Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла 08.02.2017 у віці 87 років в м. Луганськ. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що він є сином [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з початку 2017 року здоровя його матері різко погіршилося і 08.02.2017 вона померла в м. Луганськ. Причина смерті згідно лікарського свідоцтва про смерть гострий повторний інфаркт міокарда задньої стінки лівого шлунку серця при гіпертонічній хворобі. Похована мати в м. Луганськ. 24.02.2017 для реєстрації факту смерті матері він звернувся до Новопсковського відділу ДРАЦС на підставі лікарського свідоцтва про смерть №34, однак у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] йому було відмовлено, оскільки для підтвердження факту смерті ним предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС є неможливим, у звязку з чим він звертається до суду. Заявник в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на вимогах наполягає, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не має, рішення просить ухвалити на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії ЕМ 655236, виданого 05.05.2000 Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № [NUMBER] від 24.03.2017, заявник [PERSON] тимчасово проживає за адресою: [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії ГД №798227, виданого 19.02.1956 Бюро ЗАГС Октябрського району м. Ворошиловград, матірю заявника є [PERSON] З копії паспорту громадянина України серії ЕН 154370, виданого 28.02.2002 Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, вбачається, що [PERSON] народилася 12.07.1929 в м. Луганськ та з 11.02.1960 була зареєстрована за адресою: [INFO]. Згідно лікарського свідоцтва про смерть\~ та довідки про причину смерті №34, виданих 09.02.2017 медичною установою, розташованою на тимчасово окупованій території «Государственным учреждением «Луганская республиканская клиническая больница» Луганской Народной Республики» (російською мовою), [PERSON], [INFO], померла 08.02.2017 у м. Луганськ, причина смерті гострий повторний інфаркт міокарда задньої стінки лівого шлунку серця при гіпертонічній хворобі. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявник також надав свідоцтво про смерть, видане 09.02.2017 «Жовтневым отделом записи актов гражданского состояния Луганского городского управления юстиции Министерства юстиции Луганской народной республики», розташованим на тимчасово окупованій території України, згідно якого [PERSON], [INFO], померла 08.02.2017 у м. Луганськ. З наданого заявником замовлення на надання ритуальних послуг від 10.02.2017, вбачається, що померла саме [PERSON], і похована остання в м. Луганськ. Відповідно до відмови у проведенні державної реєстрації смерті за вих. № 130/17.22-63 від 24.03.2017, Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки для підтвердження факту смерті предявлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Згідно ч. 2 та ч.3\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. При оцінці лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 34 від 09.02.2017, як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надані до суду лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті № 34 від 09.02.2017, згідно яких [PERSON], [INFO], померла 08 лютого 2017 року в м. Луганськ, причина смерті\~ гострий повторний інфаркт міокарда задньої стінки лівого шлунку серця при гіпертонічній хворобі - суд визнає належними і допустимими доказами на підтвердження факту смерті. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого до суду за межами такої території України. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року та\~розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Луганськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.2\~ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для проведення у встановленому законом порядку державної реєстрації смерті матері. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON], яка померла 08.02.2017, підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не\~ відшкодовуються. Згідно ч. 4. ст. 257-1, ст. 367 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved