Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Заявник звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. Свою заяву обґрунтовує тим, що у грудні 2010 року вона була прийнята на посаду начальника відділу моніторингу та звітності за сумісництвом в ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», а з березня 2011 року переведена з роботи за сумісництвом на основне місце. У зв'язку із народженням дитини заявнику була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 30.07.2012 по 09.06.2015, а пізніше, у зв'язку із народженням другої дитини, - з 04.12.2013 по 10.09.2016. В грудні 2014 року заявнику стало відомо, що ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2015 ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» ліквідовано. У грудні 2016 року закінчилась відпустка заявника і вона має намір влаштуватися на роботу або зареєструватися у центрі зайнятості, проте не має такої можливості, оскільки у її трудовій книжці відсутній запис про звільнення з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Заявник зверталася до ліквідатора страхової компанії - Дяченка С.В. з приводу внесення відповідного запису до трудової книжки, проте на свої звернення отримала відмову. Встановлення факту припинення трудових відносин необхідне заявнику для отримання в подальшому соціального забезпечення. Посилаючись на наведене, просила суд встановити факт припинення трудових відносин між нею та ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» у зв'язку з його ліквідацією на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 06.10.2015 з часу державної реєстрації припинення юридичної особи, тобто з 22.02.2016. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.07.2017 заяву [PERSON] залишено без розгляду на підставі ч.4 ст.256 ЦПК України. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.08.2017 ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21.07.2017 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Заявник та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. Представник Київського міського центру зайнятості Сокірко О.Є. проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до запису №25 від 28.12.2010 у трудовій книжці, виданій на ім'я [PERSON], остання була прийнята на посаду начальника відділу моніторингу та звітності за сумісництвом в ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», наказ №19-к від 28.12.2010. На підставі наказу №17-к від 01.03.2011 [PERSON] переведено з роботи за сумісництвом на основне місце роботи за переведенням з ТОВ «Лафорт», про що зроблено запис №26 від 01.03.2011. У період з 30.07.2012 по 09.06.2015 та з 10.06.2015 по 10.09.2016 заявник перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2015 ліквідовано банкрута - ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», як юридичну особу у зв'язку з банкрутством. 22.02.2016 до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Запис про звільнення заявника з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» до трудової книжки внесено не було. У вересні 2016 року заявник звернулася до Арбітражного керуючого Дяченка С.В. з заявою про внесення відповідного запису до трудової книжки. Листом №02-07/601 від 03.10.2016 ліквідатор повідомив заявника про неможливість внести запис до трудової книжки, оскільки він не має таких повноважень. Згідно листа Державного архіву м. Києва від 21.10.2016, надати інформацію про звільнення заявника з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» не має можливості у зв'язку з тим, що документи особового складу на зберігання до архівних відділів районних в місті Києві державних адміністрацій (станом на 01.01.2016) не передавались. У відповідь на заяву [PERSON] від 25.07.2017 Оболонський районний центр зайнятості повідомив, що відповідно до норм чинного законодавства він не має права робити запис до трудової книжки про звільнення особи. Як вбачається з положень ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підстав, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які проводять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхування на інших підставах. Згідно з п. 7 ст. 23 вказаного Закону порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, за погодженням з правлінням фонду. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу. Пунктом з Порядку передбачено, що реєстрація проводиться за умови пред'явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимог ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи наведені положення закону, в порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, за наявності наступних умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; - встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, можливе, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - встановлення факту, що має юридичне значення, не повинно бути пов'язано з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що заявник не може оформити своє звільнення відповідно до вимог чинного трудового законодавства, оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» ліквідовано, а центр зайнятості відмовився заносити відомості до її трудової книжки. Разом з тим, як зазначила заявник, встановлення факту припинення трудових відносин необхідно їй для реєстрації в центрі зайнятості та отримання відповідної допомоги. Проте таке поняття як «припинення трудових відносин» в законодавстві про працю відсутнє, статтею 40 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору внаслідок ліквідації підприємства. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення заявника до Київського міського центру зайнятості з приводу поставки на облік та отримання відповідної допомоги по безробіттю, тобто відсутні докази того, що саме встановлення даного факту буде мати для заявника юридичне значення та яке саме значення. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. З викладеного,

Outcome: dismissed