Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою, в якій просили видати обмежувальний припис, встановивши кривдником [PERSON] , [INFO] , адреса останнього місця реєстрації: [ADDRESS] , паспорт № [NUMBER] заходи тимчасового обмеження прав строком на шість місяців, які передбачають: -Заборону перебування в місці спільного проживання із заявниками за адресою: [ADDRESS] ; -Обмеження спілкування з постраждалими [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; -Заборону особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо заявники за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати [PERSON] та [PERSON] та у будь який спосіб спілкуватись з ними. -Заборону вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що заявники проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх шести років життя з сином стало нестерпимим внаслідок вживання [PERSON] наркотичних засобів. [PERSON] схильний до постійних перепадів настрою, спалахів гніву, депресії і інших станів, що завжди супроводжується негативними емоціями та сварками в ході яких в сторону заявників лунають погрози та приниження. [PERSON] постійно в сім`ї вимагає гроші (так як він не де не працює), виніс з дому майно, що має будь яку цінність. Сім`я заявників вимушена постійно жити в напрузі, страху і приниженні, переносити на собі усі спалахи гніву і насильства. Заявниками не одноразово викликались співробітники поліції задля захисту себе від домашнього насильства з боку [PERSON] . Останні рази коли вони викликали поліцію 26 07 2020 року було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, ІП СППП Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, про зобов`язання [PERSON] залишити місця проживання (перебування) постраждалої особи заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесений строком на 10 діб, з 26.07.2020р. та діяв до 06.08.2020р.. Профілактичні бесіди, та протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції у відношенні [PERSON] жодного успіху не дали і з його боку психологічне та економічне домашнє насильство не припиняється. За таких умов заявники вважають, що [PERSON] вчинив щодо них економічне та психологічне насильство тому для припинення насильства щодо заявників іншого засобу, окрім видачі обмежувального припису наразі не існує. Ухвалою суду від 16.12.2021 провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] \~ не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій просили заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1\~ст. 350-5 ЦПК України\~не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Беручи до уваги необхідність дотримання строку, протягом якого може бути розглянута дана справа, суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті заявниці серії [NUMBER] , виданий Фрунзенським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 30.12.2011. Як вбачається з матеріалів справи, 26 07 2020 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, ІП СППП Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, про зобов`язання [PERSON] залишити місця проживання (перебування) постраждалої особи - [PERSON] , заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесений строком на 10 діб, з 26.07.2020р. та діяв до 06.08.2020. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заявник [PERSON] стверджував, що профілактичні бесіди, та протокол про адміністративне правопорушення складений працівниками поліції у відношенні [PERSON] результату не дали і з його боку психологічне та економічне домашнє насильство не припиняється. Заявники в заяві поданої до суду наголосили, що [PERSON] вживає наркотичні засоби, поводить себе агресивно, вимагає гроші та влаштовує за місцем їх спільного проживання скандали, що супроводжується лайкою, погрозами та приниженням в бік заявників. Вказані дії заінтересованої особи заявники сприймають як пряму погрозу їх безпеці та що зумовило їх звернення до суду з метою захисту їхнії прав у вказаний в заяві спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених\~ст. 77-80 ЦПК України. Нормами\~статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявників, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1\~Закону\~України\~«Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4\~ЦПК\~України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання\~та\~протидію\~домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявник [PERSON] зазначив у заяві та просив врахувати, що у листопаді 2018 року мало місце фізичне насильство з боку [PERSON] , який наніс йому тілесні ушкодження, завдавши розсічення лобної кості. Крім того, вироком Фрунзенеського районного суду м. Харкова від 28.07.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 \~ст.309 КК України, і\~\~призначено покарання у виді одного року обмеження волі, на підставі\~ст. 75 КК України\~звільнено [PERSON] від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю в один рік. Надаючи оцінку ризикам, на які посилаються заявники, суд приймає до уваги зазначені показання та вважає підтвердженим факт нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , які підтверджені консультативним висновком лікаря-спеціаліста № 10/8377 від, а тому твердження заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно заявників. При цьому, суд приймає до уваги, що відносно заінтересованої особи 26.07.2020 був винесений терміновий заборонний припис, суд вважає, що в ході розгляду цієї заяви знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства відносно заявників, однак, зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій, а також застосування до заявників залякування та погроз, що в своїх останніх проявах має також ознаки адміністративного правопорушення, суд вважає, що вказані докази, свідчать про те, що вчинення [PERSON] фізичного та психологічного насильства щодо заявників має місце тривалий час, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій [PERSON] , а також можливої ескалації такого насильства. Як вбачається з інформаційних довідок Реєстру територіальної громади м. Харкова, відомості, стосовно місця реєстрації [PERSON] відсутні. За адресою спільного проживання: [ADDRESS] зареєстрована заявник [PERSON] . В силу ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК\~України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.\~350-6\~ЦПК\~України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved