Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Заявники 07.05.2020р. звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження на підставі ч.3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування зави зазначають, що перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.11.2003 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вказують, що ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмір щомісячного утримання дітей. Посилаючись на вищевикладене, заявники просять суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 08.05.2020р. провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження. У судове засідання заявники не з`явилися, надали на адресу суду заяви про розгляд заяви без їх участі. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду спільну заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.11.2003 року який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29.11.2003 р., про що зроблено відповідний актовий запис за № 788. Подружжя має неповнолітніх дітей сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.05.2005р. відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 903 та доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.11.2011р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 117. В даних свідоцтвах про народження в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім`я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Діти за домовленістю заявників залишаються проживати разом з батьком. На підтвердження досягнення згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмірі утримання дитину, заявниками подано копію відповідного договору від 13.04.2020р., який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Задніпряною А.І. та зареєстровано в реєстрі за № 266. Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява подружжя є обґрунтованою, а подальше проживання заявників однією сім`єю та їх спільне життя як подружжя, збереження шлюбу, суперечило б їх інтересам, а також інтересам їх дітей, що має істотне значення, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб підлягає розірванню. Вимога про зміну прізвища після розірвання шлюбу не заявлялася, заявники просили залишити прізвище без змін.

Outcome: approved