Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересовані особи Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Маріупольське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області. Заява обґрунтована тим, що 20.10.2018 року в с.Мічуріне Бойківського (колишня назва Тельманівського) району Донецької області померла мати заявника, [PERSON], [INFO]. При зверненні до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, для реєстрації смерті [PERSON], отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті. В звязку з чим, змушений звернутися до суду з даною заявою. Вказує, що встановлення даного факту необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть матері та вчинення в подальшому дій відносно пенсійних виплат та спадщини. Заявник в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. До суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився. Від начальника відділу надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу. Представник заінтересованої особи, Маріупольського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, в судове засідання не зявився. Будь-яких заяв від останнього до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO] в с. Мічуріне Бойківського району Донецької області, підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно довідки Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради від 25.09.2015 року №1422011751 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що заявник [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою пр-т Шевченко, 11/42, м. Добропілля Донецької області (а.с.5). Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії ІІ-УР №182551 від 03.09.1959 року. (а.с.6). З копії паспорта серії ВС 025277, який виданий Тельманівським РВ УМВС України в Донецькій області 26.10.1999 року, вбачається, що даний паспорт громадянина України виданий на імя [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]. Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 159 від 22.10.2018 року, копії довідки про причину смерті №159 від 22.10.2018 року (а.с.8), які видані\~лікарем Центру\~первинної медично-санітарної\~допомоги Тельманівського\~району Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO], померла 20 жовтня 2018 року, причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією. Згідно копії свідоцтва про смерть серії ДНР №120983, [PERSON], [INFO], 20.10.2018 року померла в с. Мічуріне Тельманівського району Донецької області, про що Мічурінською сільською адміністрацією Тельманівського району Донецької народної республіки складено актовий запис №32 від 24.10.2018 року (а.с.9). В ході судового засідання також було досліджена довідка № 1154 від 24.10.2018 року, яка видана Мічурінською сільською адміністрацією Тельманівського району Донецької народної республіки [PERSON] про те, що він справив похорон померлої 20.10.2018 року [PERSON] за свої кошти (а.с.10). Згідно п.п.1 п.1 постанови Верховної Ради України від 12.05.2016 № 1351-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 22.05.2016 року, у Донецькій області було перейменовано Тельманівський район на Бойківський. Вищевказані досліджені документи, а саме копія лікарського свідоцтва про смерть, копія довідки про причину смерті, копія свідоцтва про смерть, довідка про проведення поховання - видані органами та закладами с.Мічуріне Бойківського району (колишня назва Тельманівський район) Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті, наданої начальником Добропліьського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 20.11.2018р. №15.31-25/4422 вбачається, що у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 20.10.2018 року, було відмовлено, так як заявником предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.11). З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.11.2018 року № 15.31-5/4459, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON], [INFO] - не виявлено (а.с.18). Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості копії лікарського свідоцтва про смерть, копії довідки про причину смерті, копії свідоцтва про смерть, копії довідки про проведення поховання, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», будь-який акт, виданий у звязку з діяльністю збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України, щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], яка померла 20 жовтня 2018 року в с. Мічуріне Бойківського району Донецької області, і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть його матері та вчинення в подальшому дій відносно пенсійних виплат його матері та спадщини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved