Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначили, що з 07.06.20183року перебувають у зареєстрованому шлюбі, підчас якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що протягом останніх декілька років стосунки між ними розладились та вже два роки вони проживають окремо, сімейного життя та спільного господарства не ведуть, неможливість збереження шлюбу, заявники просили розірвати шлюб між ними. В наданій до суду письмовій заяві останні просили розглянути справу без їх участі, зазначивши про підтримання поданої заяви. З урахуванням цього, враховуючи положення ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності заявників та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в заяві доводи та дослідивши надані до неї письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 червня 2013 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №219. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] 05.09.2019 року між заявниками укладено договір про сплату аліментів на дитину, встановлення місця проживання дитини та участь у її вихованні. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Статтею ст.109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Таким чином, відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як зазначила заявники, вони припинили шлюбні стосунки два роки тому, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Таким чином, виходячи із фактичних взаємин сторін вбачається, що розлад в сім`ї не має тимчасового характеру, шлюб між сторонами носить формальний характер та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дотримання заявниками вимог ст.109 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить інтересам заявників, а тому спільну заяву останніх про розірвання шлюбу слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved