Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. На обґрунтування вимог в заяві зазначила, що народилася в м.Сухумі Грузії. В 1990 році вона разом із матір'ю [PERSON] приїхала на проживання в с.Добре Баштанського району. З 2007 р. вона проживає у безгосподарному будинку. Вона весь час проживала в с.Добре без реєстрації і після досягнення 18 років паспорт громадянина України не отримувала. Вона має 3 дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Дані про батьків дітей при реєстрації їх народжень було записано зі слів заявника. Зараз вона з дітьми не має будь-яких засобів до існування. Вона не може отримати допомогу на дітей та інші соціальні виплати. Також зверталася з питанням реєстрації до заінтересованої особи, проте їй необхідно в судовому порядку встановити факт проживання на території України на день проголошення її незалежності. Заявниця в судове засідання з'явилася, вимоги викладені в заяві підтримала повністю, просила їх задовольнити. В судовому засіданні пояснила, що проживала у вказаний період на територію України. Точних дат та періодів вказати не може. Пам»ятає, що в період часу з 1990 року по 2007 рік, періодично проживала з родичами в м.Одесі та Одеській області на протязі близько трьох років. Точного періоду перебування за межами с.Добре Баштанського району Миколаївської вказати не може. Точного місця знаходження на території Одеської області та м.Одеса також не пам»ятає. До школи в с.Добре ходила тільки до 9 класу, після чого була відрахована. Чому пішла до першого класу Добренської ЗОШ у віці 9 років пояснити затрудняється. Просила задовольнити її заяву так як її потрібен паспорт громадянки України. Представник Баштанського РС Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області Росєєв С.М., до суду не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду. На попередніх судових засіданнях заперечував, щодо задоволення вимог гр..[PERSON], так як в останньої немає та не було належних доказів, щодо її перебування на території України у вказаний нею період. Просив відмовити в задоволенні вимог заяви в повній мірі. Дослідивши наявні у справі письмові докази (копії свідоцтва про народження [PERSON], [NUMBER]; [PERSON] [NUMBER]; [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER],довідку від 03.0.2011р. №39/ПО-138, довідку генерального консульства в Грузії від 01.11.2010р. №10/456-35; довідку Добренської сільської ради від 12.03.2015р. №02, від 14.04.2015р. №640/01.32), допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно із статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які переліченні в частині першій цієї статті, а також у судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України на певний час. Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» від 27.03.2001 року N 215/2001, для оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також виходу з громадянства України, особа подає заяву, а також інші документи передбаченні розділом ІІ цього Порядку. Разом із заявою подається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON], вказали, що їм відомо що близько 20 років тому, заявник разом із своїми родичами, приходили до колгоспу для надання їм матеріальної допомоги. Мати заявника постійно кудись їздила та зареєструвалася тільки в 1993 році. Чи проживала постійно [PERSON], на території України саме 24 серпня 1991 року та на момент вступу в силу Закону України «Про громадянство України» , а саме 13.11.1991 року категорично вказати не можуть. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання заявника на довідку із сільської ради, відповідно до якої заявник з травня 1990 року по листопад 2007 року проживала в с.Добре, Баштанського району Миколаївської області, є безпідставними та такими, що на знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так як особисто заявник в судовому засіданні вказала, що вона залишала постійне місце проживання у вказаний період та проживала на території Одеської області на протязі тривалого часу (близько 3 років), та те, що ні точного періоду проживання на точного місця проживання у вказаний час вказати та підтвердити певними та належними доказами не може. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed