Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація. Свої вимоги мотивував тим, що він є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила -права». Він народився [INFO] в с. Вернигородок Козятинського району Вінницької області. Зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . 20.01.2010 його прийняли на військову службу у Збройні Сили України за контрактом. З 20 01.2010 він перебував на службі у військовій частині польова пошта [NUMBER] . В період з 25.01.2010 по 08 04 2010 закінчив навчальний підрозділ військової частини [NUMBER] за програмою бойової підготовки навчальних артилерійських і ракетних підрозділів. Військову присягу прийняв 30.01.2010 у військовій частині [NUMBER] . З 01.07.2010 по 16.09.2010 проходив курси за програмою підготовки командирів відділень (обслуг) ракетних військ і артилерії сухопутних військ України. Останнє військове звання: сержант військової служби за контрактом. Військова професія сержант з матеріального забезпечення. В період\~з 09\~07.2014\~по 01.12.2014,\~ \~з 04.01.2015\~по 09.06.2015,\~з 09.08.2015\~ \~по 17.01.2016\~ він\~безпосередньо брав\~участь в\~захисті незалежності,\~суверенітету та\~територіальної цілісності\~України в\~районах проведення\~бойових на\~території \~ Донецької та Луганської областей. Як зазначено\~в довідці\~про обставини\~травми (поранення,\~контузії,\~каліцтва)\~від 28.07.2016\~ №136,\~свідоцтві про\~хворобу від\~13.08.2015\~№ 637,\~22.08.2014\~близько 04\~год.\~30\~хв.\~в районі\~населеного пункту\~Гранітне Донецької\~області під\~час бойових\~дій на\~ Сході Украіни в результаті артобстрілу підрозділу протитанкового артилерійського дивізіону він, сержант [PERSON] , отримав осколкове поранення лівого плеча. Першу медичну допомогу йому надали безпосередньо на полі бою. Через 10 годин його доставили в Одеський польовий госпіталь, де виконали первинну хірургічну обробку рани з подальшою евакуацією Дніпропетровського військового госпіталю. З 22.08.2014\~по 24.08.2014\~він \~знаходився на\~стаціонарному лікуванні\~в Дніпропетровському\~військовому госпіталі\~з діагнозом\~«Наскрізне вогнепально-осколкове\~ поранення\~м`яких тканин\~середньої третини\~лівого плеча»\~.\~З 24.08.2014\~ по\~05.09.2014\~продовжив лікування\~у відділенні\~судинної хірургії\~«Клініки хірургії\~серця та\~магістральних судин»\~ВМКЦ Західного\~Регіону,\~де було\~поставлено діагноз\~(основний)\~«Незміцнілі шкірні\~рубці після\~операції -\~первинна хірургічна\~обробка вогнепальної\~рани (22.08.2014)\~з приводу\~наскрізного вогнепального\~(уламкового)\~поранення м`яких\~тканин середньої\~третини лівого\~плеча (22.08.2014)»\~ 02.09.2014\~ йому\~було проведено\~медичний огляд\~військово-лікарською\~комісією хірургічного\~та неврологічного\~профілів ВМКЦ\~Західного Регіону\~та поставлено\~діагноз про\~причинний зв`язок\~захворювання (травми,\~поранення,\~контузії,\~каліцтва):\~«Незміцнілі шкірні\~рубці після\~операції -\~первинна хірургічна\~обробка вогнепальної\~рани (22.08.2014)\~з приводу\~наскрізного вогнепального\~(уламкового)\~поранення м`яких\~тканин середньої\~третини лівого\~плеча (22.08.2014)».\~Крім того,\~довідкою військово-лікарської\~комісії від\~02.09.2014\~№941/1\~встановлено,\~що зазначене\~вище захворювання\~пов`язане\~із проходженням\~військової служби\~ Свідоцтвом про хворобу від 13 08.2015 №637, в свою чергу встановлено, що отримане ним 22.08 2014 у зоні бойових дій поранення пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. 15.07.2015 Управління\~персоналу штабу\~військової частини\~ [NUMBER] \~видало йому\~ посвідчення\~учасника бойових\~дій серії\~ [NUMBER] ,\~яке надає\~право на\~пільги,\~ встановлені\~законодавством України\~для ветеранів\~війни -\~учасників бойових\~дій.\~ На підставі довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією 17.08.2016 серії 12 ААА №519528 йому було встановлено третю групу інвалідності. Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочато Російською Федерацією, він отримав поранення 22.08.2014 в районі с. Гранітне Донецької області України. Проте, довідка військово-лікарської комісії, видана ВМКЦ Західного Регіону на його ім`я, свідоцтво про хворобу №637, видане ЦВЛК, як і інші документи, що відповідно до законодавства встановлюють причинний зв`язок травм (поранень, контузій, каліцтв) визначають причинно-наслідкового зв`язку отриманого ним поранення із збройною агресією Російської Федерації проти України, що необхідно йому для досягнення мети цього зверне - набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту. Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене ст.. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Згідно з ч. 3 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційній них прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Це право також гарантовано статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Встановлення юридичного факту його поранення під час виконання обов`язків військової служби 22.08.2014 в районі с. Гранітне Донецької області України, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, буде породжувати юридичні наслідки - набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Заявник [PERSON] \~та представник\~заявника \~адвокат Макаревич\~К.В.\~ в судове засідання не з`явилися, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі заявника та його представника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Представник заінтересованої\~особи Міністерство соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника. Представник заінтересованої особи - Російської Федерації в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду. Взявши до уваги заяви сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовільнити . Так судом встановлено, що 20.01.2010 [PERSON] прийнято на військову службу у Збройні Сили України за контрактом. З 20 01.2010 [PERSON] перебував на службі у військовій частині\~ польова\~пошта [NUMBER] .\~ В період з 25.01.2010 по 08 04 2010 закінчив навчальний підрозділ військової частини [NUMBER] за програмою бойової підготовки навчальних артилерійських і ракетних підрозділів. Військову присягу прийняв 30.01.2010 у військовій частині [NUMBER] . З 01.07.2010 по 16.09.2010 проходив курси за програмою підготовки командирів відділень (обслуг) ракетних військ і артилерії сухопутних військ України. Останнє військове звання: сержант військової служби за контрактом. Військова професія сержант з матеріального забезпечення, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] (а.с. 15-17) та копією довідки № 3261 від 21.06.2017, виданої командиром військової частини польова пошта [NUMBER] (а.с. 18). В періоди\~з 09\~07.2014\~по 01.12.2014,\~ \~з 04.01.2015\~по 09.06.2015,\~з 09.08.2015\~ \~по 17.01.2016\~ [PERSON] \~ безпосередньо\~брав участь\~в захисті\~незалежності,\~суверенітету та\~територіальної цілісності\~України в\~районах проведення\~бойових на\~території \~ Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в атитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 3300 від 30.06.2017 (а.с. 47). Як зазначено\~в довідці\~про обставини\~травми (поранення,\~контузії,\~каліцтва)\~від 28.07.2016\~ №136,\~свідоцтві про\~хворобу від\~13.08.2015\~№ 637,\~22.08.2014\~близько 04\~год.\~30\~хв.\~в районі\~населеного пункту\~Гранітне Донецької\~області під\~час бойових\~дій на\~ Сході Украіни в результаті артобстрілу підрозділу протитанкового артилерійського дивізіону він, сержант [PERSON] , отримав осколкове поранення лівого плеча. Першу медичну допомогу йому надали безпосередньо на полі бою. Через 10 годин його доставили в Одеський польовий госпіталь, де виконали первинну хірургічну обробку рани з подальшою евакуацією Дніпропетровського військового госпіталю (а.с. 48, 49). З 22.08.2014 по 24.08.2014 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Дніпропетровському військовому госпіталі з діагнозом «Наскрізне вогнепально-осколкове поранення м`яких тканин середньої третини лівого плеча». З 24.08.2014\~ по\~05.09.2015\~продовжив лікування\~у відділенні\~судинної хірургії\~«Клініки хірургії\~серця та\~магістральних судин»\~ВМКЦ Західного\~Регіону,\~де було\~поставлено діагноз\~(основний)\~«Незміцнілі шкірні\~рубці після\~операції -\~первинна хірургічна\~обробка вогнепальної\~рани (22.08.2014)\~з приводу\~наскрізного вогнепального\~(уламкового)\~поранення м`яких\~тканин середньої\~третини лівого\~плеча (22.08.2014)»,\~що підтверджується\~медичною характеристикою\~ (а.с.\~54)\~та виписним\~епікризом (а.с.\~55).\~ 02.09.2014 [PERSON] було проведено медичний огляд військово-лікарською комісією хірургічного та неврологічного профілів ВМКЦ Західного Регіону та поставлено діагноз про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Незміцнілі шкірні рубці після операції - первинна хірургічна обробка вогнепальної рани (22.08.2014) з приводу наскрізного вогнепального (уламкового) поранення м`яких тканин середньої третини лівого плеча (22.08.2014)». Крім того, довідкою військово-лікарської комісії від 02.09.2014 №941/1 встановлено, що зазначене вище захворювання пов`язане із проходженням військової служби (а.с. 56). Свідоцтвом про хворобу від 13 08.2015 № 637, в свою чергу встановлено, що отримане жвавим П.І. 22.08 2014 у зоні бойових дій поранення пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 49). 15.07.2015\~Управління персоналу\~штабу військової\~частини [NUMBER] \~видало [PERSON] \~ посвідчення\~учасника бойових\~дій серії\~ [NUMBER] ,\~яке надає\~право на\~пільги,\~ встановлені\~законодавством України\~для ветеранів\~війни -\~учасників бойових\~дій (а.с.\~57). З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 519528 від 17.08.2016 [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності (а.с. 58). Отже, саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочато Російською Федерацією, [PERSON] отримав поранення 22.08.2014 в районі с. Гранітне Донецької області України. Проте, довідка військово-лікарської комісії, видана ВМКЦ Західного Регіону на ім`я [PERSON] свідоцтво про хворобу №6 37, видане ЦВЛК, як і інші документи, що відповідно до законодавства встановлюють причинний зв`язок травм (поранень, контузій, каліцтв) визначають причинно-наслідкового зв`язку отриманого ним поранення із збройною агресією Російської Федерації проти України, що необхідно йому для досягнення мети цього зверне - набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту. Внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право [PERSON] на життя і здоров`я, передбачене ст.. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Встановлення юридичного факту поранення [PERSON] під час виконання обов`язків військової служби 22.08.2014 в районі с. Гранітне Донецької області України, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, буде породжувати юридичні наслідки - набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. 15.04.2014 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», що стосувався АРК та м. Севастополя, відповідно до ст. 2 якого, ним визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації. Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-УІП було затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому, зокрема, зазначено, що Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором. Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-VII схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту України також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України. Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України. Таким чином, факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8\~Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Статтею 55\~Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частин першої та другої статті 124\~Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Частина четверта статті 10\~ЦПК України і стаття 17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1, включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ECHR у справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії», § 313; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 129). Навіть за виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ECHRу справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії», § 333; рішення ECHR у справі «Catan та інші проти Молдови та Росії», § 109; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 130). У випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов`язань. Такі зобов`язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю (як вираження своєї юрисдикції) над відповідною територією, так і заходів із забезпечення поваги до особистих прав заявника (рішення ECHR у справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії», § 335, § 339; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 131). Таким чином, перша частина цих зобов`язань вимагає від держави відстояти або відновити свій суверенітет над територією та утриматися від будь-яких дій з підтримки сепаратистського режиму (див. там само, §§ 340-345). Згідно з другою частиною зобов`язань держава повинна вжити судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав заявника (див. там само, §§ 340-345, §346; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 132). Частиною четвертою статті 2\~Закону України\~від 18\~січня 2018\~року «Про\~особливості державної\~політики із\~забезпечення державного\~суверенітету України\~на тимчасово\~окупованих територіях\~у Донецькій\~та Луганській\~областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного\~Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року. Отже, вказаний Закон і передбачає, які права можуть виникнути в особи, щодо якої встановлено юридичний факт, про які просить заявник. Відповідно до частини третьої статті 5\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Крім того, у відповідності до статті 2\~Конвенції «Про\~поліпшення долі\~поранених і\~хворих у\~діючих арміях» ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової чи повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конфлікті, може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення. У відповідності до статті 13 Конвенції ця Конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною таких збройних сил. Ст. 4 вказаної Конвенції також вказує, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих. Таким чином, суд, на підставі аналізу вищевказаних положень закону, дійшов висновку про те, що як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати судовий захист прав і свобод людини і громадянина, тобто саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до зазначених вище конституційних норм, право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, у тому числі частині Донецької області, покладено на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права, що встановлено статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», частиною четвертою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», та підтверджує факт того, що поранення [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби у с. Гранітне Донецької області 22.08.2014 відбулось унаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини викладені [PERSON] у його заяві знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у відповідності з вимогами ст.\~141\~ЦПК України слід віднести за рахунок держави. На підставі Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Закону України «Про оборону України», Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»,

Outcome: approved