Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Заявник у червні 2019 року звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити юридичний факт безперервного на законних підставах проживання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) на території України з 16 березня 2014 року. Заява обґрунтовувалась тим, що з 16 березня 2014 року [PERSON] постійно проживає на території України з метою участі у консультуванні та подальшої роботи в системі правоохоронних органів, зокрема його було призначено на посаду заступника Генерального прокурора України. До громадянства України його було прийнято у 2015 році за Указом Президента України. На даний час він має намір проходити державну службу в органах державної влади на посаді, кваліфікаційними вимогами до якої є проживання на території України більше 5 років, а тому виникла необхідність встановлення факту його проживання на території України. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи про розгляд заяви повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати заяву за їх відсутності, щодо суті заяви поклався на розсуд суду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до відміток у дипломатичному паспорті [PERSON] , серії [NUMBER] , [INFO] року він покинув Республіку Грузію та прибув до держави Україна. 16 березня 2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди, відповідно до умов якого заявник орендував квартиру за адресою: [ADDRESS] , строком на один рік. 14 лютого 2015 року Печерським РВ ГУ ДМС України в м. Києві видано паспорт громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Тбілісі, Республіка Грузія. Згідно із заявою свідка [PERSON] від 11 квітня 2019 року, [PERSON] є її сином та з середини березня 2014 року він переїхав на постійне місце проживання в Україну, де взяв активну участь у низці державних та міждержавних проектах в структурі органів прокуратури. Цією заявою вона підтверджує, що її син постійно та безперервно проживає в Україні з 16 березня 2014 року. Згідно із заявою свідка [PERSON] , у березні 2014 року вона познайомилась із [PERSON] та у подальшому у 2014-2017 роках відвідувала заходи, на яких [PERSON] виступав як співвідповідач на форумах, лекціях, практикумах. Також підтвердила, що [PERSON] постійно та неприривно проживає в Україні з 16 березня 2014 року. Обставин, які б спростовували зазначені факти судом не здобуто. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої, другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. У своїй заяві [PERSON] просить суд встановити факт, який породжує юридичні наслідки, від яких залежить можливість забезпечення реалізації ним конституційного права на працю. При цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення таких фактів, а також їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Під час розгляду справи судом із копії сторінок дипломатичного паспорту про перетин кордону, договору оренди житлового приміщення, заяв свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 16 березня 2014 року постійно проживає на території України, від встановлення цих фактів залежить виникнення права останнього на обіймання посади із відповідними кваліфікаційними вимогами, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved