Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, в якій зазначив, що її донька [PERSON], перебуваючи в шлюбі з [PERSON], [INFO] в м. Донецьк народила дівчинку, про що їй було видане медичне свідоцтво про народження № 189. Оскільки подружжя [PERSON] є громадянами України, реєструвати народження дитини вони бажає у державних органах України. Встановлення факту народження надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в своїй заяві просила справу розглядати без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, рішення просить прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено наступні обставини: Заявник є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). [PERSON] перебуває в шлюбі з [PERSON] з 16.09.2006 року (а.с.8). [INFO] [PERSON] народила дівчинку, про що отримала медичне свідоцтво про народження (а.с.10). При зверненні до Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Луганській області, щодо можливої реєстрації факту народження дитини, заявнику було роз'яснено, що медичні документи оформленими медичними закладами, які розташовані на території непідконтрольній українській влади, вказують на те, що відсутнє підпорядкування медичного закладу у відповідність до відомчої підпорядкованості, що ставить під сумнів легітимність оформлення медичного свідоцтва про народження дитини. Оскільки документу встановленої законодавством форми на підтвердження факту народження дитини не надано, тому заявнику відмовлено у державній реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.1 ст.7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК суди можуть встановлювати факти народження особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно ч.2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України визначено, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до вимог ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовій режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою вищезазначеної статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Таким чином, надані заявником дублікат медичного свідоцтва про народження, протоколи ультразвукового дослідження, доплерографії, довідки медичного закладу суд не приймає до уваги, оскільки вони є недійсними, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст.. 57 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника. Судом підтверджено факт народження дитини наявними медичними документами, які знаходяться у справі, фотознімками [PERSON] в стані вагітності, новонародженої дитини. У зв'язку з чим, суд вважає необхідним встановити факт народження дитини - дівчинки [INFO] в м. Донецьк Донецької області від батьків [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000р., ст.144 СК України,

Outcome: approved