Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою за участю заінтересованих осіб Одеської міської ради, [PERSON], про встановлення належності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] ([ADDRESS]) в м. Одесі, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. У встановлені Законом строки заявник звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Іващенко О.І. для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки в свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 12.02.1993 року міститься технічна помилка, яка є наслідком невірного перекладу з російської мови на українську по батькові її померлого чоловіка. Представник заявника, заявник в судове засідання не з'явились, згідно вимог заяви просять розглянути вимоги заяви у їх відсутність. Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 18.07.1985 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданим 18.07.1985 року Іллічівським відділом РАГС, актовий запис №528. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 29.10.2014 року серія [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №10920. Під час спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданим 10.01.1970 року Іллічівським відділом РАГС. Крім того, під час спільного проживання, 12.02.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на житло [NUMBER], яке посвідчує, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], та членам її сім'ї - [PERSON] та [PERSON]. Між тим, під час оформлення спадщини, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іващенко О.І. листом 26/02-14 від 03.04.2015 року було роз'яснено [PERSON], що у Свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 12.02.1993 року міститься технічна помилка, яка є наслідком невірного перекладу з російської на українську мову по батькові її померлого чоловіка. Так, у Свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 12.02.1993 року по батькові чоловіка [PERSON] зазначено як «[PERSON]», у той час, як відповідно до даних паспорту громадянина України, який був виданий на його ім'я 11.06.2012 року Портофранковським РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, по батькові чоловіка [PERSON] зазначено як : «[PERSON]». Крім того, судом також встановлено, що у Свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 12.02.1993 року помилково вказано по батькові і самої [PERSON] Так, згідно паспорту [PERSON] її по батькові - «[PERSON]», у той час як у Свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 12.02.1993 року її по батькові зазначено як «[PERSON]», що також є наслідком помилкового перекладу з російської мови на українську. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Та обставина, що саме [PERSON] та її померлий чоловік внаслідок приватизації отримали Свідоцтво [PERSON] про право власності на житло [NUMBER] від 12.02.1993 року підтверджується наступним. Відповідно до Довідки (витягу з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 06.11.2014 року [PERSON] з 21.08.1985 року постійно проживає за адресою [ADDRESS]. А згідно довідки №1230 від 06.11.2014 року [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] з 21.08.1985 року по час своєї смерті. Відповідно до положень ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартира передавалася у власність наймачеві та членам його сім'ї. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону. Таким чином, будь-які інші особи, окрім [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мали права на приватизацію квартиру за адресою [ADDRESS] За таких обставин, суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] видане 12.02.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на квартиру за адресою [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іващенко О.І. у листі 26/02-14 від 03.04.2015 року зазначила, що у Свідоцтві про право власності на житло [NUMBER] від 12.02.1993 року не зазначено часток у праві власності кожного з співвласників, що, на думку нотаріуса, унеможливлює надання [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину частки у вказаній квартирі, що належала її померлому чоловікові. Між тим, як встановлено ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З цього приводу, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Оскільки судом не встановлено наявність договорів про зміну розміру часток у праві власності між співвласниками не укладалося, то їх части є рівними. Як встановлено ч.2 ст.256 ЦК України, у судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки від встановлення факту рівності часток у праві спільної сумісної власності на квартиру залежить виникнення у [PERSON] права власності на частку її померлого чоловіка у порядку спадкування, а також приймаючи до уваги відсутність спору про право, вимоги щодо встановлення факту рівності часток у справі спільної сумісної власності можуть бути розглянуті у окремому провадженні. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.234, 235, 256, 257 ЦПК України, суд -

Outcome: approved