Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

заявник звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] був виявлений 24.02.2015 року по лінії військкомату з діагнозом: ВДТБ (24.02.2015) в.ч. правої легені (вогнищевий) МБТ-М-К0рез0 кат. 3 ког. 1 (15). Хворий відмовився від лікування, про що дав розписку 13.03.2015 року. Після проведення бесіди про необхідність лікування, 27.04.2015 року [PERSON] був госпіталізований у Косівський стаціонарний відділ і лікувався по 26.06.2015 року. Хворий самовільно припинив лікування, категорично відмовляється від його продовження, незважаючи на свій діагноз, становить епідеміологічну загрозу для оточуючих, у звязку з чим заявник звернувся до суду. В судове засідання сторони не зявилися, проте, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. За даними протитуберкульозного закладу, [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби, а тому суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 285 ЦПК України, дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності хворого [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Хворий [PERSON] був виявлений 24.02.2015 року по лінії військкомату з діагнозом: ВДТБ (24.02.2015) в.ч. правої легені (вогнищевий) МБТ-М-К0рез0 кат. 3 ког. 1 (15) та направлений на лікування, що підтверджується протоколом засідання ЦЛКК/ЦЛКК ХРТБ № 776 від 10.07.2015 року (а.с 4). Проте, від проходження лікування відмовився, про що дав розписки. Відповідно до ст. 283 ЦПК України заява про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Відповідно до ч. 2 ст. 286 ЦПК України, рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації особи в протитуберкульозний заклад. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5, 7 ст. 11 Закону Україн «Про протидію захворювання на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до рішення ЦЛКК/ЦЛКК ХРТБ № 776 від 10.07.2015 року (а.с. 4) року хворий категорично відмовляється від лікування, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, потребує примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу для лікування туберкульозу. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved