Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 квітня 2007 року, який був розірваний рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 25 травня 2012 року. Вони мають двох неповнолітніх дітей - сина, [PERSON], [INFO], та сина, [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Заявнику на теперішній час необхідно працювати, щоби мати можливість утримувати дітей та себе, а тому, їй необхідно виїздити до Російської Федерації на заробітки. В добровільному порядку, [PERSON] не дав згоди на виїзд дітей за межі України разом з матір'ю, а тому вона звернулася до суду з заявою, в якій просила суд дати згоду їй, [PERSON], без згоди [PERSON] на виїзд дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за межі України. Під час судового розгляду справи заявником вимоги були уточнені, внаслідок яких [PERSON] просить суд дати згоду їй без згоди [PERSON] на виїзд дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за межами України на період роботи до вересня 2013 року /а.с.125-128/. Представники заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Перевальської районної державної адміністрації Луганської області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви в інтересах неповнолітніх дітей. Заінтересована особа [PERSON] та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення повністю, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, який не розірвано, останній надавав допомогу на утримання дітей, ним було відкликано дозвіл на виїзд дітей за межі України, оскільки [PERSON] погрозила, що в разі виїзду за межі України він може більше не побачити дітей. Крім того, вважають, що метою виїзду за межі України є власні інтереси [PERSON], а не інтереси дітей. На підставі викладеного, просять суд відмовити в задоволенні заяви. Крім того, [PERSON] заявив вимогу про повернення дітей за місцем їх проживання. Суд, вислухавши учасників процесу, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14 травня 2012 року виконавчим комітетом Артемівської міської ради Перевальського району Луганської області на ім'я [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області на ім'я [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.18/. Рішенням Перевальського районного суду Луганської області № 422/1276/13-ц від 30 квітня 2013 року визначено місце проживання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON] /а.с.13/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 14 травня 2013 року, складеного депутатом Артемівської міської ради Перевальського району Луганської області Худобіною Н.А., за адресою: [ADDRESS], сумісно проживали [PERSON], [PERSON], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], до 03 лютого 2012 року. [PERSON] виганяв дружину з дитиною, вчиняв сварки, бійки, коштів на утримання дітей не надавав /а.с.14/. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до даного акту в квартирі [PERSON] проживала до 03 лютого 2012 року разом з дітьми, один з яких - [PERSON], [INFO]. З довідки № 811 від 14 травня 2013 року, виданої виконавчим комітетом Артемівської міської ради Перевальського району Луганської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] /а.с.19/. Ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичних, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. П.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки відносно дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Рішенням Перевальського районного суду Луганської області від 25 травня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, місце мешкання дитини - сина, [PERSON], [INFO], визначено з матір'ю, [PERSON] /а.с.17/. Ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 06 березня 2013 року рішення суду від 25 травня 2012 року скасоване /а.с.43/, ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 15 березня 2013 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду /а.с.44/. Таким чином, посилання представників заявника на той факт, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, є безпідставним, виїзд неповнолітніх дітей за межі України є порушенням права [PERSON] на виховання та піклування про своїх неповнолітніх дітей. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Суд приймає до уваги, що заявником в поданій до суду заяві не конкретизовано до якої саме країни необхідний дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей та з якою позитивною метою для неповнолітніх дітей. Також, суд приймає до уваги, що відповідно до листа № 254/П-407 від 08 квітня 2014 року Головного центру оброки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перетнули державний кордон України в пункті пропуску «Лантратівка» 29 червня 2013 року в напряму виїзду /а.с.96/. Згідно листа Управління опіки та піклування Міністерства освіти Московської області по Воскресенському муніципальному районі № 1680/2 від 21 квітня 2014 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], проживає разом з дітьми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] /а.с.144/. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 16 квітня 2014 року, виданого депутатом Артемівської міської ради Перевальського району Луганської області Гаховою Г.В., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які фактично не проживають за цією адресою /а.с.145/. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Заявником заявлені вимоги про надання дозволу на виїзд дітей на минулий час, тобто ставиться питання не про захист майбутнього права на виїзд дітей за межі України, а про встановлення законності факту перетинання державного кордону України 29 червня 2013 року, що є іншим способом захисту права, ніж заявлений в справі, що розглядається. Тим паче, що учасниками процесу не оспорюється той факт, що заявник виїхала разом з дітьми до Російської Федерації на підставі рішення Перевальського районного суду Луганської області від 13 червня 2013 року /а.с.28-29/, яке було скасовано ухвалою Перевальського районного суду Луганської області від 18 березня 2014 року /а.с.56-57/. На підставі викладеного, суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Що стосується вимог [PERSON] про повернення дітей за місцем їх проживання, суд вважає вказані вимоги такими, що не підлягають розгляду в межах цієї цивільної справи відповідно до ст. 11 ЦПК України.

Outcome: dismissed