Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з заявою, в якій просять встановити факт належності правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житло. В заяві зазначають, що 25 березня 1994 року їм, [PERSON] і [PERSON] виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради народних депутатів видано Свідоцтво про право власності на житло -по 1\\3 частині квартири [ADDRESS] . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 25.03.1994року № 658. Квартира зареєстрована в Пологівському МП «Імпульс» на праві спільної часткової власності і записана в реєстрову книгу за № 180 кн.4. Проте, під час заповнення даного Свідоцтва про право власності на житло, було допущено помилки в написанні прізвищ власників: зазначено - « [PERSON] », тоді як правильним українською мовою є - « [PERSON] », зазначено - « [PERSON] », тоді як правильним українською мовою є - « [PERSON] », що унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо розпорядження зазначеним майном. Просять встановити факт належності [PERSON] і [PERSON] Свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 25.03.1994 року № 658. В судове засідання заявники, представник заявників не з`явилися, подали суду заяву з клопотанням про розгляд справи без їх участі, підтримали заяву, просили її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області, до суду не з`явився, надали суду письмову заяву з проханням слухати справу за їх відсутності. Проти встановлення даного факту не заперечують. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Водночас, діючий ЦПК України передбачає обов`язкове досудове вжиття заходів з надання відповідних доказів (ст.318 ЦПК України - зміст заяви та додатки до заяви). Саме на цей факт звернуто увагу у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Крім цього, у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення факту, що мають юридичне значення», зазначено наступне: « Інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові чи час народження не відповідають записам у паспорті чи у свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може нести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.» Як вбачається з матеріалів справи, 25 березня 1994 року їм, [PERSON] і [PERSON] виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло -по 1\\3 частині квартири [ADDRESS] . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 25.03.1994року № 658. Квартира зареєстрована в Пологівському МП «Імпульс» на праві спільної часткової власності і записана в реєстрову книгу за № 180 кн.4. (а.с.10-14). Проте, під час заповнення даного Свідоцтва про право власності на житло було допущено помилки в написанні прізвищ власників: зазначено - « [PERSON] », тоді як правильним українською мовою є - « [PERSON] », зазначено - « [PERSON] », тоді як правильним українською мовою є - « [PERSON] ». Помилка при написанні прізвищ заявників в Свідоцтві про право власності на житло унеможливлює використання останнього при вчиненні будь-яких дій щодо розпорядження зазначеним майном. Встановити даний факт в інший спосіб, як через встановлення факту судовим рішенням, заявники не мають змоги. Встановлення цього юридичного факту має для них суттєве юридичне значення і необхідно для реалізації заявниками своїх прав розпорядження майном. За таких обставин заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved