Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Заявники звернулися до суду у порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу, який зареєстрований 19.07.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1456. В обґрунтування своєї заяви заявники зазначили, що 19.07.2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції між ними було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1456. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначають також, що за час перебування у шлюбі сімейні стосунки не склалися, на даний час фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Між заявниками досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов їхнього життя того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у їх вихованні того з батьків, який проживатиме окремо. За таких обставин заявники дійшли згоди, що шлюб необхідно розірвати та після розірвання шлюбу відновити [PERSON] її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У судовому засідання заявники [PERSON] та [PERSON] подану заяву підтримали, пояснили, що не проживають разом та не ведуть спільного господарства понад 14 років, кожен із них перебуває у нових відносинах, від яких у [PERSON] народився син, неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із батьком, вони спільно беруть участь у їх вихованні та утриманні, спору щодо утримання та розміру аліментів між ними немає. Просили заяву задоволити. Розглянувши справу в порядку окремого провадження, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Згідно з ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.4 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. При цьому, як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.8 Постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, заявники зареєстрували шлюб 19.07.2003 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 1456 /а.с. 29/. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09 жовтня 2004 року, серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09 жовтня 2004 року, серії [NUMBER] /а.с.15,16/. 13.07.2020 року заявники уклали Договір про виховання та утримання дітей, за умовами якого, діти: [PERSON] та [PERSON] залишаються проживати з батьком - [PERSON] . Мати - [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати окремо від батька та дітей, що за спільною домовленістю не може вважатися перешкодою для реалізації її прав і обов`язків з виховання та утримання дітей. Після припинення між сторонами шлюбних відносин мати зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом з батьком участь у забезпеченні життя дітей. Батько гарантує матері право вільно відвідувати і спілкуватися з дітьми, а також брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей. Мати не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з батьком участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За домовленістю сторін, батьки звільняються від сплати аліментів, але приймають спільну і рівну за обсягом участь у матеріальному забезпеченні життя дітей. /а.с. 40-41/. Також, судом встановлено, що подружнє життя у заявників не склалося, шлюб існує лише формально, тривалий період часу вони не ведуть спільне господарство, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, спорів щодо місця проживання дітей та їхнього утримання не має та, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників. Вказані обставини стверджуються матеріалами заяви. Відтак суд вважає, що заявлені вимоги знайшли своє повне підтвердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 13, 81, 89, 264,265, 354-355 ЦПК України,

Outcome: approved