Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в обґрунтування якої вказала, що з[PERSON] вони проживали як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу у період з липня 2019 року по 06 січня 2021 року. На протязі всього періоду сумісного проживання [PERSON] ніде не працював, постійно знаходився у неї вдома та часто безпідставно ревнував та принижував, обманом заволодів її особистим телефоном (нібито телефон зламаний та потребує ремонту) і незаконно, постійно вводячи її в оману (нібито ремонтує) утримував у себе протягом з 21.12.2020 року до квітня 2021 року, маючи доступ до телефонної книжки та безперешкодно міг заходити на її сторінки у соціальних мережах (фейсбук, інстаграм), на ґрунті цього в них виникали сварки, останнім часом сумісне життя стало нестерпним і за її ініціативою стосунки були припинені. Саме з 06 січня 2021 року в неї почалося нестерпне життя. Майже кожного дня [PERSON] її переслідував: приїздив додому, на роботу, підстерігав на автостоянці, кожна зустріч несла в собі погрози та образи, постійно надсилав смс-повідомлення образливого характеру з різних номерів телефону. 22 січня 2021 року в її квартирі сталася крадіжка, за її заявою від 22 січня 2021 року, внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відкрито кримінальне провадження №12021040750000085 від 23.01.2021 року. У скоєнні цього злочину вона особисто підозрює саме [PERSON] , але на жаль доказів на теперішній час його вини у слідства немає. Останні півроку майже кожного дня [PERSON] підстерігає її чи за адресою її проживання по [ADDRESS] , чи на автостоянці за адресою: бульвар Вечірній, буд. 1 А , яка належить Приватному Підприємству «Фианит», чи за місцем її роботи - вона працює нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори за адресою: вул. Вадима Гурова, буд. 1. З етичних підстав та для збереження своєї ділової репутації за місцем роботи поліцію вона старалася не викликати (тільки один раз був виклик у липні місяці 2021 року), та за місцем проживання виїзд поліції відбувся декілька разів (один з яких припав на 22-50 годину ночі), та 02.07.2021 року о 17-50 годині чекав її біля дому, але до приїзду патруля [PERSON] завжди залишав місце нападу. Фізичного насилля він не проявляв, крім штовханини, але морально він дуже її принижував, ображав ї навіть погрожував фізичної розправою. До того ж кривдник постійно, здебільшого ночами пише їй смс-повідомлення (бувало навіть по 26 смс за ніч), в яких містяться погрози та здебільшого образи, в тому числі інтимного характеру, а також пише повідомлення її друзям, знайомим і навіть малознайомим людям, в тому числі у соціальних мережах Фейсбук, Інстаграм та за допомогою вайберу та телеграм, про те, що вона нібито є коханкою їх чоловіків, або вона принижує та робить якусь мерзоту у бік цих людей, а також [PERSON] на своєму номері телефону [NUMBER] , на вайбері розмістив її фото з огидними написами. З цього номеру він писав смс-повідомлення її знайомим з текстом образливого характеру у її сторону, щоб усі побачили ці фото. За місцем реєстрації вона проживає разом із матір`ю, [PERSON] , [INFO] , яка має хронічну хворобу серця та нещодавно пережила онкооперацію, відповідно дії [PERSON] відобразилися і на її здоров`ї - з січня місяця 2021 року і по теперішній час її мати перебуває у пригніченому стані, боїться виходити на вулицю і навіть боїться телефонних дзвінків з невідомих номерів. Вона неодноразово зверталася до органів поліції з заявами по факту вчинення протиправних дій з боку гр. [PERSON] , до Металургійного (за місцем своїй роботи), Покровського (за місцем його проживання) та Саксаганського (за місцем свого проживання) відділів поліції, але на жаль ніяких методів впливу на цю особу органи правопорядку жодного разу так і не вчинили. 25 січня 2021 року вона вперше звернулася до начальника відділення поліції №4 КРУ НП України із заявою про переслідування та погрози з боку [PERSON] , але відповіді не отримала. 26 січня 2021 року вона звернулася із заявою до керівника Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області Штирхун В.А., в якій вона викладала обставини, які примусили її звернутися із цією заявою, в т.ч. щодо пошкодження колеса її автомобіля, копія вказаної заяви із поштовою квитанцією до заяви додаються. Але на жаль жодної відповіді від цієї установи нею отримано не було. 14 квітня 2021 року [PERSON] о 22 годині 50 хвилин прибув до дверей її квартири, цей факт зафіксовано камерою відеоспостереження, яку вона була вимушена поставити, своїми діями порушував громадський порядок. Її сусідка [PERSON] вимушена була викликати поліцію (виклик зафіксовано у журналі викликів за №9312), але на час приїзду поліції [PERSON] зник, ці факти викладені нею у заяві до начальника відділення поліції №4 від 15 квітня 2021 року. 20 квітня 2021 року після низки чергових погроз вона звернулася із заявою до Криворізького районного управління поліції за фактом вчинення протиправних дій з боку гр. [PERSON] , яку було зареєстровано у ВП №4 КРУП ЖЄО №9821 від 20.04.2021 року. Але листом від 12.05.2021 року №45.4/2-Р-334-СО за підписом в.о. заст. Т.в.о начальника Анатолія Ярового їй було знову відмовлено у вчиненні будь-яких дій у відношенні [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. І знову 15 червня 2021 року вона була вимушена звернутися до поліції із заявою про погрози в боку [PERSON] , але відповіді від органів правопорядку нею так і не отримано. 07 липня 2021 року [PERSON] знову чекав її біля стоянки її автомобіля викрикуючи образливі слова, а потім об 12-30 годині (на час обідньої перерви ) переслідував її на 96 кварталі м. Кривого Рогу на належному йому автомобілі Мітцубісі Паджеро держномер [NUMBER] . Адвокатом Тішуніним О.А., що діяв в її інтересах, було зроблено адвокатський запит до відділення поліції №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо оперативних дій, які проведені за її зверненням. Листом від 30.07.2021 року №4835 було надано відповідь на вищевказаний адвокатський запит, але у вказаному листі тільки підтверджено отримання та реєстрація її численних звернень, проте не повідомлено які саме дії було вчинено щодо [PERSON] для можливого припинення протиправних дій. У відповіді поліції повідомлено, що за її заявами ще проводиться розгляд. Вважає, що на підставі вищевикладеного вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Вона вимушена звернутися до суду із вказаною заявою та просити суд визначити спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї [PERSON] та просить до кривдника [PERSON] застосувати заходи у вигляді: - заборони наближатися на відстань не менш ніж 300 метрів до місця її проживання: [ADDRESS] , роботи: [ADDRESS] , автостоянки: [ADDRESS] , інших місць її частого відвідування; - заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк обмежувального припису просить встановити максимальний - 6 місяців. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2021 року подану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.28-29). В судовому засідання заявниця та її представник, кожен окремо, заяву підтримали, просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] не заперечував проти задоволення заяви. Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню зважаючи на таке: Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), який прийнято з метою реалізації запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Так, згідно з пунктами 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до частини третьої статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункту 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). За таких обставин, обмежувальний припис є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Крім того, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник посилається на те, що її колишній чоловік переслідує її за місцем мешкання, місцем роботи, автостоянці, виражає на її адресу погрози та образи, надсилає смс повідомлення образливого характеру, у зв`язку із чим вона неодноразово викликала поліцію, та зверталася з заявами до відділів поліції на дії з боку кривдника. На підтвердження вищезазначеного заявник надала суду у якості доказу вчинення щодо неї домашнього насильства копії заяв про вчинення протиправних дій [PERSON] щодо неї до Покровського відділення поліції Криворізького районного управління поліції ГУ НП України в Дніпропетровській області та до відділення поліції №4 Криворізького районного управління поліції ГУ НП України в Дніпропетровській області, скріншоти надісланих на її адресу смс повідомлень образливого характеру та фотознімки (а.с. 4-9, 11-24). 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з липня 2019 року по 06 січня 2021 року, що сторонами по справі не оспорюється. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши у сукупності докази того, що заявниця піддавалась домашньому насильству, що підтверджується письмовими матеріалами справи, зважаючи на те, що заінтересована особа в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у заяві, погодився з вимогами, суд вважає встановленими обставини вчинення домашнього насильства стосовно заявниці та підтвердженими належними, допустимими і достатніми доказами. Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з частиною четвертою статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved