Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його проживання з [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] на день її смерті, тобто на час відкриття спадщини після померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] , після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Померла, на день своєї смерті, проживала у квартирі за цією адресою, разом з нею проживав заявник, доглядав за нею, вів спільне господарство. Приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу виніс постанову про відмову в оформленні спадщини через неможливість перевірити факт спільного проживання зі спадкодавцем на день смерті. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів про прийняття спадщини. Ухвалою від 01 грудня 2020 року справу прийнято до справдження суддею Луньовою Д.Ю. та відкрито провадження у цій справі. В судове засідання сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В прохальній частині заяви [PERSON] просив справу розглянути без його та його представника участі, вимоги підтримав повністю. Представник заінтересованої особи 04 січня 2021 року надав суду заяву в якій просив справу розглянути без її участі, проти позовних вимог не заперечували. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, зазначає наступне. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). З копії свідоцтва про смерть серії - [NUMBER] від 10 липня 2019 року, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 84 років у м. Привілля Луганської області, про що складено актовий запис за № 74 (а.с. 6). З договору від 17 квітня 1992 року (а.с. 7) та реєстраційного напису на документ на право приватної власності від червня 1992 року (а.с. 8) [PERSON] належить 23/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими спорудами (а.с. 7). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 08 липня 2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с. 9). З довідки від 28 вересня 2020 року, що [PERSON] тривалий час фактично мешкав та вів спільне господарство зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] по день її смерті [INFO] та справив поховання (а.с. 10). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки він пропустив строк для звернення з заявою про прийняття спадщини та через відсутність доказів сумісного проживання зі спадкодавцем (а.с. 11). Свідки [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення в яких підтвердили факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-27). Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст.\~1268\~ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 вказаної статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як вбачається з роз`яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як слідує з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи, що від встановлення судом факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, залежить реалізація заявником свого права на спадкування, а також підтвердження даного факту дослідженими в судовому засіданнями доказами та показами свідків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог заявника, як обґрунтованих та доведених належним чином. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved