Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Як підставу заяви зазначила, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], який помер на тимчасово окупованій території України у с. Староласпа Тельманівського району Донецької області Україна. Маючи в наявності свідоцтво про смерть, видане місцевою владою непідконтрольної території України, 28 серпня 2018 року вона звернулася до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо реєстрації смерті [PERSON], однак отримала офіційну відмову в зв'язку з відсутністю підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України на підставі наданих документів. Додатково було роз'яснено, що рішення суду про встановлення факту смерті особи є єдиною підставою для державної реєстрації смерті особи на підставі документів, оформлених закладами на території непідконтрольній українській владі. Встановлення факту необхідно для державної реєстрації смерті її сина. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть. Заявник просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, громадянина України, який помер [INFO] року у с. Староласпа Тельманівського району Донецької області Україна, у віці 31 рік. У судове засідання заявник не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлену вимогу підтримує і наполягає на задоволенні заяви. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надавши також письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. З'ясувавши позиції заявника, представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до паспорту серії [NUMBER] від 25.12.1999 року [PERSON], [INFO], є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] від 17.09.1986 року [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.08.2018 року, виданого Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [PERSON] помер [INFO] року у с. Староласпа Тельманівського району Донецької Народної Республіки у віці 31 рік (а.с. 4). Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року зпа № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Заявник звернулася до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про реєстрацію факту смерті [PERSON] та видачу свідоцтва про смерть українського зразка на ім'я померлого сина, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником пред'явлено документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 9). Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» громадянам України ґарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованій території України» вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 7 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту від 18 жовтня 2000 року номер 52/5 державна реєстрація смерті поводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. З наведеної правової норми слідує, що свідоцтво про смерть, видане Донецькою Народною Республікою на ім'я [PERSON], є недійсним і не створює правових наслідків. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті фізичної особи, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість зареєструвати факт смерті та отримати заявнику свідоцтво про смерть її сина, видане державним органом України.

Outcome: approved