Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою про усиновлення, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] з 2008 року, а у 2015 році свої відносини оформили шляхом реєстрації шлюбу. Разом з ними з 2008 року проживає донька [PERSON] - [PERSON] , батьком якої у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] . У 2001 році [PERSON] розірвала шлюб з батьком своєї дитини [PERSON] [PERSON] з народження і по даний час не приймав і не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні своєї доньки [PERSON] , тобто вона була повністю позбавлена батьківського піклування. Починаючи з 2008 року [PERSON] проживала однією сім`єю зі своєю матір`ю [PERSON] та заявником [PERSON] , який піклувався про неї як рідний батько та здійснював всі необхідні дії, щоб [PERSON] мала повноцінну родину, правовий та психологічний захист. Зростаючи у родині заявника [PERSON] , [PERSON] відносилася до нього як до рідного батька, а він у свою чергу з почуттям батьківського обов`язку, заснованому на взаємній повазі та любові, поводився як рідний батько. У даний час життя є багатоликим і в ньому можуть виникнути особливі ситуації, які неможливо буде втиснути в якийсь стандарт. Заявнику [PERSON] відомі законодавчі акти, які покладають на дітей певні юридичні обов`язки майнового та немайнового характерів. Ці законодавчі акти застерігають дітей від егоїзму та стимулюють їх до піклування про батьків, про що йому неодноразово повідомляла донька [PERSON] . [PERSON] самостійно виявила бажання юридично підтвердити свій обов`язок перед людиною, яка здійснила всі необхідні дії, щоб вона виросла у повній родині, щоб мала завжди повноцінний прихисток. Вона виросла у любові і як вдячність та повагу до заявника [PERSON] , має бажання засвідчити актом визнання його своїм рідним батьком. Біологічний батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , надав нотаріально посвідчену згоду на її удочеріння [PERSON] . За вказаних обставин заявники звернулися до суду з даною заявою і просили винести рішення, яким усиновити заявниками [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Жашківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області внести зміни до актового запису №1 від 25 лютого 2000 року, зареєстрованого на [PERSON] , а саме: вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який проживає у с . Шуляки Жашківського району Черкаської області , та змінити по-батькові дитини з « [PERSON] » на « [INFO] ». У судовому засіданні заявники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. У судовому засіданні заінтересована особа - [PERSON] , заявлені вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що, виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Ч.1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.4 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення. Ст.310 ЦПК України, заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання. Ч.2 ст.208 СК України передбачено, що у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. У цьому разі суд бере до уваги сімейний стан усиновлювача, зокрема відсутність у нього своїх дітей, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, у зв`язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв`язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягти іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв`язку (можливо, вже наявного факту). Слід також з`ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випаду суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У СК не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років. Відповідно до ст.207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею статтею 282 цього Кодексу, усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. У відповідності до абз.2 ч.2 ст.211СК України, у разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Відповідно до ст.218 СК України, для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Ч.4 ст.224 СК України передбачено, що суд, постановляючи рішення про усиновлення повнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] народилася [INFO] у сім`ї [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1, зроблений 25.02.2000р. виконавчим комітетом Хижнянської сільської ради Жашківського району Черкаської області. З копії свідоцтва про зміну прізвища Серії [NUMBER] , виданого Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 25.08.2016р., убачається, що [PERSON] [INFO] , змінила своє прізвище на « [PERSON] ». На підставі нотаріально посвідченої заяви, зареєстрованої у реєстрі за №3564, [PERSON] дав згоду [PERSON] , [INFO] , на удочеріння ним його доньки - [PERSON] , [INFO] , батьком якої він є. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, зокрема те, що заявник старший за дитину, яку він бажає усиновити на 18 років, інших дітей не має, у судовому засіданні заявники підтвердили свою згоду на усиновлення і те, що метою усиновлення є виключно встановлення родинного зв`язку між ними,суд приходить до висновку про те, що між заявником[PERSON] та [PERSON] дійсно склалися близькі сімейні відносини як батька і доньки, які у достатній мірі обґрунтовують необхідність прийняття відповідно до ч.2 ст.208 СК України рішення про усиновлення для юридичного установлення між цими особами родинного зв`язку. Відповідно до ч.1 ст.229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. У відповідності до ч.ч.3,4 ст.231 СК України, якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення. Статтею 233 Сімейного кодексу України передбачено, що на підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. Відповідно до ст.314 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд зазначає у резолютивній частині рішення про усиновлення дитини або повнолітньої особи заявником (заявниками). За клопотанням заявника (заявників) суд вирішує питання про зміну імені, прізвища та по батькові, дати і місця народження усиновленої дитини, про зміну імені, прізвища, по батькові усиновленої повнолітньої особи, про запис усиновлювачів батьками. Враховуючи бажання заявників [PERSON] та [PERSON] , а також норми ч.1 ст.229, ч.3 ст.231 СК України, суд вбачає достатні підстави у внесенні змін до актового запису про народження [PERSON] щодо запису усиновлювача батьком та зміну по-батькові [PERSON] у зв`язку з усиновленням. Відповідно до ч.1 ст.232 Сімейного кодексу з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. Відповідно ст.255 ЦПК України, усиновлення вважається здійсненим з дня набрання законної сили рішення суду. Для внесення змін до актового запису про народження усиновленої дитини копія рішення суду надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення. Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, враховуючи пояснення учасників процесу, оцінюючи досліджені судом письмові докази та установлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що заява про усиновлення підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved