Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить, видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] ( [INFO] , проживаючого за адресою [ADDRESS] ) на строк 6 (шість) місяців. Визначивши наступні тимчасові обмеження прав [PERSON] ( [INFO] , проживаючого за адресою [ADDRESS] ): заборонити [PERSON] ( [INFO] , проживаючого за адресою [ADDRESS] ) наближатися ближче ніж 100 метрів до фактичного місця проживання заявниці [PERSON] [INFO] , - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] ( [INFO] , проживаючого за адресою [ADDRESS] ) вести листування, телефонні переговори, з [PERSON] [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обгрунтування заяви [PERSON] покликається на обставини викладенні в заяві про видачу обмежувального припису. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась. Скерувала до суду заяву в якій просить суд, провести розгляд заяви у її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі. З огляду на вимоги ст. 350-5 ч.1 ЦПК України, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, причини неявки не повідомив, заяв, клопотань не подав. Таким чином суд, вважається [PERSON] таким, що повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду заяви відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Неявка представник Відділу поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області не перешкоджає розгляду заяви відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Окрім заявниці в даному будинку проживає її колишній чоловік [PERSON] , та спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 25.03.2010 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15.11.2019, [PERSON] виселено з будинку по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Однак [PERSON] всупереч волі завниці продовжує проживати в даному будинку. Заявниця [PERSON] потерпає від насильницьких дій з боку [PERSON] , в результаті чого заявниця звертається за захистом до правоохоронних органів. З листа відділення поліції №2 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області №5838/212/03-21 від 09.08.2021 року, вбачається, що в період з 01.01.2020 року по тепершній час в поліцію надійшло 7 заяв та повідомлень щодо неправомірної поведінки [PERSON] відносно [PERSON] , а саме: 01.04.2020 р., 24.05.2020 р., 25.06.2020 р., 27.07.2020 р., 30.03.2021 р., 18.06.2021 р., та 08.07.2021 р., [PERSON] двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 172-3 КупАП за вчинення насильства в сім`ї. Постановами Костопільського районного суду Рівненської області від 05.06.2020 року; від 30.06.2021 року; 07.10.2021 року [PERSON] визнанно винним у вчиненні адімністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП, тобто вчинення насильства в сім`ї відносно [PERSON] . Статтею 3 Конституції України визнано людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку найвищою соціальною цінністю в Україні. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 Конституції України). Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Статтею 350-1 ЦПК України передбачено можливість звернення до суду особою, яка постраждала від домашнього насильства, із заявою про видачу обмежувального припису. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником, - у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства. Протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини 1 статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ст. 26 вказаного Закону, право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, крім інших, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до вимог ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви, суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк від одного до шести місяців. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про існування обґрунтованих ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно постраждалої особи - колишньої дружини [PERSON] , яка у свою чергу потребує захисту в порядку, встановленому ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Встановлені ризики є реальними, підтверджуються матеріалами справи, не спростовані жодними належними доводами кривдника, а відтак наявні підстави для тимчасового покладення визначених обов`язків на останнього, шляхом видачі обмежувального припису строком на 6 місяців. За правилом ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved