Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з 17 січня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [INFO]. Підставою для розпаду сімї стало те, що зацікавлена особа [PERSON] постійно знаходиться в місцях позбавлення волі. Вважає, що примирення неможливе. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини немає. Просить шлюб розірвати. Заявник у судове засідання\~\~не з'явилася, через представника надала заяву про розгляд справи за її відсутності в якій також просила суд заяву задовольнити з підстав, зазначених у заяві.\~ Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився, перебуває в місцях позбавлення волі. Згідно направленої ним заяви з вимогами заявниці згоден в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про одруження, серія І-КГ № 106967, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоолександрівського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 02, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2012 року. У спільному шлюбі народилась дитина, яка на даний час є неповнолітньою. Спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Шлюбні відносини припинені, майнового спору між ними немає, заявник до примирення не прагне, тому суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їхніх дітей. Згідно ст.234 ч.4 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Сімї фактично не існує, шлюб носить формальний характер. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявниця при реєстрації шлюбу прізвище змінювала, що вбачається з дослідженого свідоцтва про укладення шлюбу, та враховуючи ту обставину, що заявниця не ставить питання зміни прізвища, то після розірвання шлюбу слід залишити прізвище [PERSON]. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved