Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з вимогою ухвалити рішення, яким встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та її покійної матері [PERSON] , з 29.01.2003 року по [INFO], по день її смерті, за адресою: [ADDRESS] . Заявниця зазначила, що[INFO] померла [PERSON] , мати заявниці. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частку квартири, яка розташована у [ADDRESS] . Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано відповідно до Свідоцтва про право власності на майно від 20.11.1995 року на 4 (чотирьох осіб), з яких є [PERSON] , її покійна мати, [PERSON] , [PERSON] , За даною адресою [PERSON] проживає та зареєстрована з 20 березня 1985 року. Дане житло і до теперішнього часу залишається її постійним місцем проживання. На момент своєї смерті [PERSON] , взагалі не була зареєстрована за будь-якою адресою, але проживала разом з донькою, тобто заявником [PERSON] . [PERSON] надавала допомогу своїй матері [PERSON] по догляду за нею, вела господарство, побут, забезпечувала її усім необхідним, зокрема ліками, продуктами харчування, супроводжувала під час візитів до лікарень, сплачувала витрати за проведення її операцій, в повному обсязі сплачувала житлово-комунальні платежі, утримує квартиру в належному стані. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження. 04.01.1975 року [PERSON] одружилась та змінила своє дівоче прізвище [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . В свою чергу, починаючи з 29.01.2003 року, [PERSON] проживала з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] по [INFO] по день її смерті, що підтверджується Актом від 31.03.2021 року, який засвідчений головою ОСББ «Осип- 1». Таким чином вона фактично прийняла спадщину, вступила у володіння та управління майном, що належало її матері, оскільки і на даний час вона проживає в буд. [ADDRESS] . З огляду на зазначене, заявник має право успадкувати та оформити ј частку квартири, що належала за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку. Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2021 року, заявнику потрібно підтвердити факт спільного проживання з померлою [PERSON] , [INFO] . Представник заявниці надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Шеїн Костянтин Анатолійович, [PERSON] до суду не з`явилися, про час слухання справи повідомлений належним чином. Представник заінтересованої особи ОМР надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти вимог заяви. Письмовими доказами, що підтверджують факт проживання однією сім`єю заявниці зі спадкодавцем є документи, які додані до заяви:копія паспорту; копія свідоцтва про смерть від 18.03.2009 року;копія свідоцтва про право власності на житло від 20.11.1995 року; копія розпорядження органу приватизації від 20.11.1995 року; копія свідоцтва про народження від 19.02.1966 року; копія свідоцтва про одруження від 04.01.1975 року; копія технічного паспорта на квартиру; копія супровідного листа та Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2021 року;копія Акту від 31.03.2021 року засвідченого головою ОСИП-1. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). В п. 6 цього ж Пленуму зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна». Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до п 1 ч 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За наведених обставин суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved