Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала в с. Нестерварка Тульчинського району Вінницької області, і яка була двоюрідною тіткою її матері. У [PERSON] була дочка, однак вона підтримувала близькі стосунки виключно з заявником та її матір`ю. Коли заявнику виповнилось три роки, її мати, в зв`язку з надзвичайно важким матеріальним становищем, вимушена була майже постійно перебувати за межами Вінницької області на сезонних роботах та періодичних заробітках через необхідність утримувати і забезпечувати сім`ю. Між матір`ю та [PERSON] була досягнута домовленість про те, що заявник буде проживати разом з [PERSON] і перебувати на її утриманні. В свою чергу, [PERSON] відносилась до заявника як до своєї рідної онуки, а заявник до неї як до бабусі. Таким чином, починаючи з 1990 року і по день смерті [PERSON] - [INFO] , заявник проживала разом з нею і перебувала на її утриманні, і навіть при поверненні на короткий термін матері в село, заявник продовжувала проживати в будинку разом з [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в селі Нестерварка Тульчинського району. Жодних спадкоємців, окрім заявника, після смерті [PERSON] , відповідно до довідки Державного нотаріального архіву Вінницької області від 13.05.2019 № 1629/01-18, немає. Заявник, як непрацездатна малолітня особа, яка перебувала на утриманні померлого не менше одного року до його смерті, відповідно до ст. 531 ЦК України (від 18.07.1963, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), належить до числа спадкоємців за законом. Оскільки заявник не може іншим чином підтвердити факт свого перебування на утриманні [PERSON] , за захистом своїх прав вона звертається до суду. Раніше з даного питання вона до суду не зверталась, так як ще була жива дочка [PERSON] і заявник визнавала, що остання була спадкоємицею першої черги за законом. Однак, так як дочка не оформляла своїх спадкових прав та взагалі не претендувала на спадщину, то заявник вважає, що в даний час має право на звернення до суду з заявою про встановлення факту для подальшого звернення до нотаріальної контори. Вказані обставини стали причиною звернення заявника до суду з даною заявою, у якій просить встановити факт, що вона в період з 1990 року по 07.09.1995 перебувала на утриманні у [PERSON] , померлої [INFO] . Заявник та її представник в судове засідання не з`явились. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у його та заявника відсутність. У минулому судовому засіданні заявник та її представник заяву про встановлення факту підтримали, посилаючись на викладені у ній обставини. Також, представник заявника пояснив, що коли заявнику було три роки її мати виїхала за межі Вінницької області на заробітки і заявник проживала з [PERSON] , яка була двоюрідною тіткою матері заявника, протягом п`яти років. Мати заявника періодично приїздила до заявника. Проживаючи з [PERSON] , заявник перебувала на її утриманні. Необхідність звернення з заявою про встановлення факту зумовлена тим, що заявник бажає успадкувати спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців після її смерті не має. Заявник в судовому засіданні пояснила, що вона пам`ятає, що з трьох років проживала з бабусею [PERSON] , яка проживала поряд з ними. Була ще інша бабуся, але вона хворіла. Мати заявниці їздила на заробітки, тривалість яких була приблизно тиждень, чотири дні. Мати їздила на заробітки два-три рази на місяць. Щодо того, чи могла бабуся [PERSON] у віці 83 років доглядати за нею, якій було на той час три роки, нічого пояснити не змогла. Додала, що в той час бабусі [PERSON] допомагала її доглядати інша бабуся. Заінтересована особа - представник Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився. Відповідно до надісланої на адресу суду заяви, сільська рада заяву [PERSON] підтримує, розгляд справи просить здійснювати без участі представника. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник - це її дочка. Бабуся [PERSON] доглядала за дочкою, коли та була маленька, а вона їздила на заробітки в м. Одесу, в Білорусь для того, щоб утримувати дитину та бабусю. Вона їздила на заробітки три-чотири рази на рік. На той час була жива ще мати, але вона хворіла і не могла доглядати дочку. У неї (свідка) був чоловік - батько заявника, але він був постійно на роботі, їздив у рейси, і тому теж не міг доглядати за дитиною. Коли [PERSON] доглядала за її дочкою їй було 82 роки, але вона була дуже акуратна, однак, погано чула, була глуха. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник - це її колишня сусідка. Бабуся [PERSON] проживала поряд з заявником. Вона проживала сама і здійснювала догляд за заявником, варила їй їсти. Мати заявника залишала останню з бабусею на три-чотири дні, коли їздила на заробітки. Заслухавши заявника, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.07.1987 Тульчинським районним ЗАГС (а.с. 11), заявник народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.09.1995 Кинашівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області (а.с. 13), [INFO] у віці 87 років померла [PERSON] . Згідно інформації Державного нотаріального архіву Вінницької області № 1629/01-18 від 13.05.2019 (а.с. 12) спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, а отже, до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК Української РСР від 18.07.1963. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Утриманням - є перебування на повному утриманні іншої особи або одержання від неї допомоги, яка є постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала утримання. Разом з тим, заявником та її представником не надано суду жодного доказу перебування заявника на утриманні [PERSON] у зазначений у заяві період, в тому числі і у строк не менше одного року до смерті останньої (ст. 531 ЦК Української РСР), як то відповідних довідок з сільської ради, актів, листів, квитанцій, що давали б підстави встановити, що надані заявнику з боку [PERSON] матеріальні засоби були основним і постійним джерелом її існування. Не підтвердили даний факт і покази свідків. Натомість, покази свідків підтвердили протилежне. Так, свідок [PERSON] , яка є матір`ю заявника, суду пояснила, що вона їздила на заробітки з метою утримання, в тому числі і, дитини. У заявника також був батько, який працював. Таким чином, факт того, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку [PERSON] залишився не пітвердженим. В свою чергу, покази свідків лише підтвердили факт періодичного догляду [PERSON] заявника у віці від трьох років, коли її мати їздила на заробітки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed