Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, зазначивши, що 18 січня 2014 року між ними було зареєстровано шлюб. Від спільного життя вони мають малолітніх дітей сина [PERSON], 30 квітня 2011 року, доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалось. Причиною розпаду сімї є відсутність між ними взаємоповаги та взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на сімейне життя. З травня 2018 року вони остаточно припинили шлюбні відносини, однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження родини вважають неможливим, тому просять розірвати шлюб. Крім того, між ними досягнуто згоди щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу та укладено нотаріально посвідчений договір від 27 червня 2018 року про сплату аліментів на дітей. Заявники в судове засідання не зявились, від них в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності, просять задовольнити заяву. Заінтересована особа Мелітопольський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка. Частиною 3\~статті 109 СК України визначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Водночас, відповідно до\~ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що заявники перебувають узареєстрованому шлюбі з 18 січня 2014 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополі зроблено актовий запис № 19 та видано відповідне свідоцтво (а.с.13). Від спільного життя сторони мають малолітніх дітей сина [PERSON], 30 квітня 2011 року, доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження /а.с.14,15/. Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні дітей, про що свідчить договір про сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1898 (а.с.24,25). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доводи та причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, а також те, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей, суд вважає, що заява є обґрунтованою та законною, в звязку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved