Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить : встановити факт втрати нею - [PERSON], 1956 року народження, джерела засобів до існування в зв'язку зі смертю чоловіка (годувальника) - [PERSON], який загинув [INFO] при виконанні трудових обов'язків на підприємстві у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В обґрунтування заяви навела наступне. Між нею - [PERSON] та [PERSON], 1957 року народження, був зареєстрований шлюб 11.06.1982 року в Саксаганському районному ЗАГС м. Кривого Рогу, про що зроблено відповідний запис № 499. Від шлюбу у них народилося троє дітей, дві доньки 1975 року народження та 1985 року народження, та син - 1980 року народження. Чоловік [PERSON] розпочав свою трудову діяльність, ще до їхнього одруження в період з 1977 року, всю свою трудову діяльність пропрацював в шкідливих умовах праці на підземних роботах. Працюючи на шахті «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (на теперішній час ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») дільниця № 8 по професії - підземним кріпильником, при виконанні трудових обов'язків 21.06.2000 року був смертельно травмований, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві № 13 від 13.07.2000 року та свідоцтвом про смерть, актовий запис № 1379. Понад 15 років чоловік пропрацював в підземних умовах праці, з повним робочим днем в шахті по видобутку руди і мав би право на пільгову пенсію за Списком № 1, що підтверджується трудовою книжкою. На день смерті чоловікові було 42 роки. Відповідно до Акту від 09.04.2015 року встановлено та підтверджено, що вона - [PERSON] дружина, фактично проживала разом з чоловіком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період з 28.07.1987 року по день його смерті - [INFO], вели спільне господарство. У зареєстрованому шлюбі спільно прожили 18 років. В період спільного життя, чоловік утримував її та їхній дітей, являвся єдиним годувальником у родині, в нього була достойна, висока заробітна плата, щоб утримувати сім'ю. Вона - [PERSON] з 12.09.1996 року буда звільнена з приватного підприємства. ніде не працювала, займалася домашнім побутом, вихованням трьох дітей, оскільки молодшій на день смерті чоловіка було 15 років. До 21.08.2002 року не мала змоги працевлаштуватися, знаходилася на обліку в центрі зайнятості, в наступному працювала сторожем та 31.05.2011 року звільнена з КЖП № 35, в зв'язку з скороченням штату робітників. Після смерті чоловіка втратили основне джерело доходу для існування, оскільки ніде не працювала, в наступному почала отримувати виплати по безробіттю, працюючи сторожем отримувала мізерну заробітну плату, якої було недостатньо навіть для проживання однієї людини, не вистачало навіть на їжу, не говорячи про одяг, щоденні потреби дітей - школа, гуртки, відпочинок та інші витрати. Це були величезні матеріальні затрати. Зазначу, що після смерті чоловіка самостійно, одна, виховувала двох дочок, отримуючи мізерну заробітну плату. Всі роки з дітьми не мали змоги повноцінно себе забезпечувати, постійно себе обмежували в харчуванні, одязі, відпочинку, оскільки після смерті чоловіка, самостійно утримувала дітей і була в сім'ї єдиним джерелом доходу. З 21.03.2011 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Саксаганському районі та отримує пенсію за віком на загальних підставах, отримує щомісячно пенсію в розмірі 1 100 гривень, якої ледь вистачає на їжу, не говорячи про комунальні послуги. На той час не знала, що має право перейти на пенсію померлого чоловіка. На теперішній час має бажання та право отримувати пенсію покійного чоловіка, оскільки вона значно більше розміру, яку отримує вона. Отриманих коштів їй не вистачає на продукти харчування, на сьогодні потребує значних затрат на медикаменти, одяг, відпочинок, але матеріально не має змоги повноцінно забезпечувати, навіть свої мінімальні потреби. Згідно п. 3 статті 7 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року N 345-VI «Мінімальний розмір пенсії шахтарям повинен бути не менш як три розміри прожиткового мінімуму». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80 - VІІІ розмір прожиткового мінімуму складає 1218 гривень. Отже, вважає, що розмір пенсії яку міг би отримувати її чоловік складав би приблизно 3 654 грн., а вона отримує 1279 грн. 57 коп. Тому, вважає, що втратила джерело засобів до існування після смерті чоловіка, та на теперішній час знаходиться в непрацездатному віці та має право перейти на пенсію чоловіка. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в зв'язку з втратою годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Дружина померлого, яка не була на його утриманні, також має право на пенсію, якщо згодом втратила джерело засобів до існування. В лютому 2015 року я звернулася до УПФУ в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з питання переходу на пенсію чоловіка, оскільки втратила джерело засобів до існування. Отримала письмову відповідь від 19.02.2015 року № М - 21, де вказано, що підставою для призначення пенсії подружжю померлого, який втратив джерело засобів до існування вже після його смерті, є рішення суду, оскільки визначення факту такої втрати є компетенція суду. Тому, з вищевказаних підстав змушена звернутися до суду з заявою для встановлення факту, втрати джерела засобів до існування після смерті чоловіка, для виникнення право на переведення з її з одного виду пенсії на інший. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала повністю, підтвердивши викладені в ній доводи. Представник заінтересованої особи - управління пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: акт (а.с.7), копія свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.8), копія трудової книжки (а.с.9-11, 12-14), акт (а.с.15-16), свідоцтво про смерть (а.с.17), наказ (а.с.19), свідоцтво про народження (а.с.20), повідомлення (а.с.21), пенсійне посвідчення (а.с.22). Вислухавши представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні на підставі пояснень представника заявника, досліджених письмових доказів, встановлено, що розмір заробітної плати чоловіка заявниці - [PERSON], який загинув [INFO] при виконанні трудових обов'язків на підприємстві у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, на час його смерті складав 639 руб. 77 коп. Заявниця з 12 вересня 1996 року на час смерті [PERSON] не працювала, а тому перебувала на його утриманні. Таким чином, заробіток померлого [PERSON], який загинув [INFO], був єдиним джерелом існування заявниці, так як остання не працювала. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту втрати [PERSON] джерела засобів до існування в зв'язку зі смертю чоловіка (годувальника) - [PERSON] залежить виникнення у заявниці права на переведення з одного виду пенсії на інший.

Outcome: approved