Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України, за станом на 13 листопада 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що він є уродженцем м. Біляївка Біляївського району Одеської області. З народження і по теперішній час він проживає на території України, за її межі ніколи не виїжджав. Вказує, що після розпаду Радянського Союзу та утворення нової самостійної та незалежної держави України, він не звернувся до відповідних органів щодо зміни паспорту, оскільки не мав в цьому потреби. 25 липня 2012 року він звернувся до Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області з метою обміну старого паспорту на новий та набуття громадянства України, але йому було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України. У зв`язку з викладеним, він звернувся до суду з даною заявою. Заявник у судовому засіданні на задоволенні заявлених вимог наполягав, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, але направив до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує та просить справу розглянути за його відсутності. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON] , [INFO] , є уродженцем м. Біляївка Біляївського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). 06 серпня 1976 року Відділом внутрішніх справ Біляївського райвиконкому Одеської області заявникові було видано паспорт громадянина Союзу радянських соціалістичних республік серії [NUMBER] (а.с.6-10). З 31 березня 1976 року заявник був зареєстрований у різних населених пунктах України, що підтверджується штампами у паспорті відповідних ВВС (а.с.9-10). Судом також встановлено, що заявник працював на різноманітних посадах у підприємствах та організаціях України з 16 вересня 1982 року по 15 січня 1991 року. З 13 травня 1974 року заявник перебував на обліку у різних районних військових комісаріатів України відповідно до місця мешкання, останнє прийняття на облік 25.02.1991 року Біляївським РВК Одеської області. Заявник вказує, що з народження і по теперішній час проживав і проживає в Україні, за її межі ніколи не виїжджав, проте після розпаду Радянського Союзу та утворення нової самостійної та незалежної держави України, він не звернувся до відповідних органів щодо зміни паспорту, оскільки не мав в цьому потреби. 25 липня 2012 року заявник звернувся до Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області з метою обміну старого паспорту на новий та набуття громадянства України, але листом № 19/1440 від 18 березня 2016 року йому було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України (а.с.4). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2012 року встановлено факт постійного мешкання [PERSON] на території України з моменту народження [INFO] . Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, у зазначеному рішенні суду не вказано про проживання заявника на території України, в тому числі, на момент набрання чинності 13 листопада 1991 року Закону України «Про громадянство». Відповідно до п.п.1, 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для набуття громадянства України. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки у судовому засіданні було встановлено факт постійного проживання заявника на території України, є підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved