Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Заявник звернулася до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] в м. Брянка Луганська область, Україна. Заявник вказує, що місто Брянка Луганської області є тимчасово окупованою територією України. Заявник стверджує, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне їй для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про смерть державного зразка. У зв`язку з вищевикладеним просила встановити факт смерті громадянина України, [PERSON] , [INFO] , місце народження - місто Брянка, Луганська область, Україна, який помер [INFO] , місце смерті - м. Брянка Луганська область, Україна. Заявник в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового розгляду повідомлена належним чином. Заінтересована особа Ірпінський відділ реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Централізованого міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання свого представника не направив, про дату та час судового розгляду повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] є громадянином України та народився [INFO] у м. Брянка, Луганська область, Україна, що підтверджується паспортом серії [NUMBER] виданий Брянківським МВ УМВС України в Луганській області 24.01.2000. [PERSON] помер [INFO] внаслідок повторного інфаркту головного мозку у м. Брянка Луганська область, Україна, що підтверджується лікарським свідоцтвом № 90 від 17.05.2021. Крім того на підтвердження вказаного заявником надано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно інформаційного листа ВССУ про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року №990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Виходячи із вище викладеного, суд прийшов до висновку, що заява знайшла своє підтвердження і, відповідно, підлягає до задоволення.

Outcome: approved