Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з заявою про встановлення факту народження. В заяві вказували, що [INFO] в селищі Совєтське, Совєтського району Автономної Республіки Крим - території тимчасово непідконтрольній владі держави Україна у них народився син [PERSON]. В свідоцтві про народження, що видане Совєтським районним відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 24 лютого 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 55 та видане свідоцтво про народження дитини [NUMBER], це пояснюється тим, що 29.11.2014 року у Совєтському районному відділі записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Автономної Республіки Крим, [PERSON] та [PERSON] зареєструвала шлюб, даний шлюб не вважається дійсним на території України. Для отримання свідоцтва про народження вони звернулися до Глобинського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області де їм повідомили, що встановлення факту народження необхідно вирішувати в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, заявники прохають суд встановити факт народження дитини чоловічої статі, котрий народився [INFO] в селищі міського типу Совєтське, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, батьками якого є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка с. Романівка, Глобинського району, Полтавської області, зареєстрованої за адресою: с.Черевані Глобинського району Полтавської області, не одруженої та у громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця та зареєстрованого в селі Хлєбноє, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, не одруженого. В судове засідання сторони не з'явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 29 листопада 2014 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 29 листопада 2014 у Совєтському районному відділі записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Автономної Республіки Крим уклали шлюб, актовий запис № 77. Відповідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 24.02.2015 року [PERSON], народився [INFO], місце народження селище міського типу Совєтське, Совєтського району, Автономна Республіка Крим. У свідоцтві про народження [PERSON] батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документу закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Частиною 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] та встановлення факту народження дитини чоловічої статі, який народився [INFO] в селищі міського типу Совєтське, Совєтського району, Автономної Республіки Крим, батьками якого є громадянка України [PERSON], [INFO] та у громадянина України [PERSON], [INFO], що надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини, видане відповідним державним органом України, тобто має юридичне значення.

Outcome: approved