Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , який помер [INFO] , був її вітчимом. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на пенсійний вклад, який знаходиться в управлінні Пенсійного фонду України. У встановлений законом порядок, після смерті [PERSON] , заявник звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено та роз`яснено про необхідність підтвердження родинних відносин між нею та її вітчимом. Заявник вказує, що її мати [PERSON] 08.02.1964 уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [INFO] мати заявника померла. [PERSON] проживав та був зареєстрований до дня смерті у квартирі [ADDRESS] , яка належить заявнику на підставі договору дарування від 18.12.1999 року. Заявник спільно проживала зі своїм вітчимом з 2012 року в належній їй квартирі, оскільки останній потребував сторонньої допомоги, так як був інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 695379. Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство. Заявник здійснювала догляд за вітчимом, як за членом сім`ї до дня його смерті, а також здійснила його поховання. В зв`язку з тим, що заявник не може оформити спадщину після смерті вітчима, вона звернулась до суду з даною заявою, у якій просила встановити факт, що [PERSON] , померлий [INFO] в м. Тульчині Вінницької області є вітчимом [PERSON] . В подальшому [PERSON] подала заяву про уточнення заявлених вимог, у якій просить встановити факт її проживання з [PERSON] , померлим [INFO] , однією сім`єю, як вітчим та падчериця, на протязі не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . Заявник та її представник у судовому засіданні уточнені вимоги підтримали, посилаючись на викладені у заяві обставини, просили заяву задовольнити та встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] , померлим [INFO] , однією сім`єю, як вітчим та падчериця, на протязі не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2012 року по 18.07.2018. Заінтересована особа - представник Тульчинської міської ради в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява Тульчинської міської ради (а.с. 25), згідно якої, міська рада просить справу розглянути у відсутність представника за наявними в матеріалах справи документами. Проти задоволення заяви не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживала у сусідньому під`їзді, підтвердила той факт, що заявник проживала разом із матір`ю та вітчимом, доглядала за ними, оскільки вони були інвалідами та потребували стороннього догляду, та в подальшому хоронила їх. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердила факт того, що [PERSON] була падчирицею [PERSON] , оскільки її мати проживала разом з останнім, доглядала за ними, оскільки вони потребували стороннього догляду, так як були інвалідами та самостійно не могли себе обслуговувати. Заслухавши заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.07.2018 серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. Згідно довідки № 02-34-216, виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради 21.03.2019 (а.с.14) встановлено, що згідно даних будинкової книги, [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті в [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживала без реєстрації з 2012 по 2018 роки і вела спільне домашнє господарство його падчерка [PERSON] , яка була власником даної квартири на підставі договору дарування від 18.12.1999 (а.с.12). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА № 695370, [PERSON] , [INFO] , був інвалідом першої а групи, безтерміново та потребував сторонньої допомоги (а.с.15). З довідки, виданої головою вуличного комітету Тульчинської міської ради 14.03.2019 (а.с.13) вбачається, що [PERSON] , дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] з 2012 по 2018 рік без реєстрації та здійснювала догляд за своїм вітчимом [PERSON] , [INFO] , який проживав з її матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка теж була інвалідом першої б групи, до самої її смерті [INFO] . Дочка поховала її. [PERSON] доглядала свого вітчима до кінця його життя та поховала його 18.07.2018. Листом Тульчинської державної нотаріальної контори від 27.02.2019 №835/02-14 (а.с. 9), державним нотаріусом повідомлено [PERSON] , що видати їй свідоцтво на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , неможливо у зв`язку з відсутністю родинних відносин між нею та [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. З досліджених у судовому засіданні доказів, судом встановлено, що заявник є спадкоємцем після смерті [PERSON] , однак юридично оформити спадщину за законом не може. Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю заявника з [PERSON] необхідно їй для реалізації свого спадкового права як спадкоємця. Факт спільного проживання заявника з [PERSON] в судовому засіданні підтверджено письмовими доказами, а саме: довідкою, виданою головою вуличного комітету Тульчинської міської ради 14.03.2019 (а.с.13), довідкою № 02-34-216, виданою виконавчим комітетом Тульчинської міської ради 21.03.2019 (а.с. 14), а також показами свідків, які підтвердили факт спільного проживання даних осіб більше 5 років, та те, що вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для встановлення факту спільного проживання заявника та [PERSON] , померлого [INFO] , однією сім`єю, як вітчим та падчериця, на протязі не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2012 року по 18.07.2018. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ст.294 ч.7 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved