Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що вона є дружиною [PERSON], який помер 15.09.2017 року на території тимчасово окупованої території України, в м. Донецьк, Донецької області. Незаконними органами окупаційної влади було видано свідоцтво про смерть [PERSON], актовий запис № 1445. Звернувшись із заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON] до Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, заявниця отримала відповідь № 95/17.3/04-37 від 20.10.2017 року, згідно з якою їй було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка. Посилаючись на вищевказане просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, місце смерті: Україна, місто Донецьк, Донецька область (тимчасово окупована територія), яка настала 15 вересня 2017 року. В судове засідання заявниця не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Комунарський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності, заперечень не має. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). За змістом ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. [PERSON] є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії ВВ № 336428, виданим 02 березня 1998 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області (а.с. 6). [PERSON] є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України, серії ВВ № 336429, виданим 10 березня 1998 року Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області (а.с. 8). 30.04.1975 року [PERSON] та [PERSON] (до укладення шлюбу Ільїна) [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Гусарківської сільської ради Куйбишевського району Запорізькій області складено відповідний актовий запис № 9 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖС № 153403 (а.с. 10). Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим на території тимчасово окупованої території України в м. Донецьк, Донецької області, [PERSON], помер 15.09.2017 року в м. Донецьк, Донецької області, про що складена актова запис про смерть № 9 (а.с. 7). Відповідно до листа керівника Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за № 95/17.3/04-37 від 20.10.2017 року, заявниці було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка, у звязку тим, що надане [PERSON] свідоцтво про смерть не є підставою для проведення державної реєстрації смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями»\~ окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою\~ забезпечення\~ реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в\~ певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~\~\~ наказом\~\~\~ Міністерства\~\~ Юстиції\~\~ України\~\~ 18 жовтня\~\~ 2010 року №\~\~ 52/5\~\~ (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне взяти до уваги документ про смерть особи, виданий закладами, що знаходяться на окупованій території, і оцінити його разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. У звязку із викладеним, оскільки у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], дійсно помер 15.09.2017 року на території тимчасово окупованої території України в м. Донецьк, Донецької області, про що видане відповідне свідоцтво про смерть, суд вважає за необхідне встановити факт його смерті в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved