Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що вона проживала однією сімєю з [PERSON] з 1998 року до дня його смерті без реєстрації шлюбу. 09 травня 2017 року [PERSON] помер і вона як член сімї має право на спадкування його майна, що стало підставою для звернення до суду. Заявниця просила вимоги заяви задовольнити з підстав зазначених в ній. Представник зацікавленої особи Коднянської сільської ради Житомирського району подав до суду лист про розгляд справи у його відсутність, заяву визнав. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дослідивши надані докази, суд вважає що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 травня 2017 року в с.Станишівка Житомирського району Житомирської області у віці 75 років помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №14 (а.с.7), якому на праві приватної власності належав житловий будинок №89, який розташований по вул.Гайдамацькій (колишня Рад) в с.Кодня, Житомирського району Житомирської області (а.с.5). Заявниця з 1998 року по день смерті [PERSON] постійно проживала в будинку №89, який розташований по вул.Гайдамацькій (колишня Рад) в с.Кодня, Житомирського району, Житомирської області (а.с.6). Частиною 1 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За положеннями ч.ч.1, 2 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. У п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснено: під час застосування ст.74 Сімейного кодексу України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 Сімейного кодексу України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї: спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. До заяви про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, у якій в обов'язковому порядку має бути зазначена мета, для якої заявник просить встановити цей факт, додаються документи та докази: докази які підтверджують наявність даного юридичного факту (анкети, акти, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, виписки з домових книг, ордери на вселення, погосподарські книги та інші документи, які містять в собі відомості про родинні відносини осіб); довідки органів ДРАЦС про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень в акти цивільного стану; інші документи та докази. Отже, з огляду на те, що відповідно до ст.60 ЦПК України, заявником надано до суду достатніх і обґрунтованих доказів спільного проживання однією сім'єю з померлим [PERSON], які свідчать про сумісне проживання, що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, тому суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка й жінки без шлюбу задоволенню підлягає частково, а саме в період з 01 січня 2004 року по 09 травня 2017 року, оскільки нормами Кодексу про шлюб і сім'ю України, який був чинним до січня 2004 року, не було передбачено можливості визнання факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Оскільки як ЦК України, так і Сімейний кодекс України набрали чинності з 1 січня 2004 року, то ст.74 Сімейного кодексу України не розповсюджується на правовідносини, які виникли до дати набрання ним законної сили, а тому у судовому порядку не можуть встановлюватись факти проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу до 01 січня 2004 року, оскільки вони не породжують правових наслідків. За вказаний період необхідно звертатися до суду з позовом про поділ майна і доводити обставини, передбачені ст.17 Закону України «Про власність».

Outcome: partial