Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка, в якій зазначає, що вона з чоловіком [PERSON] переїхали проживати з міста Донецьк на підконтрольну Україні територію, а саме в м. Обухів, Київської області, [ADDRESS] та у 2016 році отримали довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Оскільки чоловік мав слабкий стан здоров`я, восени 2018 року вирішили поїхати до їхнього помешкання у м. Донецьк, де хотів останні дні свого життя пожити у власній квартирі. Так, [INFO] у Кіровському районі м. Донецьк на тимчасово окупованій території України [PERSON] помер, та був похований, однак отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реалізації смерті, тому заявник просить встановити факт смерті чоловіка у судовому порядку. 03 липня 2019 року винесено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала, посилаючись на те, що встановлення факту смерті чоловіка необхідно для отримання свідоцтва про смерть, іншим чином підтвердити факт смерті не можливо, а також реалізувати право на спадщину та отримання пенсії. Представник заінтересованої особи Обухівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з`явилась, хоч про день та час місця розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є жінкою [PERSON] , який помер [INFO] вдома, в м. Донецьк [ADDRESS] Кіровського [ADDRESS] , вона організовувала і прийняла участь у похованні. Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.293\~ЦПК\~України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293\~ЦПК\~України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, що передбачено п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України. Так, за правилами ч.ч.1,2 ст.317\~ЦПК\~України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] є жінкою [PERSON] , уродженця с. Якубовка, Іллінецького району, Вінницької області, що підтверджується копією паспорта заявника. Відповідно лікарського свідоцтва про смерть № 114 від\~ 25.10.2018 року [PERSON] [INFO] , помер в Кіровському районі м. Донецьк, у віці 64 роки, причина смерті хронічний вірусний гепатит «С», цироз печінки, печінкова кома, а також іншими матеріалами справи. На підставі вказаних документів Кіровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька 26.10.2018 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії № [NUMBER] . Обидва документи видані неуповноваженими особами, однак оцінюються у сукупності із іншими доказами у справі. Заявник зверталась із заявою до заінтересованої особи, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті чоловіка по причині відсутності належних повноважень органу, що видав свідоцтво. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності суд вважає встановленим те, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Якубовка, Іллінецького району, Вінницької області, помер [INFO] в місті Донецьк, тобто на тимчасово непідконтрольній державній владі України території. Таким чином, зібраними по справі доказами підтверджується факт смерті [PERSON] на який посилається заявник у своїй заяві. Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначеною Постановою Верховної Ради України № 254-VІІІ від 17.03.2016 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно зі ст.4\~Закону\~України\~«Про забезпечення\~прав\~і\~свобод громадян\~та\~правовий\~режим на\~тимчасово\~окупованій\~території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України (Закону). Відповідно до\~\~ч.1 ст.17 цього ж Закону, у разі порушення положень цього Закону, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Видане свідоцтво про смерть [PERSON] №122602 від 26.10.2018 року, згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним, що призводить до неможливості отримання заявником свідоцтва про смерть чоловіка в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 травня 2001 року у справі «Кіпр проти Туреччини» (Заява № 25781/94)\~\~зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. На підставі викладеного, суд, як виняток, приймає як доказ надане заявником свідоцтво про смерть [PERSON] та у сукупності з іншими наданими заявником письмовими доказами, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved