Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Заявники [PERSON], [PERSON] та їхні представники [PERSON], [PERSON], уточнивши заявлені вимоги, просять суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що надано переселеній родині [PERSON] органами влади м.Борислава, договірної сторони України, в 1945-1949р. згідно п.1 Міждержавної угоди від 09.09.1944 р., яка стала частиною законодавства України та внесена в ЄДР нормативно-правових актів України 11.05.2006 р. і опублікована в офіційному віснику 24.05.2006 р. №19 ст.1045 і обов'язкова до виконання на території України; встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що саме належить переселеній родині [PERSON] на праві власності в м.Бориславі в Україні в 1945-1949 р.р.; встановити факт, що має юридичне значення, а саме: скільки га землі надали переселеній родині [PERSON] органи влади м.Борислава договірної сторони України 1945-1949 р.р.; встановити юридичний факт примусового переселення з села Чорноріки Кроснянського повіту, а не з Саноцького повіту Жешівського воєводства Польщі, сім'ї [PERSON] [INFO], в тому числі [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] на територію УРСР у 1945р. на підставі Міждержавної Угоди від 09.09.1944р. між Урядом УРСР і Польським Комітетом Національного Визволення «Про евакуацію українського населення з території Польської Народної Республіки і польських громадян з території УРСР»; встановити факт приналежності сім'ї [PERSON] у тому числі [PERSON] та [PERSON] Рішення №983/32 від 20.12.1949р. Виконкому Бориславської міської ради депутатів трудящих «Про закріплення будинку по [ADDRESS] за переселенкою з Польщі [PERSON] згідно опису майна зданого в Польщі та затвердження розрахунку за залишене майно в Польщі та отримане в УРСР та не завершений взаємозаліку примусово з переселеною сім'єю відповідно до архівних документів, арх. довідка про розпочатий та незавершений взаємозалік; встановити факт родинних стосунків [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] між [PERSON], [INFO], матір'ю, [PERSON], батьком, [PERSON] [INFO], сестрою, [PERSON] [INFO] братом, [PERSON] [INFO], братом та [PERSON] [INFO] братом; [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] є спадкоємцями першої лінії споріднення по смерті їхньої матері [PERSON] [INFO] В обґрунтування заяви вказують на те, що заявники [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] та хочуть прийняти спадщину після смерті своєї матері, яка померла у 1978 р. Родину [PERSON] у 1945р. у складі п'ятьох осіб (голова родини [PERSON] та члени родини - діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], 1932р.н., [PERSON], [INFO], [PERSON], 1935 р.н.) було примусово переселено з території Польщі в Україну згідно Міждержавної угоди від 09.09.1944р., підписаної між Урядом УРСР і Польським Комітетом Національного Визволення. Державний архів Львівської області надав довідку від 12.09.2011р. про те, що родина [PERSON] у 1945р. була переселена з села Чорноріки Кроснянського повіту Жешівського воєводства Польщі до м.Борислава. При переселенні родина [PERSON] залишила у с.Чорноріки (колишня територія УРСР) господарське майно, що складалося із житлового будинку, комори, криниці, сім'я мала 3 га землі. Сім'я [PERSON] була переселена на територію України в Сталінську область (Старобешевський р-н, хутір Шевченка), що тепер є Донецькою областю. Попри те сім'я зупинилася 1949р. в м.Бориславі, де рішенням виконкому міської ради за [PERSON] було закріплено будинок по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є діти: [PERSON]. та [PERSON]. Заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заявники подають з метою реалізації та захисту прав, інтересів переселеної родини [PERSON], так як територія, на якій вони жили, належала УРСР, вони мали приватне майно і землю, які були віддані договірною стороною Україною Польщі. Рішенням ВК Бориславської міської ради від 20.12.1949р. №983/32 проведено взаємозалік з переселеною родиною [PERSON]. Слід встановити факт, що саме органи влади м.Борислава, договірна сторона Україна надали переселеній родині [PERSON] згідно рішення від 20.12.1949р., і що саме родина [PERSON] має право успадкувати у м.Бориславі і що у Польщі. Крім цього, членами родини [PERSON] був її чоловік [PERSON], [INFO], який помер 1938р., похований у с.Чорноріки на території Польщі, також син [PERSON], [INFO], який помер 1981р. та похований на території ФРН, та син [PERSON], [INFO], який помер і похований у м.Бориславі. Державний архів Львівської області видав архівну довідку від 17.03.2016 р., в якій міститься інформація, що не відповідає дійсності, а саме: вказано, що заявники з сім'єю [PERSON] були переселені в УРСР Сталінську область, із села Чорноріки Саноцького повіту Жешівського воєводства (Польща), а має бути: село Чорноріки Кроснянського повіту. Ця невідповідність позбавляє їх реалізації прав на отримання закордонного паспорта, Шенгенської візи, компенсацій тощо. Крім того, рано чи пізно ВР України прийме закон щодо компенсації за залишене майно внаслідок примусового переселення з території Польщі в Україну. Тому заявники звернулися до суду для того, щоб мати змогу скористатися приналежними їм документами, в яких посвідчено факти, що мають юридичне значення, та які містять невідповідність з іншими документами. Встановлення факту примусового переселення заявників з території Польщі необхідне для спрощеного отримання довгострокової візи в Польщу, ФРН на території яких похований їхній батько та інші родичі. Заявники [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні по суті справи обґрунтованих пояснень дати не змогли, їхні представники [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні дали пояснення приблизно аналогічного змісту поданих заяв. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області Мельничок В.М. при вирішення заяви покладається на думку суду. Представник заінтересованої особи Міністерства закордонних справ України Андреєва Т.В. пояснила, що поставлені в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення питання не відносяться до компетенції МЗС України, при вирішення заяви покладається на думку суду. Представник заінтересованої особи Державного агентства земельних ресурсів України Іванович АВ. Пояснив, що відомості про земельні ділянки, які могли передаватися родині [PERSON] з 1945 по 1992р. у Держземагенства України відсутні. При вирішення справи покладається на думку суду. Представник заінтересованої особи Міністерства фінансів України в судове засідання не з»явився, з поданого до суду та наявного в матеріалах справи листа № 31-13030-06-26/9091 від 29.03.2016р. вбачається, що Міністерство фінансів вважає заявлені вимоги такими, що не відносяться до компетенції Міністерства фінансів України, просить розглянути справу без участі представника Міністерства фінансів. Оглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подана заява не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) Обмеження цивільн6ої дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності цивільної особи; 2) Надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) Визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) Усиновлення; 5) Встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) Відновлення прав на втрачені цінні папери на пред»явника та векселі; 7) Передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) Визнання спадщини відумерлою; 9) Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) Обов»язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) Розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про: 1) Надання права на шлюб; 2) Розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей; 3) Розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі; 4) Встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя; 5) Інші справи у випадках встановлених законом. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) Встановлення факту не пов»язується з подальшим вирішенням спору про право; 3) Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) Родинних відносин між фізичними особами; 2) Перебування фізичної особи на утримання; 3) Каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов»язковому державному соціальному страхуванню; 4) Реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) Проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) Належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім.»ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) Народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) Смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) Смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться в ч. 2 ст. 256 ЦПК України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту батьківства, володіння будинком на праві власності, тощо. Заявники у першій поданій ними до суду заяві просять встановити факти, що мають юридичне значення формулюючи свої вимоги наступним чином: «що надано переселеній родині [PERSON] органами влади м.Борислава, договірної сторони України, в 1945-1949р. згідно п.1 Міждержавної угоди від 09.09.1944 р., яка стала частиною законодавства України та внесена в ЄДР нормативно-правових актів України 11.05.2006 р. і опублікована в офіційному віснику 24.05.2006 р. №19 ст.1045 і обов'язкова до виконання на території України; що саме належить переселеній родині [PERSON] на праві власності в м.Бориславі в Україні в 1945-1949 р.р.; скільки га землі надали переселеній родині [PERSON] органи влади м.Борислава договірної сторони України 1945-1949 р.р. Однак, оцінюючи ці вимоги з позицій ч. 2 ст. 256 ЦПК України, слід прийти до висновку, що такі вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки наявність переданого переселеній родині [PERSON] майна та землі може бути встановлена лише шляхом отримання відповідей на запитувану заявниками інформацію з архівних установ України, оскільки така інформація має виключно конкретний характер і бути встановлена судом в порядку встановлення факту, що має юридичне значення не може. Що стосується інших вимог викладених в зверненні заявниць до суду у наступній формі « уточненні та обґрунтовані вимоги заяви про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 31.03.2016р., зокрема «встановити юридичний факт примусового переселення з села Чорноріки Кроснянського повіту, а не з Саноцького повіту Жешівського воєводства Польщі, сім'ї [PERSON] [INFO], в тому числі [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] на територію УРСР у 1945р. на підставі Міждержавної Угоди від 09.09.1944р. між Урядом УРСР і Польським Комітетом Національного Визволення «Про евакуацію українського населення з території Польської Народної Республіки і польських громадян з території УРСР», суд відмовляючи в задоволенні заяви в цій частині заявлених вимог виходить з того, що судом у відповідності до вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України може бути встановлено факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім»ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а не, як це вказують заявники з однієї адміністративно-територіальної одиниці замість іншої. Що стосується вимог заявниць щодо встановлення факту «приналежності сім'ї [PERSON] у тому числі [PERSON] та [PERSON] Рішення №983/32 від 20.12.1949р. Виконкому Бориславської міської ради депутатів трудящих «Про закріплення будинку по [ADDRESS] за переселенкою з Польщі [PERSON] згідно опису майна зданого в Польщі та затвердження розрахунку за залишене майно в Польщі та отримане в УРСР та не завершений взаємозаліку примусово з переселеною сім'єю відповідно до архівних документів, арх. довідка про розпочатий та незавершений взаємозалік», то суд не може встановити факт належності згаданого документа заявницям [PERSON] та [PERSON], оскільки це рішення видано саме стосовно закріплення будинку по [ADDRESS] за переселенкою з Польщі гр. [PERSON], і відповідно змінювати його зміст в плані належності цього документа іншим особам, не зазначеним в цьому рішення, суд не вправі. Стосовно вимог заявниць щодо встановлення факту «родинних стосунків [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] між [PERSON], [INFO], матір'ю, [PERSON], батьком, [PERSON] [INFO], сестрою, [PERSON] [INFO] братом, [PERSON] [INFO], братом та [PERSON] [INFO] братом» то видається незрозумілим які саме, та між якими членами серед вказаних осіб слід встановити факт родинних стосунків, при цьому заявники та їхні представники не змогли в судовому засіданні пояснити хто ставить під сумнів наявність родинних стосунків (спорідненості) перелічених осіб, тому такі вимоги судом бути задоволені не можуть. Також абсолютно незрозумілим є вимоги заявниць висловлені в п. 4 « уточненні та обґрунтовані вимоги заяви про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 31.03.2016р., зокрема - «[PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] є спадкоємцями першої лінії споріднення по смерті їхньої матері [PERSON] 1889 р.н.». Які саме вимоги ставляться в цьому пункті та який саме факт, що має юридичне значення має встановити суд, ні заявники, ні їхні представники в судовому засіданні пояснити не змогли. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак зробити це в судовому засіданні ні заявниками, ні їхніми представниками не надалося можливим. Відтак, зважаючи на вищевикладене, підстав для задоволення даної заяви суд не вбачає.

Outcome: dismissed