Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що заявниця [PERSON] є одинокою матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]; визнати право на перетинання державного кордну України неповнолітнього сина заявниці у супроводі одинокої матері [PERSON] без наявності довідки одинокої матері згідно зі ст. 135 Сімейного кодексу України. На обґрунтування заяви посилалась на той факт, що 28 жовтня 2011 року в місті Сочі Краснодарського краю Російської Федерації заявниця народила сина [PERSON], про що 24 листопада 2011 року складений запис акту про його народження № 1654 та підтверджується свідоцтвом про народження, серія IV АГ № 510598, виданим 24 листопада 2011 року відділом ЗАЦС Адлерського району м. Сочі Управління ЗАГС Краснодарського краю Російської Федерації. На момент народження сина [PERSON] заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому в свідоцтві про народження у розділі «Батько» не внесено будь-якої інформації та проставлено прочерки. 23 травня 2015 року заявниці відмовлено в перетинанні Державного кордону України з її сином внаслідок відсутності у заявниці довідки одинокої матері згідно зі ст.135 Сімейного кодексу України. В судове засідання зявився представник заявниці, вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити. В судове засідання зявився представник заінтересованої особи, заяву про встановлення юридичного факту вважав обґрунтованою, не заперечував проти задоволення її судом у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням заяви з наступних причин. У заявниці 28 жовтня 2011 року в місті Сочі Краснодарського Краю Російської Федерації народилася дитина син [PERSON], про що 24 листопада 2011 року складений запис акту про народження № 1654, та підтверджується свідоцтвом про народження, серія IV АГ № 510598, виданим 24 листопада 2011 року відділом ЗАГС Адлерського району міста Сочі управління ЗАГС Краснодарського краю Російської Федерації. На момент народження сина заявниця не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тому в свідоцтві про його народження, серія ІУ-АГ № 510598, у розділі «Батько» не було внесено інформації щодо батьківства, проставлено прочерки. Іноземне законодавство, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до частин 2 та 3 статті 51 Сімейного кодексу Російської Федерації, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про мати дитини проводиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька та матері дитини, або за заявою батька дитини (пункт 4\~статті 48\~ цього Кодексу), або батька записується згідно з рішенням суду. В разі народження дитини в матері, яка не перебуває у шлюбі, за відсутності спільної заяви батьків або в разі відсутності рішення суду про встановлення батьківства прізвище батька дитини в книзі записів народжень здійснюється за прізвищем матері, імя та по батькові батька дитини за її вказівкою. Таким чином, застосувавши положення статті 51 Сімейного кодексу Російської Федерації, судом робиться висновок, що відносно неповнолітнього [PERSON] не встановлено батьківства, що виключає необхідність отримання інших документів про дозвіл на його виїзд за межі України, окрім згоди його матері. При цьому, документи про народження неповнолітнього [PERSON] є дійсними на території України в силу положень статті 13 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних й кримінальних справах, підписаної 22.01.1993 року, ратифікованої 10.11.1994 року, дата набрання чинності для України 14.04.1995 року. За цими положеннями документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлено або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції й за встановленою формою й скріплено гербовою печаткою, приймаються на територіях других Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Стосовно обставин та умов перетину Державного кордону України. Заявниці 23 травня 2015 року відмовлено в перетинанні Державного кордону України разом з її неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], що підтверджується рішенням від 23.05.2015 року про відмову в перетинанні Державного кордону України громадянину України, який не досяг 16-річного віку. Згідно з вказаним рішенням в якості підстави відмови зазначено про відсутність довідки одинокої матері згідно зі ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724)\~, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Втім, заявник не може отримати зазначену довідку, оскільки такий документ видається тим органом реєстрації (запису) актів цивільного стану, в якому здійснюється реєстрація народження дитини та в якому був складений відповідний актовий запис з відміткою, що інформація щодо батька внесена зі слів матері. Стосовно визначення громадянства неповнолітнього. За статтею 7 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Враховуючи, що неповнолітній [PERSON], [INFO], є сином громадянина України, він є також громадянином України поза залежністю від того, де видано свідоцтво про його народження та складено відповідний актовий запис. Враховуючи, що актовий запис про народження сина заявниці [PERSON], [INFO], зроблений відділом ЗАГС Адлерського району міста-курорту Сочі управління ЗАГС Краснодарського краю Російської Федерації, відповідно, й отримувати таку довідку заявник може лише у зазначеній країні та відповідно до законодавства цієї країни. З огляду на останні обставини, застосування наведених положень Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, до досліджуваних правовідносин є неможливим. Наведені обставини позбавляють заявницю та її сина можливості виїхати до родичів за межі України з метою подорожування та підтримання родинних звязків із іншими членами сімї, які проживають на території іншої держави. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Таким чином, неврегульованість зазначеного питання на законодавчому рівні не може бути підставою для обмеження у реалізації права громадянина на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у своїй сукупності на підставі їх аналізу, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованої особи, суд вважає, що заява про встановлення факту підлягає задоволенню. За відсутності (невстановлення наявності) спору про надання дозволу на виїзд за межі України заявниці з будь-якою іншою особою справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження. За правилом п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п. 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Як розяснено у п.4 зазначеної Постанови, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Щодо підсудності зазначеної справи Під час визначення судом питання підсудності враховано, що хоча заявниця зареєстрована за адресою: [INFO]., що на сьогодні є територією, непідконтрольною органам державної влади України, в зв'язку з чим вона була змушена виїхати з цієї території, та на підставі договору тимчасово безоплатно проживає за адресою: [INFO]. Остання адреса є місцем проживання заявниці. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. В частині визначення порядку виконання рішення суду. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи зазначене правило, з метою забезпечення реального виконання рішення, суд вважає за необхідне також встановити порядок виконання рішення, надати дозвіл на виїзд за межі Державного кордону України [PERSON], [INFO], який народився у м. Сочі Краснодарського краю Російської Федерації, актовий запис № 1654 від 24 листопада 2011 року, вчинений відділом ЗАГС Адлерського району міста-курорту Сочі управління ЗАГС Краснодарського краю Російської Федерації, - без згоди та супроводу батька цієї дитини до досягнення нею шістнадцятирічного віку. Суд має розяснити, що це рішення підлягає виконанню до досягнення [PERSON], [INFO], шістнадцятирічного віку для перетину Державного кордону України без згоди та супроводу батька.

Outcome: approved