Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Заявники звернулися до суду з спільною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що 06.08.1994 року між ними укладений шлюб, від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вказують, що сімейне життя не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, шлюбних відносин не підтримують. Зазначають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Зазначають, що спору про поділ майна, яке їх спільною сумісною власністю, між ними не має. Також, заявники вказують, що між ними досягнуто згоди щодо подальшого місця проживання, утримання та виховання дітей. 16.09.2016 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 06.12.2016 року заявники не з'явилися, подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу у їх відсутності, заяву про розірвання шлюбу підтримують в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, 06 серпня 1994 року Центральним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів м. Києва, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1541, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] заявники мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та згідно свідоцтва про народження [NUMBER] мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сімейне життя у заявників не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, шлюбних відносин не підтримують. Таким чином заявники створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Судом встановлено, що спору про поділ майна, яке їх спільною сумісною власністю, між ними не має. Судом також встановлено, що між ними досягнуто згоди щодо подальшого місця проживання та виховання дітей, що підтверджується договором батьків про те, з ким із них будуть проживати їх діти (а.с. 7). Також встановлено, що між заявниками досягнуто згоди щодо утримання дітей, що підтверджується нотаріально посвідченим договором батьків про розмір аліментів на дітей від 16.08.2016 року та зареєстровано в реєстрі № 1975 (а.с.8). За змістом ст.ст. 104, 105 СК України однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання, яке може бути здійснене за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 СК України. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як з'ясовано судом, подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між ними не можливе, оскільки таке суперечить їхнім інтересам, а також інтересам дітей. Відтак, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст. 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. З огляду на спільне бажання заявників щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи дійсну волю заявників, відсутність порушень при цьому їх особистих майнових прав, а також прав неповнолітніх дітей, суд вважає, що заяву про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved