Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та факту належності свідоцтва про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вона проживає на території України без реєстрації з 1982 року і по даний час, що підтверджуються довідкою з обласної психоневрологічної клінічної лікарні №1 про те, що вона 1991 року неодноразово лікувалася у даному медичному закладі та довідкою Павлівської сільської ради. 16.10.1961 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Проте, 03.10. 1989 року шлюб було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Норильською міською радою Російської Федерації, яке видано [PERSON] Своє свідоцтво про розірвання шлюбу нею втрачено. Однак, з невідомих їй причин, у даному свідоцтва невірно зазначено її ім»я, замість правильного «[PERSON]» зазначено неправильно «[PERSON]». Доказом її імені «[PERSON]» є її свідоцтво про народження, довідка Павлівської сільської ради, яка видана на підставі по господарських книг, атестат про закінчення Павлівської середньої школи. Через дану помилку у свідоцтві про розлучення вона не може отримати паспорт громадянина України, так як нею було втрачено паспорт громадянина колишнього СРСР. Представник заявника в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов підтримує, просив його задоволити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з»явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, заяву визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, письмові пояснення свідків, суд приходить до переконання, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник проживає на території України без реєстрації з 1982 року і по даний час. Дані факти стверджуються довідкою з Івано-Франківської обласної психоневрологічної клінічної лікарні №1 від 12.09.2014 року № 5/900 (а.с.9), довідкою Павлівської сільської ради № 493 від 16.07.2013 року (а.с.6). 16.10.1961 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Норильською міською радою Російської Федерації від 03.10.1989 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та заявницею розірвано. Дане свідоцтво видано [PERSON], проте своє свідоцтво про розірвання шлюбу нею втрачено. Однак, з невідомих причин, у вищевказаному документі невірно зазначено її ім»я, замість правильного «[PERSON]» зазначено неправильно «[PERSON]». Підтвердженням того, що ім»я заявниці є «[PERSON]» свідчить копія свідоцтво про народження останньої (а.с.5), копія атестата про закінчення останньою Павлівської середньої школи (а.с.11), письмові пояснення свідків. Через дану помилку у свідоцтві про розлучення заявниця не може отримати паспорт громадянина України, так як нею було втрачено паспорт громадянина колишнього СРСР. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт. Заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України та факт належності свідоцтва про розірвання шлюбу з метою отримання паспорта громадянина України відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що до громадян України належать: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство», особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР (у разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка органу внутрішніх справ про те, що станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала у громадянстві колишнього СРСР); в) рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Так, згідно зі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Наведені заявником обставини знайшли своє підтвердження в письмових доказах та письмових показаннях свідків, а тому суд вважає доведеним факт проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та встановленим факт належності свідоцтва про розірвання шлюбу заявнику, що є підставою для визнання громадянства України з цієї дати. На підставі наведеного,

Outcome: approved