Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON]. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є рідною племінницею [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року у селі Ленінське Старобешівського району Донецької області. Померла [PERSON] не має інших родичів крім неї. Вона опікувалася нею, доглядала її. Після її смерті вона особисто, за свій власний кошт поховала тітку. У зв'язку із тим, що тітка жила й померла в населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, вона особисто зверталась до Приморського районного суду із заявою про встановлення факту смерті її тітки. 12 серпня 2016 року рішенням суду встановлено що громадянин України - [PERSON] [INFO], померла [INFO] року. Після отримання свідоцтва про смерть тітки, вона звернулася до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, але зробити цього не змогла, у зв'язку із тим, що в неї відсутні документи, які б підтверджували родинний зв'язок між нею та тіткою. Дівоча фамілія тітки - [PERSON]. Рідний брат тітки - [PERSON] є її батьком. В свідоцтві про народження зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON]. Вона народилася [INFO] року і має прізвище [PERSON]. 08.02.1975 року її тітка вийшла заміж за [PERSON] і взяла його прізвище. Все життя, до самого часу смерті її тітки вони підтримували близькі стосунки. Власних дітей ані її тітка, ані її чоловік не мали. У зв'язку з тим, що заявниця не може оформити спадщину, то вимушена звернутися до суду і просить встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року є тіткою [PERSON]. Заявниця [PERSON] у відкритому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та пояснила, що [PERSON] була її рідною тіткою, сестрою її батька, була зареєстрована у місті Донецьку, а померла у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, на тимчасово окупованій території. Дівоче прізвище тітки було - [PERSON], а 08.02.1975 року її тітка вийшла заміж. Дітей у тітки з чоловіком не було, який також помер у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, на тимчасово окупованій території, у 2011 році. Після смерті [PERSON] залишилась квартира у місті Донецьку, встановлення даного факту їй необхідно для прийняття спадщини, а тому заявниця просила задовольнити її заяву. Представник зацікавленої особи, Маріупольської міської ради, до відкритого судового засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу без його участі. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була її подругою, ще з часу навчання у школі, а її батько - [PERSON]. Рідною сестрою [PERSON] була [PERSON], дівоче прізвище якої було [PERSON], і яка мешкала з чоловіком у місті Донецьку, дітей не мала. Часто приїжджала в гості на море до [PERSON] Згідно пояснень допитаного судом свідка [PERSON] судом встановлено, що він знайомий з заявницею з 1985 року, батько заявниці - [PERSON], а його рідна сестра мешкала у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, перебувала у шлюбі з [PERSON].[PERSON] була рідною тіткою [PERSON], яка поховала її у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області. Суд, вислухавши заявницю, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення власних або майнових прав фізичної особи, якщо законом не передбачено інший порядок їх встановлення. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Згідно із свідоцтвом про народження № [NUMBER], виданого 14.01.1965 року Жовтневим р/б РАЦС Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] року, та її батьками записані: батько [PERSON], мати - [PERSON], актовий запис № 81 (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження виданого Н-Єкатерінівською с/р Старобешевського району Сталінської області, [PERSON] народився [INFO] року, та його батьками записані: батько [PERSON], мати - [PERSON], актовий запис № 44 (а.с. 8). Згідно із довідкою про народження № 263/29-74, виданою Старобешівським районним відділом запису актів цивільного стану 13.09.2016 року, [PERSON] народилася [INFO] року, та її батьками записані: батько [PERSON], мати - [PERSON], актовий запис № 28 від 01.04.1941 року. Згідно свідоцтва про одруження № [NUMBER], виданого Старобешівським р/б РАЦС Донецької області 15.10.1965 року, [PERSON] та [PERSON], 1914 року зареєстрували шлюб у 1935 році, про що зроблений актовий запис № 50. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 30.08.2011 року Виконкомом Новокатеринівської сільської ради Старобешівського району Донецької області, [PERSON],чоловік [PERSON], помер [INFO] року, актовий запис № 25 (а.с. 10). Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00017405711 від 06.12.2016 року, виконавчим комітетом Новокатеринівської сільської ради Старобешівського району Донецької області 08 лютого 1975 року складено актовий запис № 3 про шлюб, зареєстрований між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище дружині - [PERSON] (а.с. 35-36). Згідно довідки про народження від 13.09.2016 №263/29-74, виданої Старобешівським районним відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, [PERSON] народилась [INFO] року, про що в книзі державної реєстрації актів про народження виконавчого комітету Новокатеринівської сільської ради Старобешівського району Донецької області здійснений відповідний актовий запис №28 від 01.04.1941 року. Батьки: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, оцінюючи надані заявницею довідку про народження від 13.09.2016 року , повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00017405711 від 06.12.2016 року, суд виходить з того, що вказані документи підтверджують певні юридичні факти, що мають наслідком припинення, зміну, виникнення правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючихde facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи та реєстрації шлюбу, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини та враховує надані докази при винесенні рішення по справі. Рішенням Приморського районного суду від 12 серпня 2016 року заяву [PERSON] про встановлення факту смерті задоволено. Встановлено, що громадянка України [PERSON], [INFO], померла [INFO] р. у с. Ленінське Старобешівського району Донецької області, Україна (а.с. 11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 12.08.2016 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON]померла [INFO] року, актовий запис № 768 (а.с. 9). Дослідивши в сукупності всі докази по справі, суд приходить до висновку, що є достатньо доказів того, що [PERSON], [INFO], дійсно є племінницею [PERSON], померлої [INFO] року. На підставі вищевикладеного й

Outcome: approved