Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Заявники звернулися до Яготинського районного суду Київської області з заявою, заінтересована особа: державний реєстратор Годунівської сільської ради Київської області Сидоренко Я.Г. про встановлення факту, що має юридичне значення, в котрій зазначено, що 25 червня 1993 року радгоспом «Лемешівський» заявникам по справі [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] . Дане свідоцтво про право власності було зареєстровано у Переяслав-Хмельницькому міжміськінвентарбюро 23 квітня 1994 року у реєстрову книгу за № 10 за реєстровим номером № 5, про що свідчить відмітка на зворотній стороні свідоцтва про право власності на житло. На даний час заявники по справі вирішили подарувати належне їм майно, в зв`язку з чим, з метою проведення документів у відповідність до діючого на даний час законодавства, звернулися до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Годунівської сільської ради Сидоренко Я.Г.. Так, під час проведення державним реєстратором перевірки наданих документів із відомостями, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було виявлено невідповідність поданих даних, а саме те, що зазначена в свідоцтві про право власності адреса місця знаходження нерухомого майна - « [ADDRESS] » - за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відсутня. З огляду на вказані обставини, з метою з`ясування дійсної поштової адреси об`єкта нерухомого майна, заявники звернулися до Лемешівської сільської ради Київської області. Так, під час усного звернення до Лемешівської сільської ради Київської області заявникам було повідомлено про те, що [ADDRESS] взагалі ніколи не існувало, а належний заявникам об`єкт нерухомого майна дійсно розташований по [ADDRESS] . Під час звернення до КП КОР «ЗБЕРІГАЧ» заявникам по справі стало відомо, що станом на 31.12.2012 року об`єкт нерухомого майна, розташований по [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] не зареєстровано. Отже, з огляду на вищевказані обставини, можна прийти до висновку про існування помилки в правовстановлюючому документі, а саме те, що при видачі посадовими особами радгоспу «Лемешівський» в свідоцтві про право власності на житло від 25 червня 1993 року, була допущена помилка в частині адреси об`єкта нерухомого майна. Виправити допущену помилку в позасудовому порядку заявники не можуть, оскільки організація, яка видала даний правовстановлюючий документ, припинила свою діяльність. На даний час заявники не можуть скористатися своїм правом як власники нерухомого майна та розпорядитися ним на власний розсуд, в зв`язку з чим вимушені з метою відновлення свого порушеного права звернутися до суду із даною заявою. Враховуючи викладене, заявники просили встановити, що [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 1993 року, виданого радгоспом «Лемешівський» на підставі розпорядження від 29 березня 1993 року за № 30, належить на праві власності квартира [ADDRESS] . В судове засідання заявники не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності та щодо підтримання заявлених вимог в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її розгляду, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голден проти Сполученого королівства № 4451/70). В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (рішення від 17 червня 2011 року, заява № 21037/05), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом . Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. З копії паспорта (а.с. 5) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб з [PERSON] 25.05.1963 року. З копії паспорта (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] . З копії Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7-8) вбачається, що замовником технічної інвентаризації, виготовленої 03.07.2020 року, є [PERSON] , загальна жила площа приміщень 54,3 кв.м., а з неї житлова площа - 24,7 кв.м.. З копії листа № 2503072001 від 03.07.2020 року (а.с. 9) вбачається, що квартира [ADDRESS] має технічну характеристику: рік побудови 1976, розмір загальної площі 54,3 кв.м., розмір житлової площі 24,7 кв.м. З копії свідоцтва про право власності на житло (а.с. 10) вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; загальна площа квартири становить 41,1 кв.м.; свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 29 березня 1993 року № 30. Дане свідоцтво про право власності було зареєстровано у Переяслав-Хмельницькому міжміськінвентарбюро 23 квітня 1994 року у реєстрову книгу за № 10 за реєстровим номером № 5. З листа № 2528072022 від 28.07.2020 року (а.с. 11) вбачається, що станом на 31.12.2012 року на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] та [PERSON] право власності не зареєстровано. З рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 53905534 від 04.09.2020 року (а.с. 12) вбачається, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Сидоренко Я.Г. відмовлено в реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] оскільки виявлено невідповідність поданих даних, а саме те, що зазначена в свідоцтві про право власності адреса місця знаходження нерухомого майна - « [ADDRESS] » - за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - відсутня. З довідки № 332 від 04.11.2020 року (а.с. 13) вбачається, що житлова квартира [PERSON] і [PERSON] розташована по [ADDRESS] не присвоювалася. Оцінюючи досліджені докази в сукупності, суд вважає, що є всі підстави вважати, що [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 червня 1993 року, виданого радгоспом «Лемешівський» на підставі розпорядження від 29 березня 1993 року за № 30, належить на праві власності квартира [ADDRESS] .

Outcome: approved