Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Заявник звернулася до суду з даною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що вона та [PERSON] проживають в зареєстрованому шлюбі за адресою: [ADDRESS] . Зазначає про те, що в Ірпінському міському суді Київської області перебуває на розгляді цивільна справа 367/6725/19 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, де вони є сторонами. Вказує, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги, значне розходження поглядів на зміст сімейних відносин та різним розумінням сімейних прав та обов`язків з точки зору ведення господарства та виховання дитини. Стверджує, що на сьогоднішній день [PERSON] ніде офіційно не працює, не має постійного заробітку та не приймає участі у витратах на потреби сім`ї. Наслідком вказаних обставин стало те, що відносини перестали засновуватися на почуттях взаємоповаги, розуміння та любові. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, має згубні звички - залежний від ігроманії та зловживає спиртними напоями. Його поведінка характеризує його як психічно неврівноважену та досить агресивну людину, тому подальше сумісне життя в шлюбі стало неможливим. Зазначає, що 22 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Бучанської міської ради прийнято рішення про визначення місця проживання спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно Рішення №660 від 22.10.19 визначено місце проживання [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що станом на сьогодні в Ірпінському міському суді Київської області перебуває на розгляді чотири цивільні прави, в яких [PERSON] виступає позивачем по відношенню до [PERSON] . Стверджує про те, що з літа 2018 року сторони не мають спільного сімейного бюджету, стосунків як чоловік і жінка. Єдине, що їх об`єднує на сьогодні - це спільна неповнолітня донька [INFO] та спільне рухоме і нерухоме майно. Крім того, зазначає, що [PERSON] як батько порушує Рішення Виконавчого комітету від 22.10.2019 року №660 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини», а саме п. 1 та п.2 Рішення, намагаючись вижити зі спільного будинку позивача та дитину, чим порушує в першу чергу права неповнолітньої доньки. [PERSON] здійснює постійне моральне та фізичне насилля. Зняті відео його неадекватної поведінки, виклики поліції, складені протоколи, заяви про вчинені кримінальні правопорушення (насилля в сім`ї), запити до Прокуратури м. Ірпеня про бездіяльність слідчих органів. Також вказує, що жодне її звернення про насилля в сім`ї не було розглянуто. Кількість складених протоколів про вчинення правопорушень на [PERSON] є підставою до притягнення його до відповідальності. Стверджує, що [PERSON] продовжує знущатися, принижує постійно, вимикає світло в будинку, закриває доступ до щитових, блокує інтернет, побутову техніку. Почав вивозити з будинку спільне майно без згоди, веде цілодобове стеження за нею з донькою та переслідування. Зазначає, що такими діями порушується її право та право неповнолітньої доньки на приватність. Звертає увагу, що постійні погрози не дають їй можливості з дитиною повноцінно жити. Стверджує, що під час спільного проживання з [PERSON] , останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявник багато разів викликала поліцію. За результатами звернень до правоохоронних органів складено чотири протоколи відносно [PERSON] про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] та дитиною [PERSON] (2007 р.н.) за адресою: [ADDRESS] , на шість місяців; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та донькою [PERSON] (2007 р.н.), контактувати з нами через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; усунути перешкоди щодо користування майном, набутим у шлюбі та спільному проживанні; заборонити кривднику наближатися на відстань 50 метрів до [PERSON] та доньки [PERSON] (2007 р.н.). В судовому засіданні заявник заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. В судовому засіданні заінтересована особа та її представник проти задоволення заяви заперечували в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , неповнолітню [PERSON] , вивчивши матеріали справи, вважає заявою такою, що не підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.08.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Також встановлено, що від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 18 грудня 2019 року у справі № 367/9347/19 стягнуто із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття, починаючи з 26.11.2019 р. Допущено негайне виконання судового наказу про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , на користь держави судовий збір в сумі 192,10 грн. Крім того, встановлено, що станом на сьогодні в Ірпінському міському суді Київської області перебуває на розгляді чотири цивільні прави, в яких [PERSON] виступає позивачем по відношенню до [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 22 жовтня 2019 року № 660 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] » вирішено визначити місце проживання дитин з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано батьків дитини належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини та не перешкоджати один одному у її вихованні та утриманні. Також встановлено, що заявник не одноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. На даний час в провадженні підрозділу дізнання Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції Київської області перебуває кримінальне провадження № 12020115040000116 від 18.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Згідно з статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як встановлено в судовому засіданні сторони та донька [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на даний час [PERSON] не веде листування, телефонні переговори з [PERSON] та донькою [PERSON] (2007 р.н.). При цьому, у прохальній частині поданої заяви [PERSON] не конкретизовано щодо користування яким майном, набутим у шлюбі та спільному проживанні вона просить суд усунути перешкоди створювані [PERSON] . Також враховуючи, що сторони разом з донькою проживають разом за однією адресою, то суд не вбачає за можливо заборонити [PERSON] наближатись за відстань 50 метрів до [PERSON] та доньки [PERSON] . З наданих заявником доказів і її аргументів єдине, що можна беззаперечно встановити, так це те, що між сторонами дійсно існує конфлікт з приводу поділу майна подружжя. Будь-яких даних, які б вказували на вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до дитини, заявник не надала, окрім її заяви до правоохоронних органів, яка сама по собі ніяких фактів не доводить і не є належним доказом. Подаючи заяву про видачу обмежувального припису, заявник як на підставу його видачі посилається саме на ті дії, з приводу яких порушено кримінальне провадження і ведеться розслідування. Згідно ч.10 ст26 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству» разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що в провадженні підрозділу дізнання Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції Київської області перебуває кримінальне провадження № 12020115040000116 від 18.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, то заявник не позбавлена права на звернення з даною заявою до правоохоронних заходів в порядку КК України та КПК України. Тому і за даною обставиною та слідуючи даним приписам процесуального закону відсутні підстави для видачі обмежувального припису в порядку ст. 350-6 ЦПК України. Таким чином у задоволенні поданої заяви необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed