Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що [PERSON], яка померла [INFO], дійсно є матір'ю заявника [PERSON], та встановлення належності їй заповіту, складеного [PERSON] на ім'я [PERSON] На обґрунтування вимог заявник в заяві зазначила, що після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина на земельні ділянки загальною площею 13,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Новоолександрівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. Заявник є спадкоємцем за заповітом після померлої та для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом вона звернулася до нотаріуса, яким було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин заявника зі спадкодавцем, оскільки втратила свідоцтво про своє народження та повторно отримати свідоцтво про своє народження не має можливості. Крім того, в складеному померлою [PERSON] заповіті її прізвище вказано помилково як «Крижанівська». Встановлення даного факту родинних відносин та факту належності заповіту заявнику необхідно для оформлення в правах спадкоємця після смерті [PERSON]. Встановити дані факти в іншому порядку, крім судового, на даний час неможливо. Заявник та її представник в суді заявлені вимоги підтримали повністю та просили винести рішення, яким встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO], дійсно є матір'ю заявника, та що заявнику належить заповіт, складений [PERSON] 02.12.2003 року на ім'я [PERSON]. Новоолександрівська сільська рада Баштанського району Миколаївської області (заінтересована особа) не забезпечила явку свого представника, про час місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, від них надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника та відсутність заперечень проти заяви, у зв'язку з чим суд ухвалив про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи. Заслухавши заявника та її представника, показання свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили що заявник дійсно є дочкою [PERSON], яка померла [INFO], дослідивши письмові докази (копію свідоцтва про смерть [PERSON]; копію державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER]; копію заповіту [PERSON], посвідченого 02.12.2003 року секретарем Новоолександрівської сільської ради Баштанського району; копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.12.2005 року; постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.10.2017 року; повідомлення Вітовського районного відділу ДРАЦС від 14.08.2017 року № 962/15.17-7.28 та від 19.10.2017 року № 1277/15.17-7.28; копію довідки виконкому Новоолександрівської сільської ради Баштанського району від 31.10.2011 року; повідомлення приватного нотаріуса Остапенка В.В. від 27.11.2017 року про відсутність спадкової справи після [PERSON]; Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру від 27.11.2017 року про відсутність спадкової справи після [PERSON].) суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про встановлення факту родинних відносин, оскільки в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла [INFO]. Встановлення даного факту заявнику необхідно для вступу у права спадкоємця після померлої [PERSON] Вирішуючи вимогу про встановлення факту належності заявнику заповіту [PERSON], посвідченого 02.12.2003 року секретарем Новоолександрівської сільської ради Баштанського району, суд приходить до наступних висновків. Вказаний заповіт складений [PERSON] 02.12.2003 року, тобто за правилами ЦК УРСР, норми якого діяли на той час, і суд має керуватись положеннями вказаного нормативного акту, який, на відміну від ЦК України, не передбачав можливість тлумачення заповіту та не визначав заповіт, як правочин - особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (положення якої були чинними на час складення заповіту), а саме п. 3 передбачалась можливість в окремому провадженні встановлення факту належності заповіту. Крім того відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту. Таким, чином відповідно до існуючого на час складення заповіту законодавства та судової практики не передбачалась можливість тлумачення заповіту, проте передбачалась можливість встановлення фактів належності заповіту особі. На переконання суду, належність заповіту особі стосується не спадкоємця, а, головний чином стосується встановлення факту авторства заповіту та його належності заповідачу (складення заповідачем), коли щодо цього є певні помилки чи суперечності. Але оскільки іншого порядку тогочасне законодавство не передбачало - в даному випадку слід встановити не факт належності заповіту спадкоємцю, а той факт, що складений заповідачем заповіт стосується конкретної особи (спадкоємця). Зі змісту заповіту [PERSON] від 02.12.2003 року №222 слідує, що все своє майно [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON], а оскільки судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] (заповідача), то цілком очевидно, що даний заповіт стосується саме [PERSON], [INFO]. Зазначене є підставою для задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved