Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про оголошення [PERSON], [INFO], уродженця м. Луцька Волинської області, померлим. Необхідність оголошення померлим [PERSON], який є рідним дядьком заявника, обґрунтовує необхідністю оформлення спадщини після померлого. В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. В суді заявник зазначив, що [PERSON] є рідним братом його батька - [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживав з заявником в одному будинку [INFO]. 11.06.1980 року [PERSON] придбав у [PERSON] 12/25 частин даного житлового будинку. Інтереси [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу представляла дружина заявника - [PERSON] згідно нотаріально посвідченої довіреності від 13.04.1980 року. Інша частина - 13/25 частки будинку разом з господарсько-побутовими спорудами всі ці роки рахується за [PERSON] В 1980 році [PERSON] виїхав на проживання в Казахстан. Більше 30 років від [PERSON] не було будь-яких відомостей. Весь цей час [PERSON] здійснює догляд та ремонт всіх приміщень будинку. Заявник вказує, що [PERSON], [INFO], був особою похилого віку, хворів, і від знайомих йому стало відомо, що [PERSON] помер. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, що при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. Згідно матеріалів спадкової справи № 119/80 до майна померлого, [INFO] [PERSON] та копії свідоцтва про народження [PERSON], виданого 28.02.1953 року завідуючим районним бюро ЗАГС міста Ківерці, запис № 1, встановлено, що заявник [PERSON] є сином покійного [PERSON]; [PERSON], [INFO], є рідним братом [PERSON] та рідним дядьком заявника [PERSON], а [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с. ). Згідно договору купівлі-продажу частини будинку від 11.06.1980 року та матеріалів спадкової справи № 119/80 до майна померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] належить 12/25 частки, а [PERSON] належить 13/25 частки будинку разом з господарськими спорудами. (а.с. ). Опитані в судовому засіданні в якості свідків сусіди та родичі заявника [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили пояснення заявника [PERSON], а також додатково пояснили, що [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі, і після звільнення - зловживав спиртними напоями, а в 1980 році виїхав до дружини в місто Кустанай Республіки Казахстан. З того часу від [PERSON] не було ніяких відомостей. В 1992 році до Луцька приїжджала дочка [PERSON] - [PERSON], яка пояснила, що її батько [PERSON] помер та похований в місті Кустанаї, і що вона немає будь-яких претензій матеріального характеру. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у ч.2 ст.46 ЦК України,де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти, у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, не заважаючи на вжиті заходи. Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. При цьому має мати особисту цивільну-правову заінтересованість і зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв'язок або за відсутності такого зв'язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб'єктивних прав або виконання обов'язків. Наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою такого матеріально-правового зв'язку. Крім того у даному випадку існують і перешкоди заявнику [PERSON] у реалізації ним прав або виконання обов'язків, пов'язаних з відсутністю [PERSON], якого він просить оголосити померлим. За наведених обставин вимоги заяви є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved