Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Заявник звернулася до суду із вказаною вище заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 24.12.1993 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . 23.07.2015 року шлюб між ними розрізано. В період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Батько дитини [PERSON] 25.06.2015 року поїхав в Росію на тривалий час. З цього часу відомості про його місце перебування відсутні. Він ні разу не телефонував, не писав листа, не повідомив іншим способом місце його перебування. З офіційною заявою до поліції вона не зверталась. Вона одна утримує та виховує доньку і має право на отримання соціальної допомоги при умові визнання батька дитини безвісно відсутнім. Враховуючи викладене, просила визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Самара Російської Федерації, безвісно відсутнім. Заявник в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Отже, норма частини першої статті 43 ЦК України передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зіст. 306 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою (наприклад, особи, яких вона зобов`язана за законом утримувати, знаходяться у скрутному матеріальному становищі, її майно без нагляду зазнає шкоди і т.і.) 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Згідност. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Згідно актового запису про народження № 828, складеного 22.12.3009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області [PERSON] , [INFO] , її батькми є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з заяви, заявник зазначив, що 25.06.2015 року [PERSON] , [INFO] виїхав до Росії та з цього часу жодного разу не телефонував, заявнику не відоме його місце перебування. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику для отримання соціальної допомоги на утримання доньки. Єдиними доказами на підтвердження вказаних обставин заявником долучено до позовної заяви копії проїзного документу №669773 та № 669774 з яких вбачається, що [PERSON] придбав квитки до м. Самари Російської Федерації (дата відбуття 25.06.2015 року, дата прибуття 27.06.2015 року, однак на переконання суду вказані документи не можуть бути належним доказом та підставою для визнання особи безвісно відсутньою у відповідності до зазначених сукупності умов\~ст. 43 ЦПК України, оскільки наявність проїздних документів не підтверджує факт дійсного виїзду особи до Росії та не підтверджує факт його відсутності за основним місцем проживання з цього часу. Крім того, суд звертає також увагу на те, що заявник володіючи інформацією про те, що її колишній чоловік вибув у м. Самара Російської Федерації, до відповідних уповноважених державних органів чи компетентних органів Російської Федерації з метою встановлення місцезнаходження колишнього чоловіка чи з`ясування причини його зникнення з 2015 року не зверталась, доказів на підтвердження протилежного суду не надано. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, та те що, покликаючись на відсутність колишнього чоловіка [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання у зв`язку із його виїздом за кордон, а саме у м. Самара Російської Федерації, заявником не вчинено жодних заходів щодо з`ясування місця проживання та розшуку [PERSON] з 2015 року по даний час, суд приходить до висновку про відсутність сукупності визначених цивільним законодавством підстав для оголошення [PERSON] безвісно відсутнім, а тому вимоги заявника є безпідставними та до задоволення не підлягають. На підставі ст. 43 ЦК України,

Outcome: dismissed