Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Заявник звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, [PERSON], була у шлюбі з відповідачем по справі. Шлюб між ними розірваний згідно заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.03.2011 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився мешкати з нею. В січні 2010 року вона звернулася до суду з заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання, як дружини. Відповідач залишив її, коли вона була вагітною в терміні 3-х місяців і до теперішнього часу своєї дитини він ніколи не бачив. З пологовому будинку відповідач її з дитиною забирати відмовився. Зразу ж побудував нову родину, а коли їх дитині виповнилось один рік, він ініціював у суді розірвання їх шлюбу. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.03.2010 року було стягнуто аліменти з відповідача на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та на моє утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно довідки із ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області № 3888 від 22.06.2016 року станом на 01.06.2016 року заборгованість складає 27598,32 грн. Відповідач ніколи не приймав та до теперішнього часу не приймає ніякої матеріальної участі у житті сина, його життям не цікавиться, абсолютно байдужий до його розвитку та виховання. Поведінка відповідача свідчить про його небажання спілкуватися з сином та цікавитися про його духовний розвиток. Згідно довідки з ДНЗ «Веселка» їх дитину приводила до садочку і забирала його тільки вона. Вихователі жодного разу на протязі чотирьох років не бачили батька дитини. Згідно довідки з бійцівського клубу «Венум» також вбачається, що вона є єдиною особою, яка забезпечує участь її сина в змаганнях, придбання спортивного знаряддя та медичного обстеження. За весь час тренування їх сина в цьому закладі батько жодного разу не з'явився до клубу і не потурбувався про свою дитину. Жодного разу за все життя відповідач сина не відвідав і з ним не поспілкувався. На даний час відповідач, створює перешкоди синові, який на серйозному рівні займається спортом і періодично має право і запрошується до виступів на змаганнях за кордоном, у зв'язку з чим кожен раз необхідний дозвіл батька на виїзд за кордон. Але відповідач, хоча проти цього на словах і не заперечує (а точніше йому байдуже), постійно посилається на брак часу для відвідування нотаріуса. Необхідність постійних періодичних виїздів дитини за кордон з поверненням в Україну, пов'язана як із його спортивною кар'єрою, так і з метою загального розвитку дитини, відпочинку та оздоровлення. Просить надати дозвіл на оформлення проїзних документів, отримання віз у посольствах і консульствах, також надання дозволу на тимчасові поїздки за кордон до будь-якої країни, будь-який період, з поверненням в Україну [PERSON], [INFO], у супроводі його матері [PERSON], [INFO], без дозволу батька [PERSON], [INFO]. Позивач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник позивача [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про отримання які є в матеріалах справи. Відповідно до абзаців 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Сторони перебували у шлюбі з 28 червня 2008 року. Шлюб між сторонами розірвано заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 09 березня 2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 грудня 2009 року. З тверджень позивача, викладених в позовній заяві встановлено, що [PERSON] у 2017 році має намір тимчасово, разом з дитиною, виїхати за кордон, але відповідач ухиляється від надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. Згідно інформації служби у справах дітей Синельниківської міської ради від 23 травня 2017 року № 270 про проведення бесіди з [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд за кордон, а саме у Францію, малолітнього сина [PERSON], для участі у міжнародному показі мод «Ukrainian Facion Week 2017», який відбувся в Україні 15 березня 2017 року у місті Харкові, де [PERSON] зайняв 1 місце. З [PERSON] проведено бесіду щодо порушення прав дитини, яке полягає у забороні дитині розвиватися та приймати участь у міжнародних конкурсах. У Своєму поясненні батько дитини [PERSON]повідомив, що дозвіл на виїзд за кордон свого сина не надасть, відповідь свою не аргументував. Дане питання [PERSON] пропонував вирішувати через суд. Відповідно до довідки голови Синельниківської міської федерації боротьби дзюдо Кондренко О.О. від 18 травня 2017 року [PERSON], 2009 р.н. займається боротьбою дзюдо у спортивному клубі Синельниківської міської федерації боротьби дзюдо з 2016 року. [PERSON] має високі здібності та хист до зайняття даним видом спорту, за результатами спортивних здобутків останньому рекомендована участь у міжнародних спортивних змаганнях, виїзних міжнародних зборах, виїзних тренуваннях, які регулярно організовуються клубом на території країн з теплим та м'яким кліматом (Греція, Італія, Іспанія, Болгарія,Турція, Єгипет тощо), терміном 2-3 тижні, що добре сприяє підвищенню спортивних досягнень. За період заняття [PERSON] пропустив всі виїзні тренування, які були організовані клубом у Греції та Болгарії та міжнародні збори у Греції, Болгарії, Турції, оскільки, зі слів матері, батько не надавав дозволу на виїзд дитини за кордон. Крім того, згідно довідки КЗ «Дніпропетровська центральна районна лікарня» ДОР» від 16 червня 2017 року [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом хронічний тонзиліт та він потребує в оздоровленні влітку, осінньо-зимовий період на морських курортах. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з приписами ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків може здійснюватись без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинне законодавство не передбачає підстави для відмови у перетині кордону дитиною, а лише встановлює особливий порядок надання дозволу на виїзд неповнолітньої особи у разі відсутності згоди одного із батьків за рішенням суду. Суд зважає на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України про те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, беручи до уваги той факт, що судом, при розгляді даної справи, не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, для забезпечення його інтересів, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Обставин, які з урахуванням віку та стану здоров'я, перешкоджали б виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон судом не встановлено, у зв'язку з чим суд вважає необхідним задовольнити позов у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved