Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона-[PERSON], 17 січня 1979 року уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Калинівського району Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №22. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до положень ст.ст.1261, 1268, 1269 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, проживаючи з ним на час відкриття спадщини та звернувшись з заявою про прийняття спадщини в Калинівську державну нотаріальну контору 17.10.2018 року. Спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] складається із земельної ділянки площею 0,3528 га, кадастровий номер [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданим 16.03.2001 року Дорожненською сільською радою Вінницького району Вінницької області. Однак, оформити своїх спадкових прав вона не має можливості, так як в правовстановлюючому документі на вказану земельну ділянку прізвище чоловіка помилково записано «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». За вказаних обставин звернулась в суд з даною заявою. Заявник в судове засідання не з'явилася, однак в матеріалах справи наявна заява, згідно якої заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа підтримує, просить справу розглянути за її відсутності. Заінтересовані особи в судове засідання також не з'явилися, проте в матеріалах справи наявна заява, кожного зокрема, про розгляд справи за їх відсутності, проти заявлених вимог не заперечують. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, прийшов до наступного. Так, [PERSON] 17 січня 1979 року уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Калинівського району Вінницької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №22, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 10.10.2001 року. [INFO] [PERSON] помер, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10.07.2018 року. Відповідно до положень ст.ст.1261, 1268, 1269 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги заявник прийняла спадщину після смерті чоловіка, проживаючи з ним на час відкриття спадщини та звернувшись з заявою про прийняття спадщини в Калинівську державну нотаріальну контору 17.10.2018 року про що свідчить Витяг про реєстрацію Спадковому реєстрі №53695778 . Спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] складається із земельної ділянки площею 0,3528 га, кадастровий номер [NUMBER], призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданим 16.03.2001 року Дорожненською сільською радою Вінницького району Вінницької області. Однак, оформити своїх спадкових прав заявник не має можливості, так як в правовстановлюючому документі на вказану земельну ділянку прізвище чоловіка помилково записано «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». Згідно із ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 293 ЦПК України визначено які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 5 ч.2 вказаної статті передбачено встановлення фактів, що мають юридичне значення. Так, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у паспорті. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, які випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючий. Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження своїх доказів, заявник надала до суду копії наступних документів: свідоцтва про укладення шлюбу; свідоцтва про смерть [PERSON]; Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27.02.2015 року, індексний номер витягу 34248278; Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 31.12.2014 року, номер НВ-0502523462014. З огляду на викладене та враховуючи, що даний факт підтверджений письмовими доказами, іншим шляхом встановити даний факт неможливо, встановлення даного факту не пов'язане із спором про право, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved