Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Заявник звернувся з заявою про надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO], що проживає у [INFO]. Заява мотивована тим, що 24.07.2017 року о 10-20 год. [PERSON] повторно госпіталізована до гострого психіатричного відділення, доставлена психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги з амбулаторного прийому за викликом лікаря-психіатра служби Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру у звязку з погіршенням психічного стану на протязі декількох тижнів: постійно йде з дому, час проводить в сумнівних компаніях, постійно скандалить з матірю, вимагає у неї гроші, алкоголізується, відмовляється від прийому підтримуючого лікування, безглуздо висловлюється, на зауваження не реагує. Їй встановлений діагноз «Біполярний афективний розлад, поточний гіпоманіакальний епізод». За висновком комісії лікарів-психіатрів [PERSON] у звязку з загостренням тяжкого психічного захворювання потребує психіатричної допомоги для чого необхідно госпіталізувати до стаціонару. В судовому засіданні представник закладу, він же лікар-психіатр, підтримала заяву у повному обсязі. Вона становить небезпеку для себе та оточуючих. Лікування можливо лише в умовах стаціонару. Опікун [PERSON] підтримала заяву також пояснила, що [PERSON] перебуваючи вдома припинила приймати ліки у звязку з чим стан здоровя її погіршився. Залучений представник, адвокат [PERSON], не заперечувала проти заяви. [PERSON] не заперечувала проти заяви. Прокурор погодився з заявою мотивуючи тим, що для задоволення наявні законні підстави. Суд, заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], що проживає у [INFO], хворіє на психічне захворювання. Їй встановлений діагноз «Біполярний афективний розлад, поточний гіпоманіакальний епізод». На обліку у психіатра перебуває з 2010 року. 30.09.2016 року рішенням Сумського районного суду Сумської області [PERSON], у звязку з психічним захворюванням, визнана недієздатною та над нею встановлено опіку. Востаннє [PERSON] перебувала на лікуванні з 13.05.2016 по 17.05.2016. 24.07.2017 року [PERSON] повторно госпіталізована до гострого психіатричного відділення КЗ СОР «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер ім. О.В. Співака». Їй встановлений діагноз «Біполярний афективний розлад, поточний гіпоманіакальний епізод». За висновком комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 24.07.2017 року №01-11/07/113 [PERSON] у звязку з тяжким психічним розладом потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Така госпіталізація особи здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу за рішенням суду без її усвідомленої згоди, якщо її лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Госпіталізація особи до психіатричного закладу призводить до певних обмежень її прав. Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 8, 29, 55 Конституції України гарантують кожному право на недоторканість та неприпустимість обмежень свободи без відповідного рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за своїм станом здоровя потребує лікування в умовах стаціонару. Таке лікування відповідає її інтересам та інтересам оточуючих. На підставі викладеного та

Outcome: approved