Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків, шляхом : -заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] та її дітьми: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , року народження за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; -заборони [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] та її дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , року народження, за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; -заборони [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею та її дітьми: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; -заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців; Свою заяву [PERSON] обґрунтувала тим, що вона з 08.12.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Вона мати двох дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] являється батьком лише доньки [PERSON] . Протягом всього періоду перебування у шлюбі з ним, їх сімейне життя не ладилось, відносини постійно погіршувались, а протягом останніх півроку шлюбні відносини фактично припинились. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати їй фізичною розправою, а впродовж останнього часу вона зазнає постійний психологічний тиск з боку останнього. 23 квітня 2020 року близько 00.00 год. ночі, [PERSON] наніс їй удар по голові рукою, викрикував на її адресу, застосовуючи нецензурну лексику та погрожуючи розправою, а тому вона викликала працівника уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України, який зафіксував факт вчинення домашнього насильства та виніс Терміновий заборонний припис стосовно кривдника (серії [NUMBER] від 23.04.2020 року), відповідно до якого відносно [PERSON] застосовано заходи строком на 10 діб та зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. 28 квітня 2020 року [PERSON] порушив встановлені таким приписом вимоги, щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, написав повідомлення на її телефон у додаток Viber, а тому вона звернулась до Самарського районного відділу поліції у м. Дніпрі та написала відповідну заяву про притягнення його до відповідальності. Враховуючи вищезазначені обставини, а також той факт, що станом по теперішній час заінтересованою особою відносно заявниці вчиняється психологічне насильство, вона вважає за необхідне просити суд винести рішення про видачу обмежувального припису строком на шість місяців. 04 травня 2020 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні [PERSON] подану заяву підтримала та наполягала на її задоволенні з підстав, зазначених в ній. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та пояснив, що він ні психологічного, ні тим паче фізичного насильства відносно своєї дружини та дітей не вчиняє. Навпаки, він дуже любить їх спільну доньку [PERSON] , а [PERSON] згоден був удочерити. Без спілкування з дітьми він не уявляє свого життя, а якщо дружина хоче розлучитися, то це її право і він не заперечуватиме. Того дня, [INFO] його дружина разом із старшою донькою [PERSON] пішли на вулицю прогулятися, а він залишився вдома з маленькою [PERSON] . Через 4 години він ї зателефонував, щоб вона поверталася додому, але вона повідомила, що зустріла подругу та затримається. Він не хотів скандалу та телефонував весь день до тещі, щоб вона якось поговорила з донькою. Дружина повернулась додому близько о півночі та у нетверезому стані, а на кухні він почув її розмову по телефону з якимось чоловіком, який дякував їй за проведений разом вечір. На його питання та зауваження, вона накинулась на нього з кулаками, в той час, як у нього на руках була маленька [PERSON] , а він просив її зупинитися, прикриваючи дитину. Після цього, дружина почала дзвонити в поліцію та повідомляти що її б`ють, але він не торкався її зовсім, лише обізвав після почутої телефонної розмови. Коли приїхала поліція, то відібрала від них пояснення та склала відносного нього протокол та заборонний припис, але він шкодує, чому вони не провели обстеження на її нетверезий стан, бо в той час не сподівався, що вона так поведе себе у подальшому, обмежуючи його, як батька, у спілкуванні з дітьми. Вислухавши пояснення заявника, яка після технічної перерви в судове засідання не повернулась та причини цього суду не повідомила, а також пояснення заінтересованої особи, проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні доказами, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом заявник [PERSON] з 08.12.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Крім того, заявниця має дитину від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , батьком якої записаний [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. [INFO] квітня [INFO] в ході виниклого конфлікту, [PERSON] викликала на адресу їх спільного проживання працівників поліції, які склали відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та видали Терміновий заборонний припис стосовно кривдника (серії [NUMBER] від 23.04.2020 року), відповідно до якого відносно [PERSON] застосовано заходи строком на 10 діб та зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а також заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно пункту 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа або її представник. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 756/2072/18. Суд звертає увагу, що обмежуваний припис має своїм завданням терміновий (негайний), попереджувальний та запобіжний захід, направлений на охорону від фізичного, психологічного, економічного насилля потерпілої особи від кривдника. Такі заходи носять тимчасовий характер, на чому наголошено у приписах Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ЦПК України, та що пов`язується із невідворотнім та вчасним реагуванням з боку держави в особі повноважних органів на виконання функцій із гарантування та забезпечення найвищих соціальних цінностей, якими є: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність, безпека. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відтак, з одного боку з огляду на характер вчиненого насильства у сім`ї держава зобов`язана сприяти припиненню домашньому насильству, наданню допомоги та захисту постраждалої особи, відшкодуванню їй завданої шкоди (п. 12 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), з іншого, забезпечити належне розслідування випадків домашнього насильства з метою притягнення, в разі обґрунтованих підстав, до відповідальності кривдників, обумовити зміну їхньої поведінки. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Суд зазначає, що обмежувальні заходи для кривдника в значній мірі пересікаються з відповідними правами, визначеними «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», зокрема: його правом на справедливий суд, що гарантує швидкий та неупереджений розгляд справи з ухваленням остаточного рішення як умови правової визначеності в можливих спірних відносинах; правом на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, яке за приписами ст. 8 Конвенції передбачає обов`язок органів державної влади здійснити втручання у здійснення цього права лише згідно із законом для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб; правом на вільне володіння майном (ст. 1 протоколу 1 Конвенції). В кожному конкретному випадку за наслідком оцінки ризиків для постраждалою особи слід виходити з наявності або відсутності конкуренції прав всіх учасників, останнє, зокрема, можливе в разі загрози життю особи що є найвищою цінністю, співмірності застосованих заходів обмеження із об`єктивною потребою задля виконання функцій протидії насильству. В той же час суду не було надано жодного доказу на підтвердження вчинення у відношенні [PERSON] фактів будь-якого насильства в розумінні Закону України «Про протидію і запобігання домашньому насильству». Матеріали справи не містять жодного висновку або постанови про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення вчинення домашнього насильства. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні були оглянуті матеріали адміністративної справи, яка тільки перебуває на розгляді в суді, серед яких маються письмові пояснення [PERSON] , відповідно до яких, остання зазначає про те, що 23.04.2020 року вона гуляла зі своєю подругою на вулиці та випивали спиртні напої. Коли вона повернулася додому близько 23 год. 40 хв., то її чоловік почав конфліктувати та проявляти ревнощі, докоряти, що вона пізно прийшла додому та погрожувати їй фізичною розправою. Проте, ці письмові пояснення спростовують доводи заявниці в частині нанесення їй з боку [PERSON] будь яких ударів та застосування будь якого виду насильства, оскільки при складанні протоколу відносного останнього, заявниця про нанесення їй удару не зазначала, а письмові пояснення [PERSON] , які також містяться в матеріалах справи, хоча і підтверджують факт виниклого конфлікту між ними, але не також не містять підтвердження застосування фізичного насильства з його боку до заявниці [PERSON] . Також заявником не надано об`єктивних доказів, що на час її звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існує вірогідність вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] ,\~а її\~твердження обмежуються\~лише власними\~припущеннями про\~майбутне та\~можливе насильство\~з боку\~її чоловіка\~та належними\~доказами не\~підтверджені зокрема, відсутнє рішення суду про притягнення [PERSON] \~до відповідальності за вчинення домашнього насильства. З врахуванням наявних матеріалів, суд вважає, що фактично між сторонами 23.04.2020 року відбувся сімейний конфлікт в результаті поведінки заявниці, а ознаки фізичного або психологічного насильства з боку [PERSON] взагалі відсутні та є ні чим іншим, як зауваження дружині та висловлювання власної думки з приводу її нетверезого стану та пізнього повернення додому з неповнолітньою дитиною. Доводи [PERSON] про те, що 28 квітня 2020 року [PERSON] порушив встановлені Терміновим заборонним приписом вимоги, щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою та написав їй повідомлення на її телефон у додаток Viber, суд не приймає до уваги з огляду на те, що надсилання смс повідомлення у додаток Viber не є порушенням вимог термінового заборонного припису, який виданий працівником поліції відповідно до ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки такий захід, як заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, відповідно до ст.. 26 Закону, встановлюється не органами поліції, а виключно судом і такий окремий вид обмеження зазначений у п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону, а тому саме по собі надсилання повідомлення через Viber за його змістом, не може обмежуватися терміновим заборонним приписом працівника поліції, а є одним із заходів, який встановлюється судом і виключно в обмежувальному приписі. З урахуванням викладеного суд не вбачає підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у її задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed