Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, посилається на те, що з 1995 року вона перебувала з [PERSON] , [INFO] у фактичних шлюбних відносинах, проживала із ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Всі ці 25 років вони проживали за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, турбувалися один про одного, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина. Вказаний факт підтверджується письмовим свідченням свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Заявниця поховала його як дружина. Їй було видано його свідоцтво про смерть від 22 травня 2020 року серії [NUMBER] . Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на пенсію, в зв`язку із втратою годувальника. В судове засідання заявниця та її представник не з`явились, від представника заявника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заяву підтримали, просили задовольнити. Від заінтересованої особи - Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення заяви не заперечували. Від заінтересованої особи - Полтавської районної державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення заяви не заперечували. Суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Дослідивши докази, якими обґрунтовується заява, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 1995 року перебувала з [PERSON] , [INFO] у фактичних шлюбних відносинах, проживала із ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Всі ці 25 років вони проживали за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, турбувалися один про одного, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік і дружина. Вказаний факт підтверджується письмовим свідченням свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Заявниця поховала його як дружина. Їй було видано його свідоцтво про смерть від 22 травня 2020 року серії [NUMBER] . Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на пенсію, в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Витрати по сплаті судового збору підлягають покладенню на заявника.

Outcome: approved