Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла 08 травня 2016 року, є м. Перевальськ Луганської області, Україна. В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON], [INFO], є матірю заявника. 08 травня 2016 року [PERSON] померла. Оскільки після її смерті відкрилась спадщина у вигляді нарахованої, але за життя не отриманої пенсії, то заявник звернулася із заявою про прийняття спадщини до Першої Бахмутської державної нотаріальної контори. Однак, у своєму листі від 01 серпня 2017 року нотаріус [PERSON] повідомив їй, що оскільки відсутні належні документи про місце відкриття спадщини, а Свідоцтво про смерть таким документом не є, то заявник має надати копію судового рішення про встановлення місця відкриття спадщини. Одночасно нотаріус повідомила, що дана ситуація виникла з тих підстав, що як вбачається з наданих заявником документів, місцем смерті матері є м. Перевальськ Луганської області, яке наразі є непідконтрольним українській владі. Вказані обставини і змусили заявника звернутись до суду із даною заявою. 12 грудня 2017 року представником заявника уточнено заявлені вимоги, у звязку з чим заявник просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON], [INFO], дійсно проживала однією сімєю з [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], до дня її смерті, тобто станом на 08 травня 2016 року. В судовому засіданні заявник та її представник уточнені заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Допитана в судовому засіданні у відповідності до вимог статті 234 ЦПК України в якості свідка заявник пояснила, що з дня свого народження проживала разом зі своєю матірю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], де також була зареєстрована у встановленому законом порядку, а з 2013 року по день смерті (08 травня 2016 року) доглядала хвору матір. Представник заінтересованої особи до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, завідувачем Першої бахмутської Державної нотаріальної контори подано до суду клопотання, в якому ним зазначено, що він просить провести судове засідання за відсутності представника заінтересованої особи та прийняти рішення на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що заявлені вимоги [PERSON], заінтересована особа: Перша бахмутська Державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сімєю підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди… Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 2\~статті 315 ЦПК України, а також\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, заявник та її представник посилаються на те, що за відсутності належного встановлення того, що заявник проживала однією сімєю з померлою на день її смерті, заявник не може прийняти спадщину, яка залишилась після смерті її матері. З наявної в матеріалах справи копії листа завідувача Першої бахмутської державної нотаріальної контори [PERSON] за вих. № 1199/01-16 від 01 серпня 2017 року вбачається, що з наданих заявником документів не підтверджується факт проживання заявника разом з померлим спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 15). Отже зміст заявлених вимог направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який у подальшому може бути підставою для отримання заявником спадщини, яка залишилась після смерті померлої матері. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], [INFO], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: свідоцтва про народження серії І-ЯК № 322318 (а.с. 7) та свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЕД № 444037 (а.с. 8). В суді встановлено, що 08 травня 2016 року у місті Перевальськ Луганської області померла [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії І-БК № 377496 (а.с. 12) та копією рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року (а.с. 70). Судом встановлено, що на день смерті [PERSON], а саме: 08 травня 2016 року заявник [PERSON], [INFO], проживала разом з померлою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: паспорта заявника серії ЕМ 357869, виданого Перевальським РВ УМВС України в Луганській області 05 жовтня 1999 року, на одинадцятій сторінці якого зазначено, що заявник зареєстрована за вказаною адресою з 26 червня 1986 року (а.с. 5-6); паспорта померлої серії ЕМ 358165, виданого Перевальським РВ УМВС України в Луганській області 13 жовтня 1999 року, на одинадцятій сторінці якого зазначено, що матір заявника зареєстрована за вказаною адресою з 31 липня 1973 року (а.с. 10); довідки за № 1484 від 02 серпня 2017 року, виданої начальником Комунального підприємства «Перевальське житлово-комунальне управління» [PERSON] (а.с. 16). Даючи оцінку допустимості вищезазначеного доказу: довідки за № 1484 від 02 серпня 2017 року, виданої начальником Комунального підприємства «Перевальське житлово-комунальне управління» [PERSON], як документу, що виданий органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2\~статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законами України. Крім того, суд враховує норму\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі за текстом ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Підсумовуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими, оскільки надані заявником докази достовірно свідчать про факт проживання заявника разом з померлим спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved