Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Заявник свої вимоги мотивує тим, що 29.06.2014 року [PERSON] у супроводі працівників міліції за рішенням лікаря - психіатра госпіталізована до КЗ СОР ОСПЛ № 2 у зв'язку з неадекватною поведінкою. Примусова госпіталізація визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів у висновку від 01.07.2014 року, відповідно до якого [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. У зв'язку з тим, що [PERSON] відмовляється від лікування, просить примусово госпіталізувати [PERSON] для надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку до КЗ СОР ОСПЛ № 2. В судовому засіданні представник КЗ СОР ОСПЛ № 2 - лікар - психіатр Нечай О.І. вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Особа, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мешкає разом з паралізованою матірю похилого віку та сином віком 23 роки. Хворою себе не вважає, добровільно зверталася у психіатричну лікарню за допомогою раніше не в зв'язку з депресією, а в зв'язку з упадком сил внаслідок пониженого гемоглобіну в крові. Зараз почувається нормально, але її рідний брат бажає привласнити її бізнес, тому заінтересований, щоб закрити її в психіатричній лікарні. А її син також із братом заодно. Сину дійсно роздряпала спину, так як він незаконно намагався її посадити в автомобіль швидкої допомоги. В лікарні вона знаходитися не бажає, тому вчиняла активний опір, билася з медперсоналом та хворими. Перед цим дійсно працювала на виборах та керувала штабом по допомозі Збройним Силам України, внаслідок чого перенервувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його рідна сестра [PERSON] хворіє на психічну хворобу, замітив він це в 1994 році, але тоді вона відпочила в санаторії і все налагодилося. В 2006 році лікувалася добровільно. Загострення хвороби повторюється через кожні 2-3 роки. У 2014 році [PERSON] працювала на виборах, після чого сказала рідним, що дуже стомилася, після цього вона ще займалася закупівлею бронежилетів для військових, перенервувала, після чого почала вести себе неадекватно. Прийшла в бар 28.06.14 року серед ночі і ходила з тарілкою по бару збирала кошти на потреби армії. Хто її не слухав, пластиковою пляшкою била по голові. Крім того, 29.06.14 року свідку зателефонував племінник і повідомив, що [PERSON] зачинила двері у будинку і не пускає сина в будинок, де знаходиться паралізована матір. Останні декілька днів має мутний погляд, неохайний вигляд, хоча звичайно його сестра має чудовий вигляд і завжди ретельно слідкує за собою, закінчила школу і вищий учбовий заклад з відзнакою, а зараз бізнес (торгівлю в належному їй магазині) запустила, у магазині пусті полиці, облік не ведеться, сестра безпідставно ображає людей, вступає у бійки. Всі ці обставини змусили його 29.06.2014 року викликати швидку допомогу. Лікар - психіатр Нечай О.І. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] з 2006 року періодично проходить лікування в психіатричній лікарні, оскільки страждає на специфічне генетичне психічне захворювання «біполярний афективний розлад», що характеризується депресивною та маніакальною фазами, при цьому при закінченні активної фази вона стає нормальною людиною. З якою періодичністю виникають активні фази, вказати не може, так як загострення активної (депресивної чи маніакальної) фази провокує особлива ситуація. В даному випадку [PERSON] отримала психоемоційну травму внаслідок хвилювань, пов'язаних із ситуацією на сході України та фізичного виснаження внаслідок її роботи на виборах Президента України. В даний час спостерігається активна фаза хвороби - манія, яка характеризується різким підвищенням настрою, відчуттям вседозволеності, переоцінкою власних можливостей, здібності на будь-які вчинки, в тому числі і неможливі, внаслідок такої поведінки вона може заподіяти шкоду оточуючим людям. Починаючи з 29.06.14 року (дня примусової госпіталізації) [PERSON] проявляла агресію, билася з хворими і медперсоналом, вже отримала сильнодіючі ліки, однак цього недостатньо, лікування в стаціонарних умовах необхідно продовжувати. Вважає неможливим лікування пацієнтки амбулаторно, так як вона, знаходячись у підвищеному настрої, хворою себе не вважає, в неї відсутня критика. Прокурор вважає, що є підстави для направлення [PERSON] на примусове лікування, так як є загроза заподіяння з її боку шкоди іншим особам. Вислухавши пояснення лікаря-психіатра, [PERSON], свідка, врахувавши думку прокурора, який вважає подання лікарні обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, адвоката [PERSON], який вважає, що підстав для лікування в стаціонарі немає, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 4 ст. 280 ЦПК України, у випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин. Факт тяжкого психічного розладу у [PERSON], внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, підтверджується зібраними у справі доказами: заявою головного лікаря обласної спеціалізованої психіатричної лікарні, висновком ЛКК від 01.07.2014 р., поясненнями свідка [PERSON], письмовими поясненнями сина [PERSON] - [PERSON], а також поясненнями та поведінкою у судовому засіданні самої [PERSON] Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 01.07.2014 р., [PERSON] встановлений діагноз «Біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами». Лікувалася у стаціонарі у 2006 року з діагнозом «депресія», у 2007 році за рішенням суду з діагнозом «манія», потім у 2011 році з діагнозом «депресія». За своїм психічним станом [PERSON] виявляє небезпеку для оточуючих (конфліктує з оточуючими людьми, на зауваження реагує нецензурною лайкою, вступає у бійки), у зв'язку з цим потребує примусової госпіталізації. Суд погоджується з думкою лікаря - психіатра про те, що в амбулаторних умовах неможливо лікування [PERSON], оскільки вона себе хворою не вважає, а вважає, що її рідні хотять привласнити її бізнес, здавши її в психлікарню, так як перебуває в стадії загострення активної маніакальної фази, тому внутрішньо почувається добре і добровільно лікуватися не буде. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] потрібно госпіталізувати до психіатричного закладу в примусовому порядку, оскільки іншими заходами її лікування забезпечити неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved