Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в обгрунтування якої вказала, що проживає з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] , 2012 року народження у будинку по [ADDRESS] . Також у будинку проживає її колишній чоловік [PERSON] . Зазначає, що вона та діти вже протягом кількох років зазнають постійного психологічного та фізичного тиску з боку [PERSON] . Він щоденно вчиняє скандали, сварки та погрози, не контролює свої вчинки. Будинок, у якому вони проживають, належить [PERSON] та був придбаний до весілля. Оскільки їй немає куди переїхати, вона з дітьми вимушена проживати під одним дахом з чоловіком. Колишній чоловік вчиняє насильство щодо неї протягом тривалого часу, не зважає на заходи, вчинені поліцією. Після кожного винесеного рішення суду він і надалі погрожує їй розправою та повністю впевнений у своїй безкарності. На даний час діти взагалі не спілкуються з батьком. Вона турбується за своє та своїх дітей життя, вимушена переховуватися від чоловіка та всіляко уникати спілкування з ним. Син [PERSON] неодноразово викликав поліцію та просив, щоб прийняли міри стосовно батька, так як він та його менша сестра [PERSON] дуже бояться батька. 02.03.2021 судом було винесено обмежувальний припис щодо [PERSON] . Незавжаючи на це, 12 червня 2021 року [PERSON] вчинив над нею домашнє насильство з нанесенням тілесних ушкоджень в присутності дітей. Відомості про це були внесені до ЄРДР за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12021175580000158. Після нанесення тілесних ушкоджень, [PERSON] неодноразово вчиняв насильство в сім`ї. Зважаючи на це, вона переконана, що вірогідність продовження повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї та їх дітей є дуже високою та може призвести до настання тяжких наслідків для їхнього з дітьми здоров`я. Тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи, вжити поліцією і судом до кривдника виявилися неефективними та не захистили її та дітей та просить видати обмежувальний припис на строк 6 місяців із заборонами щодо: перебування [PERSON] в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] та дітей, а саме: філії Пирятинського ліцею Пирятинської міської ради Полтавської області школа №1 за адресою: м.Пирятин, вул.Зоряна, 116; загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4 Пирятинської міської ради Полтавської області м.Пирятин вул.Європейська, 2; місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; ведення листування, телефонних переговорів зі [PERSON] та дітьми або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису у зв`язку з тим, що зі сторони її колишнього чоловіка систематично здійснюється психологічне, економічне та фізичне насильство. Вона та діти його бояться, оскільки не знає, що від нього можна очікувати. Під час дії попереднього обмежувального припису він у червні 2021 року побив її, у зв`язку з чим було відкрите кримінальне провадження, яке зараз знаходиться на розгляді у суді. Він продовжує створювати неможливі для проживання умови їй та дітям, за його заявою було відключено будинок від газопостачання і вона не знає, як їм з дітьми жити взимку в холодному будинку. [PERSON] постійно погрожує їй та дітям вигнати їх з будинку, чинить усілякі капості (нависно грюкає зранку у будинку, коли діти сплять, тощо). Заявниця переживає за стан дітей, за їх здоров`я, за психологічний стан. Вона завжди телефонує дільничному офіцеру поліції, щоб вони якось вплинули на нього. Проте, профілактичні бесіди із [PERSON] мають короткочасний результат. Він на деякий час заспокоюється, а потім зночу чинить насилля щодо неї та дітей. Заінтересована особа [PERSON] вимоги заявниці не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Суду надав пояснення, що у них із заявницею вже довгий час відбувається конфлікт через поділ майна та аліментні обов`язки щодо неповнолітніх дітей. Факт нанесення заявниці тілесних ушкоджень 12 червня 2021 року не заперечував. Психологічне та економічне насильство відносно неї та дітей він не чинить. Дійсно, він подав заяву на відключення від газопостачання, оскільки не має змоги оплачувати комунальні послуги, так як його рахунки заблоковані виконавою службою через борги по аліментам за минулий період. Пояснив, що не може нормально спілкуватися з дітьми, оскільки вони налаштовані матір`ю проти нього. Суд, вислухавши доводи сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.10.2004, який було розірвано рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 17.12.2019 (а.с.13-14). Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.01.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.15-18). Згідно вказаної постанови [PERSON] 21 вересня 2020 року о 14.00 годині за місцем свого проживання по [ADDRESS] вчинив домашнє насильство стосовно [PERSON] , а саме: своїми діями вчинив психологічне насильство, що виразилось у висловлюванні словесних образ та погроз застосування фізичного насильства, чим порушив Закон України «Про запобігання та протидію домашнього насильства». Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, що не заперечувалось сторонами по справі. Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 14.07.2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.20-21). Згідно вказаної постанови [PERSON] 20 грудня 2020 року о 08.40 годині за місцем свого проживання по [ADDRESS] вчинив фізичне насильство стосовно колишньої дружини [PERSON] , а сааме штовхав її по будинку та вдарив один раз у грудну клітину, чим порушив Закон України «Про запобігання та протидію домашнього насильства». Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, що не заперечувалось сторонами по справі. 07.10.2021 та 08.10.2021 заявниця звернулася із заявою до поліції з приводу того, що [PERSON] чинить психологічне та економічне насильство до заявниці та її дітей, створюючи складні умови проживання, які негативно впливають на їх стан здоровя, останній злив воду із системи опалення у будинку без її згоди (а.с.23-24,37-41). У звязку із поданими заявами [PERSON] 13.10.2021 ДОП ВП №1 Лубенського РВ ГУНП в Полтавській області Шафоростом А.В. винесений тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] терміном на 10 днів, із забороною в будь-який спосіб контактувати із [PERSON] (а.с.25). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.03.2021 (а.с.26-29)видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити [PERSON] особисто контактувати зі [PERSON] . Сторонами у судовому засіданні визнана та обставина, що між ними тривалий час існує конфлікт щодо поділу майна та аліментих зобов`язань по утриманню неповнолітніх дітей. Заінтересована особа також не заперечував факт нанесення заявниці тілесних ушкоджень 12 червня 2021 року та подання ним заяви про відключення будинку, де проживає він, заявниця та їх неповнолітні діти, від газопостачання. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини у вказаній сфері врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закону № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII: домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 цього Закону). Згідно пункту другого частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII). При вирішенні питання щодо застосування заходу, передбаченого законом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону № 2229-VIII і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Наявні в матеріалах справи докази, зокрема постанови суду від 28.01.2021 та 14.07.2021, якими [PERSON] було визнано винним у вчиненні домашнього насильства, стосуються подій, які мали місце у вересні та грудні 2020 року та які були предметом оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства при винесенні судом рішення про видачу обмежувального припису від 02.03.2021. Після винесення судом рішення 12 червня 2001 року мав місце факт домашнього насильства, що полягало у спричиненні заявниці [PERSON] легких тілесних ушкоджень [PERSON] . В подальшому між сторонами виник конфлікт з приводу несення витрат по оплаті за комунальні послуги, внаслідок чого [PERSON] , як власник будинку, подав в газову службу заяву про припинення газопостачання в домогосподарстві по [ADDRESS] . Ці обставини свідчать про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по створенню належних умов для проживання своїх дітей і повинні тягти за собою наслідки, передбачені законом. Разом з тим, такий тимчасовий захід як заборона перебувати кривднику в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, який просить застосувати заявниця, враховуючи принцип пропорційності, не буде виконувати необхідну захисну та запобіжну функцію, направлену на попередження вчинення насильства, та не сприятиме вирішенню питання відновлення газопостачання у будинку. Поведінка [PERSON] щодо створення, на думку заявниці, неможливих для проживання умов у будинку, та одноразовий факт нанесення їй легких тілесних ушкоджень, не свідчить про високий рівень вірогідності настання тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства щодо постраждалої, що дає підстави для застосування судом обмежувального припису у вигляді заборони перебування кривдника в місці проживання заявниці, з огляду на те, що [PERSON] також проживає у вказаному будинку та є його власником. Дані про те, що [PERSON] вчиняє відносно спільних із [PERSON] неповнолітніх дітей фізичне насильство, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Не заслуговують на увагу і доводи заявниці про те, що [PERSON] переслідує її та дітей, тому вона вимушена переховуватися від нього та всіляко уникати спілкування з ним, що він погрожує їхнім дітям, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Отже, встановлені вище обставини підтверджують факт вчинення [PERSON] по відношенню до колишньої дружини [PERSON] фізичного та психологічного насильства. Доказів вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно їхніх неповнолітніх дітей заявницею суду не надано. При цьому враховуючи, що неповнолітні діти були очевидцями такого домашнього насильства відносно своєї матері, тому вони в розумінні статті першої Закону № 2229-VIII є постраждалими дітьми. З огляду на викладене, такі обставини свідчать про необхідність застосування судом заходів тимчасового обмеження прав кривдника та видачі обмежувального припису. Загальна оцінка ситуації вчинення домашнього насильства свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення психологічного насильства. При цьому суд вкотре зазначає, що заявницею не доведено вірогідності настання тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення домашнього насильства, та дії [PERSON] не свідчать про ймовірність настання летальних наслідків. Отже, враховуючи можливі ризики та низький рівень небезпеки, а також те, що діти зазнають психологічного насильства лише будучи очевидцями домашнього насильства відносно своєї матері, суд уважає за необхідне покласти на [PERSON] на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити [PERSON] особисто контактувати зі [PERSON] . На думку суду, вжиття зазначеного виду обмеження буде легітимним заходом втручання у права та свободи [PERSON] та відповідатиме принципу пропорційності. Обираючи такий вид обмеження суд також враховує ефективність застосування тимчасових заборонних приписів, які виносились уповноваженими особами Національної поліції України відносно [PERSON] . При цьому, оскільки заявницею не доведено факту переслідування [PERSON] її та її дітей, не доведено вірогідність настання тяжких або особливо тяжких наслідків, тому інші обмеження, які вона просить ввести, є непропорційними щодо обмеження права [PERSON] користуватися належним йому майном - будинком за адресою: [ADDRESS] , а також на свободу пересування та спілкування з дітьми. З огляду на викладене вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.10 ч.1 ст.430, ч.4 ст.3506 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial