Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Заявник звернулася в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №284687, який було видано Холонівською сільською радою Горохівського району Волинської області 14 квітня 2008 року на ім`я [PERSON] та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №284688, який було видано Холонівською сільською радою Горохівського району Волинської області 14 квітня 2008 року на ім`я [PERSON] , належать їй, [PERSON] , [INFO] . Мотивує свою заяву тим, що вона є власником земельних ділянок відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД №284687 та ЯД №284688. Однак, виготовленні даних актів її ім`я помилково вказали « [PERSON] », хоча правильно має зазначатись « [PERSON] ». Через дану розбіжність заявниця не може повноцінно розпоряджатися належними їй земельними ділянками. Враховуючи вищенаведене, просить подану заяву задовольнити. Заявник, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримала повністю, просила задовольнити заяву, а справу слухати у її відсутність. Представник заінтересованої особи, Холонівської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не з`явився, однак в заяві до суду просив розгляд справи проводити у його відсутність, щодо задоволення заяви не заперечував. Враховуючи, що в дане судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За змістом ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 28 листопада 1997 року Горохівським РВ УМВС України у Волинській області та свідоцтвом про народження стверджується, що заявник народилася [INFO] та значиться як [PERSON] . Однак, з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №284687 від 14 квітня 2008 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №284688 від 14 квітня 2008 року вбачається, що заявниця вказана як « [PERSON] ». Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту належності правовстановлюючих документів в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, спір щодо даного майна відсутній, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved