Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Заявники 20 травня 2016 року звернулись до Шевченківського районного суд Харківської області з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, в порядку ч.3 ст.234 ЦПК України, який було зареєстровано 24 листопада 2012 року, у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ Харківської області, актовий запис №60, у шлюбі перебуває у перше. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. В судове засідання заявник [PERSON] не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у своєї відсутності, просила заявлені вимоги задовольнити розірвати шлюб за заявою подружжя. В обгрунування позовних вимог зазначила, що з серпня місяця 2015 року сімейне життя між заявником [PERSON] не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин вони вважають, нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Досягнута згода стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини [PERSON], що засвідчено договором. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та проти розірвання шлюбу з [PERSON], за заявою подружжя не заперечує. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що заява підлягає задоволенню з таких підставах. Судом встановлені та кі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва (серія І-ВЛ №195506 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського РУЮ Харківської області, від 24 листопада 2012 року) 24 листопада 2012 року, між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку: [PERSON], [INFO]. Сумісне життя сторін не склалось, шлюбні відносини припинилися з серпня місяця 2015 року, сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, на теперішній час їх родина розпалась та поновити її немає можливості. Сторони прийшли згоди, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та дружини, а оскільки сімейні стосунки вичерпалися, вони вирішили розірвати шлюб. Згідно до ч.2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Враховуючи вимоги ст.109 СК України між сторонами був укладений письмовий договір, в якому вони дійшли згоди стосовно вихованні та утриманні спільної дитини; з ким буде проживати дитина; яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд, розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сісейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.ст. 104, 105 Сімейного кодексу України однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання, яке може бути здійснене за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 Сімейного кодексу України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як з'ясовано судом, подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, між ними втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між ними не можливе, оскільки таке суперечить їхнім інтересам. Відтак, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини. За правилами ст. 1 Сімейного кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки . Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Крім цього вищевказаною Постановою Пленуму ВСУ роз'яснено, що для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.109 Сісейного кодексу України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Суд, дослідивши умови укладеного між сторонами 16 травня 2016 року договору дійшов висновку, що його укладено без порушення прав дитини чи погіршення йоого становища. Так, в договорі визначено місце проживання їх доньки: [PERSON], [INFO], де зокрема батьки дійшли згоди про те, що вона буде проживати з матірю [PERSON] за адресою: с.м.т.Шевченкове Харківської області, вул.Гоголя, 52/2. Окрім цього батьки згідно договору дійшли згоди про те, яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме той з батьків, хто буде проживати окремо. В зв'язку з вищевказаним, суд вважає даний договір допустимим. Крім того, на момент постановлення рішення судом, сторони заяву про розірвання шлюбу не відкликали, що передбачено ч. 4 ст. 109 Сімейного кодексу України. Таким чином, враховуючи дійсну волю заявників, відсутність порушень при цьому їх особистих майнових прав, а також прав їхніх дітей, суд вважає, що заяву про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. \~\~\~\~

Outcome: approved