Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Свою заяву обґрунтовує тим, у червні 2017 року померла його дружина [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Заявник є єдиним спадкоємцем після її смерті, у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, оскільки у правовстановлюючих документах, виданих на ім'я померлої дружини, помилково зазначено її дівоче прізвище «[PERSON]». Посилаючись на наведене, заявник просить встановити факт належності [PERSON]: 44/100 частини житлового будинку [ADDRESS], право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого виконкомом Брусилівської селищної ради Житомирської області 26.04.2004 на підставі рішення № 50 від 27.04.2004 та зареєстрованого в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації; 1/2 частини квартири [ADDRESS], право власності на яку підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 05.02.1998 згідно розпорядження № 1048 від 05.02.1998 та зареєстрованим в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 05.03.1988 за № 741; та житлового будинку [ADDRESS], право власності на який підтверджується договором дарування, посвідченим Першою київською обласною державною нотаріальною конторою 13.10.1992 за реєстровим № 4-1605 та зареєстрованим в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.11.1992 за № 605. Заявник та його представник [PERSON] у суді вимоги заяви підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Від заінтересованих осіб надійшли заяви про розгляд справи у відсутність їх представників, в яких вони просять прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 27.08.1978 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить відповідне свідоцтво. У зв'язку із укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 6). 13.10.1992 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар жилий будинок [ADDRESS]. Договір дарування посвідчено державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори Карпець Л.В. Право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] 24.11.1992 в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації. 05.02.1998 Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського р-ну м. Києва видано свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] 26.04.2004 виконкомом Брусилівської селищної ради видано свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що 41/100 частини житлового будинку [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.06.2017. [PERSON] з 12.07.1988 та до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. В цій же квартирі, починаючи з 12.07.1988 зареєстровано місце проживання заявника [PERSON] Такі обставини підтверджуються листами Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації. З матеріалів спадкової справи № 02-14, заведеної Одинадцятою київською державною нотаріальної конторою вбачається, що заявник є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Одинадцятої КДНК Саніної Л.А. від 30.03.2018 заявнику відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 41/100 частину житлового будинку [ADDRESS], на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; на житловий будинок [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю документів, які підтверджують належність спадкового майна виданого та зареєстрованого на ім'я спадкодавиці. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено судом під час розгляду справи, заявник не може оформити належним чином свої права на спадщину після смерті дружини [PERSON], оскільки у свідоцтвах про право власності на житло та у договорі дарування помилково зазначено її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Заявник позбавлений можливості усунути зазначені помилки у позасудовому порядку. Громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт належності померлій [PERSON] договору дарування від 13.10.1992, свідоцтва про право власності на житло від 05.02.1998 та свідоцтва про право на житло від 26.04.2004, в яких її прізвище зазначено як «[PERSON]». З огляду на наведене, враховуючи що в судовому порядку суд може встановити саме факт належності особі правовстановлюючого документа, а не факт належності майна, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] та вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] зазначених вище документів. З викладеного,

Outcome: partial