Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

заявники звернулися до суду 13 липня 2016 року з заявою про розірвання шлюбу за спільною згодою подружжя, яке має дитину, вказавши, що 22 вересня 2001 року було зареєстровано їх шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства та спільного бюджету вони не ведуть. Причиною цього стали різниця поглядів на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин та у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства, сімейні відносини у них не склалися. Між ними досягнута згода стосовно участі у вихованні та забезпечення умов життя спільної дитини - [PERSON], тому заявники вважають, що сім'я розпалася остаточно і не може бути відновлена та просять розірвати шлюб. Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявами про слухання справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що заявники зареєстрували шлюб 22 вересня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за актовим записом № 451 (а.с. 9 - копія свідоцтва про одруження), від якого мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 10 - копія свідоцтва про народження). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб,про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, про поновлення шлюбу після його розірвання, провстановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договором про визначення місця проживання дитини та участі батька у її вихованні та утриманні від 12 липня 2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], встановлено, що батьки досягли згоди щодо проживання доньки [PERSON] разом з матір'ю, [PERSON] та визначили взаємні права та обов'язки щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 11-13 - договір). Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11, подружжя також подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. Згідно договору між батьками про розмір аліментів на дитину, укладений 21 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М., сторони досягли згоди, що дитина [PERSON] буде проживати разом з матір'ю, [PERSON] [PERSON] як платник зобов'язався надавати [PERSON] як одержувачу аліменти на утирання дитини в розмірі тридцяти чотирьох відсотків від доходу в грошовій (натуральній) формі до досягнення нею повноліття, а у випадку продовження навчання - до досягнення нею двадцяти трьох років, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України, а також нести інші витрати, передбачені цим договором, а одержувач погоджується з цим (а.с. 18-19 - копія договору). Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11, при розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може, оскільки відсутня згода сторін на подальше спільне проживання однією сім'єю, спору щодо проживання, виховання та утримання неповнолітньої доньки не існує, оскільки заявники досягли відповідної згоди, шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved