Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Заявниця, [PERSON], звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити юридичний факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заява ґрунтується на наступному. [PERSON] народилася [INFO] року у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Свідоцтво про народження отримано нею 13.10.2017 року на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2017 року. Паспорт особа не отримувала, за межі України з дня свого народження до дня звернення до суду не виїжджала. З 1991 року по 1992 роки перебувала у декретній відпустці та проживала без реєстрації в [ADDRESS] З 2003 року по теперішній час особа проживає у с. Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області. Заявниця зверталася до Магдалинівського районного сектору ГУДМС України в Дніпропетровській області з приводу встановлення її особи, встановлення належності до громадянства України та видачі їй паспорту громадянки України. Згідно довідки № 143 від 19.01.2018 року її особу було встановлено, але належність до громадянства України або іншої держави не встановлено. Особа звернулася до суду з метою встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року, що необхідно їй для отримання паспорту громадянина України. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву в повному обсязі, просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві і надані письмові докази. Представники заінтересованої особи [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступне. [PERSON] народилася [INFO] року у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 13 жовтня 2017 року із позначкою «запис поновлено повторно» (копія свідоцтва, а. с. 10). У графі «батьки» відомості про її батька відсутні, а матір'ю [PERSON] зазначена [PERSON]. Згідно довідки Заплавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. від 15.11.2017р. [PERSON] навчалася в Заплавській неповній середній школі з 02.10.1981 року по 25.05.1986 року (а. с. 47). З матеріалів справи вбачається, що заявниця має трьох доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Це підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON], серія [NUMBER] виданого 17.06.1987 року виконкомом Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у графі батьки якої зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]; свідоцтвом про народження [PERSON], серія [NUMBER] виданого 11.05.1988 року виконкомом Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у графі батьки якої зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]; свідоцтвом про народження [PERSON], серія [NUMBER] виданого 09.06.1990 року виконкомом Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, у графі батьки якої зазначено: батько - [PERSON], мати - [PERSON]; (копії свідоцтв, а с. 4). Місце народження всіх трьох дітей у свідоцтвах про народження зазначене село Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, Українська республіка. Допитані в якості свідків в судовому засіданні громадянки України [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали суду, що з народження проживали разом з матір'ю, [PERSON], батьком та бабусею з боку батька у с. Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, на початку 2000-х переїхали разом з матір'ю в с. Дмухайлівка Магдалинівського району Дніпропетровської області. Пояснили суду, що [PERSON] жодного разу не виїжджала за межі України і навіть за межі Дніпропетровської області. Згідно довідки Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1205 від 16.11.2017 року [PERSON], [INFO], дійсно проживала без реєстрації з 02.03.1986 року, у тому числі на 24.08.1991 рік, по 2000 рік за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки № 93 від 28.01.2018 року, виданої виконкомом Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] 14 березня 1986 року заявниці видано трудову книжку, де вказано дату її народження та вбачається, що в період з 1986 року по 2000 рік вона працювала дояркою у колгоспі ім. Леніна (копія, а. с. 11-13, 50-52). Згідно архівної довідки, наданою на запит суду від КУ «Новомосковський районний трудовий архів» від 29.03.2018 року, у книгах обліку розрахунків по оплаті праці працівникам колгоспу ім. Леніна за період з 14.03.1986 року по 12.10.2000 року прослідковуються відомості про відпрацьовані вихододні та нараховану заробітну плату за рік громадянці [PERSON] (а. с. 41). Згідно довідки № 143 від 19.01.2018 року, виданою Магдалинівським районним сектором ГУ у Дніпропетровської області ДМСУ, заявниця зверталася до вказаного органу із заявою, її особу було встановлено, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (копія, а. с. 5). Таким чином, з пояснень сторін, свідків та досліджених письмових доказів, суд робить висновок, що заявниця дійсно народилася на території України (у 1969 році - Української УРСР), проживала на території України (колишньої УРСР) до 1991 року, у тому числі, станом на 24.08.1991 року, навчалася у школі і працювала в Україні, народила трьох дітей, за кордон не виїжджала. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України. На підставі викладеного,

Outcome: approved