Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей, однак з початку червня 2021 року між подружжям почали виникати сварки, які переросли в конфлікти, під час яких чоловік веде себе дуже агресивно, погрожує фізичною розправою заявниці та їх дітям, останні зазнають постійного психологічного та фізичного насильства зі сторони [PERSON] . 12.07.2021 [PERSON] подала заяву до суду про розірвання шлюбу, розгляд справи призначено на 06.10.2021. Після цього [PERSON] почав вести себе ще агресивніше, систематично б`є, штовхає, кривдить та погрожує заявниці, а коли за неї заступається її мати, в будинку якої зареєстровані подружжя та їх діти, [PERSON] також чинить відносно неї психологічне насильство: ображає нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, виганяє з будинку. Заявниця неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами на неправомірні дії [PERSON] , однак жодних дій зі сторони поліції на її захист вчинено не було, що і стало підставою для її звернення до суду. У зв`язку з наведеним, заявниця просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців стосовно кривдника [PERSON] , яким визначити наступні обмеження його прав: 1.Заборонити перебувати в місці проживання (реєстрації) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2.Заборонити наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання (реєстрації) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 3.Заборонити особисто контактувати із [PERSON] , вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку. У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву та просить її задовольнити посилаючись на викладені в заяві обставини та на те, що її чоловік [PERSON] постійно погрожує їй застосуванням фізичної сили, навіть вбивством. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив та зазначив, що зазначені заявницею обставини дуже перебільшені, що в зв`язку з тим, що його дружина [PERSON] дозволяє їх п`ятнадцятирічній дочці гуляти допізна, вживає разом із нею спиртні напої, між ними виникають конфлікти, до того ж сама [PERSON] веде аморальний спосіб життя. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно виписки медичної карти стаціонарного хворого №10627 [PERSON] знаходилася на лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні №2 з 30.07.2021 по 11.08.2021. Інфікована рана правої гомілки (а.с.7). Зазначена виписка не містить інформації щодо предмета доказування, отже належним доказом не являється, тому суд її не бере до розгляду згідно ч. 4 ст. 77 ЦПК України. Матеріалами справи підтверджуються факти звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.8), та про вчинення домашнього насильства чоловіком [PERSON] (а.с.8,11). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом впливу на кривдника, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). В постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі № 202/267/21 зазначено, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, при цьому звернення заявника до органів поліції, внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19. У справі, яка розглядається, судом установлено, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки та виникають конфлікти в тому числі з приводу виховання дітей. Будь-яких доказів щодо вчинення насильницьких дій з боку [PERSON] для оцінки ризиків заявник не надала, а суд таких не встановив. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Встановивши, що заявник не довела вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому необхідність у видачі обмежувального припису відсутня.

Outcome: dismissed