Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що 26.03.2017 року, його дружина [PERSON], у пологовому відділенні Республіканської клінічної лікарні ім. М.О.Семашко, м. Сімферополя народила дітей, у звязку із чим їй було видане медичне свідоцтво про народження дітей від 26.03.2017 року, згідно якого у матері [PERSON], 24.02.1993 народилась дівчинка та хлопчик. Однак, вказане свідоцтво виданого за формою 103/у, тому не є підставою для видачі свідоцтв про народження дітей відділом реєстрації актів цивільного стану на території України. Просить суд встановити факт народження дітей [PERSON], та [PERSON] дата народження 26.03.2017 року, місце народження - м. Сімферополь. Мати [PERSON], громадянка України, [INFO] Батько [PERSON], громадянин України, [INFO], на підставі свідоцтва про одруження 1-КГ №092242, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 2 від 25.11.2014 року. В судове засідання заявник не зявився, в заяві зазначив, що просить справу розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції в Херсонській області у судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35 №017281, виданого 26.03.2017 року, виданого пологовим відділенням Республіканської клінічної лікарні ім. М.О.Семашко, м. Сімферополя, 26.03.2017 року народилася дівчинка, мати [PERSON]. Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35 №017280, виданого 26.03.2017 року, виданого пологовим відділенням Республіканської клінічної лікарні ім. М.О.Семашко, м. Сімферополя, 26.03.2017 року народився хлопчик, мати [PERSON]. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-КГ №092242 від 25.11.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], [INFO], після реєстрації шлюбу присвоєне спільне прізвище «Пивовар». Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilascи аnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ в порядку статті 257-1 ЦПК України. Факт народження дітей підтверджується медичними свідоцтвами про народження серії 35 №017281 та серії 35 №017280, виданим пологовим відділенням Республіканської клінічної лікарні ім. М.О.Семашко, м. Сімферополя, однак вказаний документ не є підставою для видачі заявнику свідоцтв про народження дитини, відділами реєстрації актів цивільного стану на території України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дітей та отримання свідоцтв про народження дітей на території України. Крім того, заявник [PERSON] не може отримати від закладу охорони здоровя, що створений за законодавством України документи встановленої форми про народження дітей та на його підставі зареєструвати народження дітей [PERSON] та [PERSON], оскільки вказані документи були видані органом РАЦС на окупованій території АР Крим. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для оформлення державної реєстрації народження дитини за законодавством України. Враховуючи доведеність факту народження [PERSON] та [PERSON], [INFO] в м.Сімферополь, Автономної Республіки Крим, суд вважає за необхідне вказану заяву задовольнити. Відповідно до правил ст. 257-1 ЦПК України, якою доповнено ЦПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» № 990-VIII від 04.02.2016 року, рішення суду про встановлення факту народження допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved