Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, якою просить встановити факт народження сина [PERSON], [INFO], у АР Крим м. Євпаторія матірю [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи доводи заяви зазначає, що з 2005 року проживала у [INFO], де 08.04.2015 у пологовому будинку народила сина [PERSON] та отримала медичне свідоцтво про народження російського зразка, який виданий на території АР Крим, що непідконтрольна Україні, то не визнається жодним державним органом України, внаслідок чого дитина не може користуватися усіма правами громадянина України. Звернувшись до органу ДРАЦС у м. Харкові з документами для державної реєстрації народження дитини, відмовлено, т.я. документи, що предявлені, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому заявник звернувся до суду. В судовому засіданні заявник підтримала викладені обставини і вимоги заяви. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином. Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил п. 7 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, встановлено, що [PERSON] [INFO], є громадянкою України. Із копії медичного свідоцтва про народження, серії 35 № 003925, виданого 15.01.2016 Євпаторійським пологовим будинком АР Крим, вбачається, що 08.04.2015 [PERSON], [INFO], народила хлопчика. Відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» за № 1207 від 15.04.2014р. Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у звязку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Стаття 1 вказаного Закону визначає, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 2 цього Закону визначений статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії РФ і встановлений особливий правовий режим на цій території з визначенням особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Вказаним Законом тимчасово окупованої територією України також визначено сухопутну територію АР Крим. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованої території. Отже, суд аналізуючи вищевикладене надійшов до висновку, що є правові підстави для задоволення заяви. Встановлення фактів має для заявника юридичне значення. На підставі викладеного і

Outcome: approved