Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про винесення обмежувального припису щодо її чоловіка - [PERSON] . Заява мотивована тим, що 26.10.2016р. вона зареєструвала з ним шлюб, вони разом проживали у квартирі [ADDRESS] . Разом з ними проживала неповнолітня донька заявниці від першого шлюбу - [PERSON] . Зі слів своєї доньки, 22.04.2020р. їй стало відомо, що [PERSON] підглядав за нею у ванній кімнаті, коли та переодягалась та приймала ванну, що, на її думку, теж підтверджується відеозаписом із камери, встановленої у цій квартирі. Після цього, заявниця спробувала поговорити з чоловіком, однак останній все заперечив, зреагував неадекватно, накинувся на неї, внаслідок чого донька викликати поліцію. Поки прибули працівники поліції, [PERSON] спробував утекти, викравши з квартири документи та відео реєстратор. В подальшому, заявниця написала заяву з приводу викрадення документів, відомості були внесені до ЄДРДР а ч. 1 ст. 357 КК України. Таким чином, на думку заявниці, діяння [PERSON] щодо її доньки [PERSON] містять ознаки сексуального насильства. Крім того, заявниця стверджує, що [PERSON] вчинив відносно неї психологічне насильство, оскільки після вказаного інциденту погрожував їй по телефону, висловлювався до неї нецензурними словами, з приводу чого вона 07.05.2020р. звернулась до поліції та відносно ного був винесений терміновий заборонний припис. У зв`язку із наведеним вважає, що її чоловік - [PERSON] вчинив щодо [PERSON] сексуальне насильство (підглядав за нею у ванній кімнаті, чим порушив її статеву недоторканість), а щодо заявниці - психологічне та економічне насильство, оскільки їй погрожував, викрав документи, пошкодив майно. Зважаючи на це, заявниця вважає, що до [PERSON] слід застосувати застережні заходи, зазначені в прохальній частині поданої до суду заяви. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали вимоги викладені в заяві, надали пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису, та просили таку задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечив факти, викладені у заяві, вважає їх надуманими та такими, що не підтверджені жодними доказами. Зокрема, вказує, що відносини з дружиною - [PERSON] стали напруженим після того, як він дізнався про те, що квартиру, в якій вони проживають, після купівлі дружина зареєструвала на свою матір без його згоди. 23.04.2020р. дружина вигнала його з дому, не давши можливості забрати свої речі, на дзвінки не відповідала, його повідомлення повернути особисті речі проігнорувала. В подальшому, 12.05.2020р. дружина ніби то погодилась повернути речі, однак після того, як він прийшов додому, дружина викликала поліцію, які склали відносно нього тимчасовий припис. Вказує, що він ніколи не вчиняв домашнього насильства ні щодо дружини, ні щодо її доньки, а звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису розцінює як намагання дружини позбавити його житла. Підтвердив, що дійсно підслуховував та підглядав за [PERSON] , однак виключно через його побоювання з приводу її спілкування по телефону із повнолітнім хлопцем. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд виходив з наступного. Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Ч.ч. 3-4 Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що проживає разом із своєї матір`ю та її чоловіком [PERSON] близько 5 років. 22.04.2020р. . виходячи із своєї кімнати у квартирі [ADDRESS] до ванної, вона випадково штовхнула дверима [PERSON], який на її думку, підслуховував за нею. Перебування під дверима її кімнати [PERSON] їй не сподобалось та насторожило. Про цей випадок вона розказала своїй матері [PERSON] . Після перегляду відео з камери спостереження, влаштованій у їхній квартирі, вони побачили, як [PERSON] підслуховував та підлягав за нею, коли та перебувала у ванній кімнаті. Вказані дії, на думку [PERSON] , є неприпустимим, містять втручання у її життя та вона побоюється про своє життя та здоров`я. Вирішуючи питання про доведеність вчинення [PERSON] домашнього насильства (економічного та психологічного) щодо заявниці [PERSON] , суд виходить з такого. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Дослідивши матеріали заяви, а також матеріали перевірки за заявою заявниці, суд приходить до висновку, що сам факт звернення [PERSON] в поліцію із заявою про кримінальне правопорушення не свідчить про вчинення відносно неї психологічного, ні економічного насильства, оскільки як вбачається із витягу з ЄДРДР відомості до такого внесені з приводу викрадення документів за ч. 1 ст. 357 КК України, та не містять відомостей щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинення насильницьких дій щодо заявниці та її доньки. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, чого не заперечила заявниця, усі документи [PERSON] їй повернуто. Крім того, оцінюючи матеріали перевірки за заявою [PERSON] до Залізничного ВП ГУНПУ у Львівській області, суд вважає, що сам факт звернення заявниці в поліцію із заявами та відповідні листи-відповіді, які долучені нею до справи, не свідчить ще про систематичність вчинення домашнього насильства заінтересованою особою, оскільки суду не надано процесуальних документів, які б набрали законної сили, та свідчили б про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності чи систематичне притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Окрім цього, суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. А смс повідомлення, які заявниця долучила до матеріалів заяви не містять доказів погроз чи психологічного насильства, а зводяться до вимоги повернути особисті речі. В судовому засіданні заявниця підтвердила, що станом на сього вони проживають окремо, з чоловіком не спілкуються, жодних відносин не підтримують, заходи термінового заборонного припису ним не порушувались. З врахуванням наведеного, а також одиничний випадок конфлікту між подружжям, суд дійшов висновку про відсутність ризиків, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису, а тому підстав для видачі обмежувального припису щодо [PERSON] суд не вбачає. Разом з тим, вирішуючи питання про доведеність вчинення [PERSON] домашнього сексуального насильства щодо доньки заявниці [PERSON] , суд виходить з такого. Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Оцінюючи матеріали справи, зокрема долучене заявницею відео з камер спостереження, суд вважає, що 22-23.04.2020р. мало місце вчинення [PERSON] сексуального насильства щодо неповнолітньої [PERSON] , яке виразилось у підгляданні та підслуховуванні без її відома та без відома її матері, в той час, коли вона перебувала у ванній кімнаті, яке містить ознаки порушення статевої свободи та статевої недоторканості. Покликання [PERSON] на те, що ним вчинялись такі дії виключно для того, щоб дізнатись про зміст розмов [PERSON] із хлопцем не заслуговують на увагу, оскільки доказів такого суду не надано, а вчинення таких дій не спростовують та не виправдовують втручання у її приватне життя. З врахуванням наведеного, а також одиничний випадок правопорушення, з метою застосування дієвого та ефективного захисту інтересів неповнолітньої, а також недопущення повторного випадку домашнього насильства, суд дійшов висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: partial