Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила суд видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 (шість) місяців із заборонами щодо: перебування в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; перебування в місці майбутнього проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 100 м до місця проживання та місця перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближення ближче ніж на 100 м до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Копію рішення суду про видання обмежувального припису направити до Новосанжарського відділення поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області та Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області для взяття [PERSON] , проживаючого у [ADDRESS], громадянина України, на профілактичний облік та до виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради. В обґрунтування заяви зазначено, що вона співмешкала без реєстрації шлюбу із [PERSON] , від якого завагітніла. Більше року їх сімейне життя не ладилось і постійно погіршується. У них виникають конфлікти, які супроводжуються словесними образами та бійками. Співмешканець ображає та б`є її та її дітей, погрожує розправою. Як виявилось кожен з них має діаметрально протилежні погляди на стосунки та сім`ю. Вона зазнає постійного психологічного тиску та насильництва з боку [PERSON] , що полягає у погрозах їй та її дітям, нецензурному висловлюванні на її адресу, що принижують її честь та гідність, заподіяння тілесних ушкоджень та фізичного болю. Раніше намагалась витримувати таке поводження із собою, чекаючи що співмешканець усвідомить свою негідну поведінку, то 28 травня 2020 року вже змушена була звернутись до Новосанжарського відділення поліції, оскільки реально мала підстави побоюватись за своє життя та життя дітей. Саме тому вимушена була втекти з їх орендованої квартири і проживала у притулку для жінок БО «Світло надії » де знаходиться і зараз. В притулку співмешканець вистежив її 08.06.2020, намагався побити, відібрав мобільний телефон та банківську картку, намагався знімати з неї кошти, ображав та погрожував, через це вона зверталась до Полтавського відділу поліції. З огляду на зазначені обставини щодо наявності психологічного, фізичного та економічного насильства, що чинить [PERSON] відносно заявниці, а також намірів останнього, що виражаються у погрозах, вважала, що вона, як жертва насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству». Ухвалою суду від 22.06.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судове засідання заявник не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій просила заяву задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. Заявниця вказує, що вона співмешкала без реєстрації шлюбу із [PERSON] , від якого завагітніла. Більше року їх сімейне життя не ладилось і постійно погіршується. У них виникають конфлікти, які супроводжуються словесними образами та бійками. Співмешканець ображає та б`є її та її дітей, погрожує розправою. Як виявилось кожен з них має діаметрально протележні погляди на стосунки та сім`ю. Вона зазнає постійного психологічного тиску та насильництва з боку [PERSON] , що полягає у погрозах їй та її дітям, нецензурному висловлюванню на її адресу, що принижують її честь та гідність, заподіяння тілесних ушкоджень та фізичного болю. Згідно копій свідоцтв серії [NUMBER] та серії [NUMBER] про народження заявниця [PERSON] має двох дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Так згідно талона - повідомлення Єдиного обліку № 2434 про прийняття і реєстрацію заяви ( повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію зареєстровано з наступним змітом: 28.05.2020 о 18:06 надійшла заява до РУ про те, що 28.05.2020 о 18:05 за адресою: [ADDRESS], до Новосанжасрького ВП надійшла письмова заява гр.. [PERSON] про те, що співмешканець гр. [PERSON] вчиняє домашнє насильництво постійно відносно неї та її дітей. Заявник: [PERSON] тел. [NUMBER] . Згідно повідомлення директора притулка для жінок Благодійної організації [PERSON] 28.05.20р. і до тепер в притулку для жінок БО « Світло надії » , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проживає гр. [PERSON] [INFO] , на 21 тижні вагітності, з двома малолітніми дітьми - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобіганнята протидіюдомашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначенихст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобіганнята протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1Закону України«Про запобіганнята протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобіганнята протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. На підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] .. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців. В силу ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved