Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO], державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 04 лютого 2002 року і зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №50 на земельну ділянку [NUMBER], площею 5,30 га в межах згідно з планом, розташовану на території Диківської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], а також витягу з Державного земельного кадастру, де в розділі «Відомості про право власності» прізвище, ім'я та по батькові власника земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] зазначені як «[PERSON]». Свої вимоги заявник обгрунтувала тим, що [INFO] помер [PERSON], з яким вона проживала спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За життя він склав заповітне розпорядження, яким заповів їй усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося. Проте, прийнявши у передбаченому законом порядку спадщину останнього, отримати свідоцтво про право на спадщину, яка складається з належної спадкодавцю земельної ділянки [NUMBER], площею 5,30 га, розташованої на території Диківської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], вона не має можливості, оскільки у державному акті про право власності на цю земельну ділянку допущено помилку при написанні прізвища його власника, а саме замість «[PERSON]», вказано - «[PERSON]». Таку ж помилку допущено і у витязі з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. Заявник, як і її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, при цьому представник заявника надав заяву, в якій у повномі обсязі підтримавши вимоги заяви про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу, просив розглядати справу за їх відсутності. Представник заінтересованої особи до суду також не з'явився, надіслав заяву, в якій не заперечує проти задоволення заявлених вимог [PERSON] та просить розглядати справу без участі представника Диківської сільської ради. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, [INFO] в селі Диківка Знам'янського району Кіровоградської області помер [PERSON] (а.с. 6). За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] (а.с. 5). Вказаний заповіт посвідчено Диківською сільською радою 17 грудня 2001 року та зареєстровано в реєстрі за №217, він не змінений і не скасований. З матеріалів спадкової справи, заведеної у Знам'янській районній державнй нотаріальній конторі 17 травня 2016 року за №132/2016, вбачається, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття його спадщини звернулася [PERSON] Нотаріусом відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], загальна площа якої становить 5,30 га, що розташована на території Диківської сільської ради, оскільки прізвище спадкодавця «[PERSON]», а державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий [PERSON]. Судом з'ясовано, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав разом зі співмешканкою по [ADDRESS]. У судовому засіданні також з'ясовано, що державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER],зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №50, яким посвідчується право приватної вланості на земельну ділянку [NUMBER], площею 5,30 га в межах згідно з планом, розташовану на території Диківської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], виданий 04 лютого 2002 року [PERSON], мешканцю села Диківка (а.с. 8). У державному земельному кадастрі наявна інформація про те, що земельна ділянка, площею 5,30 га розташована на території Диківської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 9-11). До матеріалів справи заявником також долучено копію військового квитка та трудової книжки, що заповнені російською мовою на ім'я «[PERSON]» (а.с. 12,13). У зв'язку із зазначеними розбіжностями заявник вказує, що позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що факт належності правовстановлюючого документу, а саме державного акту про право власності на земельну ділянку [PERSON] підтверджується ідентичністю зазначення його власного імені та по батькові, адресою місця проживання у досліджених документах, та майже тотожним написанням прізвища з незначною різницею в одній співзвучній літері -[PERSON]/ [PERSON]. На думку суду така розбіжність у написанні прізвища викликана довільним його перекладом при написанні уповноваженими особами. Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що встановлення факу належності спадкодавцю державного акту на право приватної власності на землю, породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне для оформлення спадщини, яка складається з земельної ділянки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і дана вимога не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне заяву у відповідній частині вимог задовольнити, встановивши факт належності [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] Разом з цим, пунктом 138 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, визначено, що помилкою у Державному земельному кадастрі, зокрема, є технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру). Відповідно до п.150 Порядку, виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких внесені такі відомості, здійснюється Державним кадастровим реєстратором після виправлення помилок у зазначених документах за заявою заінтересованої особи за формою згідно з додатком 35 відповідно до пунктів 140-148 цього Порядку. Слід відзначити, що витяг з ДЗК є лише формою надання наявної у ньому інформації. Отже, заявнику слід вирішити питання про внесення виправлень у відомості, що містяться в ДЗК, після чого він зможе отримати новий витяг. Таким чином, вимоги заяви в частині встановлення факту належності [PERSON] витягу з Державного земельного кадасту на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] задоволенню не підлягають, оскільки питання виправлення допущеної описки/помилки у Державному земельному кадастрі має бути вирішено у позасудовому порядку, органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру.

Outcome: partial