Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] 12 квітня 2019 року звернулися до суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 листопада 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №1757. В обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться з серпня 2016 року. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені та просять розірвати шлюб, зазначаючи, що між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, який проживатиме окремо. Заявники [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, кожен окремо , подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вказали, що заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять розірвати шлюб, проти примирення заперечують. Судом установлено: Заявники [PERSON] та [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 25 листопада 2004 року, про що зроблено актовий запис №1757 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 12 травня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №882 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України). 11 липня 2008 року від шлюбу сторін народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №1593 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Згідно ч.1 ст.109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Сімейне життя сторін не склалося, між ними припинилися подружні відносини, вони припинили ведення спільного господарства та з серпня 2016 року проживають окремо. Згідно до вимог ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до договору про виховання та утримання дітей, укладеного 01 квітня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] сторони погодили, що після розірвання між ними шлюбу неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] будуть проживати півроку разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та півроку з батьком за адресою: [ADDRESS] . Згідно із п. 4 вказаного договору після припинення між батьками шлюбних відносин, батьки зобов`язуються приймати спільну і рівну за обсягом участь у забезпеченні життя дітей; батьки мають право вимагати дотримання іншим з них своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням та утриманням дітей. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Згідно до вимог ст. 109 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За вказаних обставин, судом установлено, що подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників [PERSON] та [PERSON] , та не порушує їх особистих та майнових права, а також прав їх дітей, оскільки сім`я заявників фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам заявників, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а заява [PERSON] та [PERSON] до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved