Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заявник звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Пояснив, що 12.10.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 40 зареєстровано шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] . 01.06.2017 року рішенням Старовижівського районного суду Волинської області вирішено шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] розірвати [INFO] року у шлюбі між подружжям [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що виданий Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. До розлучення [PERSON] та [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] у Старій Вижівці Волинської області. До чотирьохрічного віку дитина розвивалась згідно з віком, активно спілкувалась з однолітками та дорослими. Рішенням суду не було визначено місце проживання дитини. Однак, після розлучення дитина продовжила проживати разом з матір`ю до середини березня 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Позивачем у добровільному порядку без рішення суду та без примусового виконання органами державної виконавчої служби здійснювались платежі на утримання дитини в розмірі близько 2000 гривень щомісячно. У зв`язку з тим, що дитина проживала на далекій відстані від його місця проживання у нього не було можливості регулярно відвідувати [PERSON] . Однак, під час відвідин він почав замічати, що дитина дещо відстає у розвитку від своїх ровесників в плані спілкування, дикції, є емоційно відстороненою та пасивною. Під час останніх відвідин у середині березня 2019 року у житлі за адресою: [ADDRESS] 23 смт. Стара Вижівка, Волинська область був безлад, дитина була неохайно одягнута, мала педикульоз, а в будинку були відсутні продукти для харчування дитини. Як йому стало відомо, дитина практично весь свій час проводила у будинку, не спілкувалась з однолітками, не відвідувала ДНЗ останнім часом. [PERSON] перебуваючи у нестійкому психоемоційному стані, не повідомивши причин та термін її відсутності залишила будинок та пішла у невідомому напрямку. Оскільки [PERSON] не було декілька днів було прийняли рішення повернутись разом з дитиною у Чернівці. З 20 березня 2019 року дитина проживає разом з ним за адресою [ADDRESS] . Вважає, що [PERSON] перебуває у нестійкому психоемоційному стані та не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина належним чином, що спричинило затримку загального розвитку та проблеми соціалізації Костянтина. Просив визнати місце проживання дитини з ним та стягнути з відповідачки аліменти в сумі 1100 грн. щомісячно. В судовому засідання відповідачка та її представник в своїх поясненнях та письмовому відзиві на позовну заяву просили в позові відмовити. Вказали, що місце проживання дитини має бути з матір`ю. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради позов підтримав повністю. Просив прийняти рішення виходячи з інтересів дитини. Дослідивши письмові докази які були у справі суд вважає, що позов обґрунтований, і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12.10.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старовижівського районного управління юстиції Волинської області за актовим записом № 40 зареєстровано шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] . 01.06.2017 року рішенням Старовижівського районного суду Волинської області вирішено шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] розірвати [INFO] року у шлюбі між подружжям [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, що виданий Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. До розлучення [PERSON] та [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] у Старій Вижівці Волинської області. До чотирьохрічного віку дитина розвивалась згідно з віком, активно спілкувалась з однолітками та дорослими. Рішенням суду не було визначено місце проживання дитини. Однак, після розлучення дитина продовжила проживати разом з матір`ю до середини березня 2019 року за адресою: [ADDRESS] . Позивачем у добровільному порядку без рішення суду та без примусового виконання органами державної виконавчої служби здійснювались платежі на утримання дитини в розмірі близько 2000 гривень щомісячно. У зв`язку з тим, що дитина проживала на далекій відстані від його місця проживання у нього не було можливості регулярно відвідувати [PERSON] . Однак, під час відвідин він почав замічати, що дитина дещо відстає у розвитку від своїх ровесників в плані спілкування, дикції, є емоційно відстороненою та пасивною. Під час останніх відвідин у середині березня 2019 року у житлі за адресою: [ADDRESS] 23 смт. Стара Вижівка, Волинська область був безлад, дитина була неохайно одягнута, мала педикульоз, а в будинку були відсутні продукти для харчування дитини. Як йому стало відомо, дитина практично весь свій час проводила у будинку, не спілкувалась з однолітками, не відвідувала ДНЗ останнім часом. [PERSON] перебуваючи у нестійкому психоемоційному стані, не повідомивши причин та термін її відсутності залишила будинок та пішла у невідомому напрямку. Оскільки [PERSON] не було декілька днів було прийняли рішення повернутись разом з дитиною у Чернівці. З 20 березня 2019 року дитина проживає разом з ним за адресою [ADDRESS] . Вважає, що [PERSON] перебуває у нестійкому психоемоційному стані та не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина належним чином, що спричинило затримку загального розвитку та проблеми соціалізації Костянтина. Дані обставини знаходять своє підтвердження у висновку психолога Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 29.03.2019 року. Відповідно до консультативного висновку ОКУ «Обласний центр медико-соціальної реабілітації дітей з ураженнями нервової системи» [PERSON] [INFO] має діагноз: розлад психологічного розвитку із загальним недорозвитком мовлення II групи, тривожно-фобічний розлад. Згідно характеристики на вихованця закладу дошкільної освіти (ясла-садка) «Сонечко» смт. Стара Вижівка від 11.04.2019 року [PERSON] заклад систематично не відвідує, з 18.02.2019 року по теперішній час дитина в закладі відсутня. В колективі однолітків хлопець насторожений, для встановлення контакту потрібен адаптаційний період, не відразу підпорядковується інструкціям, може проявити мовний негативізм, потрібні додаткові зусилля для включення в діяльність. Соціально-побутові навички та навички самообслуговування недостатньо сформовані. На заняттях ініціативи не проявляє, має низький рівень розвитку пізнавальної мотивації, уваги, сприйняття, стан активного словника не відповідає віковій нормі. Мати, [PERSON] , хворіє, тому не має змоги приводити і забирати дитину з садочка. Внаслідок огляду логопеда в Чернівецькій міській дитячій поліклініці встановлено, що у [PERSON] загальний недорозвиток мовлення III групи. Окрім того, факт того, що дитина з ініціативи матері з 18.02.2019 року не відвідувала ЗДО (ясла-садок) «Сонечко» смт. Стара Вижівка підтверджується відповіддю з ЗДО «Сонечко», що також негативно вплинуло на соціалізацію дитини. Позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Дане житло знаходиться в центрі міста, відповідає санітарно-гігієнічним умовам згідно акту оцінки потреб сім`ї / особи від 28.03.2019 року та є комфортним місцем для проживання та розвитку дитини. Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ївід 28.03.2019 року складні життєві обставини відсутні. Окрім того, він має регулярний дохід, працює на посаді психолога-консультанта в Адвокатському об`єднанні «Софяк та партнери» з окладом 6000 грн. на місяць. А тому має можливість як психологічно підтримати дитину так і матеріально забезпечити усім необхідним для її виховання та розвитку . Позивач позитивно характеризуюсь за місцем роботи, що підтверджується відповідною характеристикою. Згідно довідки департаменту інформатизації МВС України станом на 28.03.2019 року [PERSON] , [INFO] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. Згідно довідки Чернівецької обласної психіатричної лікарні № 153 від 02.04.2019 року [PERSON] , [INFO] за психіатричною допомогою в ПНД Чернівецької обласної психіатричної лікарні за останні п`ять років не звертався, на «Д» «К» обліку не перебуває, відомостей щодо звернення в інші психіатричні заклади немає. Згідно висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради №01/02-24/2350 від 13.09.2019 року виконавчий комітет вважає за доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за його місцем проживання в [ADDRESS] . Допитані по справі свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили належне виховання позивачем [PERSON] свого сина [PERSON] . Відповідачка [PERSON] ні в своїх поясненнях ні в документах які вона долучила до справи не підтвердила факту, що при проживанні дитини з нею вона буде нормально розвиватися і умови її проживання є більш придатними для дитини ніж у батька. Стаття 7 Сімейного кодексу України\~передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~КонституцієюУкраїни, Конвенцією про права дитини, іншимиміжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статею141 СК України\~встановлено, щомати, батькомаютьрівні права та обов`язкищододитини, незалежновід того, чиперебували вони у шлюбіміж собою. Статею 151 СК України\~передбачено, що батьки маютьпереважне право перед іншими особами на особисте вихованнядитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу\~ якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згіднозі\~ст. 8 Закону України «Про охоронудитинства»\~кожнадитинамає право на рівеньжиття, достатній для їїфізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціальногорозвитку. Батьки або особи, якіїхзамінюють, несутьвідповідальність за створення умов, необхідних для всебічногорозвиткудитини, відповідно до законівУкраїни. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Українивід 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасницівизнають право кожноїдитини на рівеньжиття, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціальногорозвиткудитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щобдитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстокопо водяться з дитиноюабо не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), яка зобов`язує суд надати можливість дитині висловити свою думку при вирішенні питань, які її стосуються, і приділяти цій думці належну увагу. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людинивід 18 грудня 2008 року « [PERSON] ». Ухвалюючи рішення у справі «Мамчур протии України» від 16 липня 2015 року, Європейський\~\~суд з прав людининаголосив, щоосновнезначення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтереса мдитини. При цьому Європейський\~\~суд з прав людиниз ауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків і зсім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьківпріоритетним правом на проживання з дитиною. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі№ 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Отже, враховуючи вищезазначені положення законодавства та обставини справи, суд вважає, що матеріальне становище та створені умови позивачем для проживання є більш сприятливими для повноцінного розвитку, навчання та виховання сина [PERSON] ніж у відповідача, а тому у якнайкращих інтересах дитини суд визначає місцем проживання дитини за адресою місця проживання позивача , а саме [ADDRESS] . Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Згідно положення ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, беручи до уваги те, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , а відповідач є працездатною особою, може і повинна надавати допомогу на утримання дитини у розмірі необхідному для її розвитку та виховання, суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1100 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного та

Outcome: approved