Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15.06.2010 №2-4146 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того просив поновити пропущений строк на звернення із відповідною заявою. В обґрунтування своїх вимог вказав, що у лютому 2018 року йому стало відомо, що свідоцтво про народження дитини [PERSON] видано невизнаною самопроголошеною Придністровською Молдавською Республікою, у зв'язку з чим немає підстав вважати його батьком дитини та стягувати з нього аліменти на утримання дитини. У відповідності до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. У статті 424 ЦПК України вказано, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. Заявник звернув увагу суду, що вказаний строк ним було пропущено з поважних причин, оскільки матеріали цивільної справи знаходились в суді касаційної інстанції як такі, що були витребувані у суду першої інстанції. Ухвалу Верховного Суду [PERSON] отримано 29.01.2019. З огляду на зазначене, просив поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили. Із матеріалів справи убачається, що рішення суду від 05.06.2010 набрало законної сили 16.06.2010, таким чином заявник пропустив встановлений трьохрічний строк на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. У рішенні від 29.10.2015 (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення «Рябих проти Росії»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення «Пономарьов проти України»)». Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений принцип також знайшов своє відображення у процесуальному законі. Так, ч. 3 ст. 424 ЦПК України визначено, що строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені. Враховуючи те, що рішення суду, яке [PERSON] просить переглянути за нововиявленими обставинами набрало законної сили у червні 2010 року, то станом на лютий 2019 року преклюзивний трьохрічний строк у межах якого, може вирішуватися питання про поновлення пропущеного строку минув, що свідчить про неможливість поновлення пропущених строків. Згідно з ч. 2 ст. 427 ЦПК України протягом п'яти днів після надходження заяви до суду суддя (суддя-доповідач) перевіряє її відповідність вимогам статті 426 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Таким чином, у відкритті провадження за заявою [PERSON] про перегляд судового рішення від 15.06.2010 за нововиявленими обставинами слід відмовити, як і відмовити у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного ним строку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed