Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

заявник, звернувшись з даною заявою, посилається на те, що [PERSON], [INFO], на основі путівки №14 від 06.11.2007 року Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської обласної державної адміністрації влаштована до Коломийського дитячого будинку-інтернату, в якому вона перебуває і на даний час. Від народження [PERSON] відстає в психофізичному розвитку, її визнано інвалідом І-ї групи з дитинства довічно. Останні роки стан її здоров'я погіршився, вона не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації. За своїм станом здоров'я [PERSON] потребує постійного стороннього догляду і нагляду, оскільки страждає важкою розумовою відсталістю, що підтверджуються витягом з протоколу засідання відповідної ПМПК. Тому заявник вважає, що у відповідності до ст.39 ЦК України є всі підстави для визнання [PERSON] недієздатною і просить її визнати такою. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 01.03.2017 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що заяву підтримує та просить справу розглядати в її відсутності. Представник заінтересованої особи - виконкому Коломийської міської ради як органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про одержання представником судових повісток-викликів (а.с. 20, 37). В звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу 01.03.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 24.11.1994 року в м.Рівне, що стверджується даними її свідоцтва про народження та паспорта громадянина України (а.с. 3,4). В судовому засіданні зясовано, що [PERSON] з дитинства відстає в психофізичному розвитку, є інвалідом І-ї групи з дитинства довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 26.11.2012 року (а.с.7). Відповідно до витягу з протоколу діагностичного засідання Рівненської обласної психолого-медико-педагогічної консультації №5 від 21.05.2007 року [PERSON], [INFO], рекомендовано соціально-побутова реабілітація в закладах соціального захисту ІІІ профілю з діагнозом важка розумова відсталість. Даний факт також стверджується випискою з історії розвитку №337 вихованки Коломийського дитячого будинку-інтернату [PERSON] (а.с. 6, 9). Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи № 5/2017 від 11.01.2017 року підекспертна [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом важкою розумовою відсталістю. Зазначене захворювання позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с.30-33). Відповідно до положень ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, судом встановлено наявність передбачених ч.1 ст. 39 ЦК України підстав для визнання [PERSON] недієздатною. Згідно зі ст.66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Отже, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення розглядуваної заяви. На підставі наведеного ст.ст. 39,\~ 40, 66 ЦК України\~ та,

Outcome: approved