Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт загибелі батька [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язку військової служби 28.08.2014 в районі міст Харцизька та Іловайська Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. В обґрунтування заяви заявник вказав, що його батько [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки № 168/2 від 07.09.2015, в період з 07.06.2014 по 28.08.2014, перебував на військовій службі за мобілізацією. Згідно даних витягу з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] № 59 від 27.08.2014, [PERSON] - снайпер стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, брав участь у бойових діях на території Донецької та Луганської областей, що велися з метою захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, зокрема виконував бойові завдання в населеному пункті [PERSON] . Встановлення юридичного факту, загибелі батька заявника при виконанні обов`язку військової служби 28.08.2014 в населених пунктах Харцизьк та Іловайськ, Донецької області, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, необхідно заявнику у зв`язку з тим, що він має на меті визначити статус [PERSON] , як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, що перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, і, як результат, у нього виникнуть права та обов`язки, передбачені цією Конвенцією та іншими нормами міжнародного права. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника заявника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю заявника та його представника. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Суд, дослідивши надані заявником документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити заяву, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] . Батьком [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02.04.1997, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Золотоніської міської ради. Відповідно до довідки № 168/2 від 07.09.2015 в період з 07.06.2014 по 28.08.2014 [PERSON] перебував на військовій службі за мобілізацією. Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 59 від 27.08.2014, рядового [PERSON] снайпера стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти було відряджено для виконання бойових завдань в населений пункт [PERSON] [INFO] , [PERSON] помер, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27.11.2014, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, реєстраційної служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 4049 від 25.11.2014, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в районі м. Харцизьк населеного пункту м. Іловайськ Донецької області. Причина смерті розтрощення черепу з руйнуванням головного мозку. Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. Згідно постанови Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», прийнятою 21 квітня 2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм: Протягом травня 2014 року самозвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України. 11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення так і не були визнані міжнародною спільнотою. Крім того, Міністерство закордонних справ Великобританії назвало прикрим факт проведення референдуму 11 травня на Донбасі (http://ua.korrespondent.net/world/3361365- mzs-brvtanii-nazvav-prvkrym-faktom-referendum-na-donbasi) Тим часом прес-секретар Держдепартаменту США Джен Псакі заявила, що США не визнають результати референдуму про незалежність «Донецької народної республіки» (http://ua.korrespondent.net/ukraine/politics/3361226-derzhdepartament-ssha-znovu-zaiavvv- pro-nevvznannia-referendumiv-na-donbasi'). 23 серпня 2014 року розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: «За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)». На засіданні Ради Безпеки OOH яке відбулося 29 серпня 2014 року у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил». Після надзвичайного засідання комісії Україна - НАТО, скликаного 29 серпня 2014 року на прохання України, Генеральний секретар HATO А. Расмуссен кваліфікував вторгнення Збройних Сил Російської Федерації через східний і південно-східний українсько-російський державний кордон як «серйозну ескалацію збройної агресії Росії проти України». Регулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси. Це підтверджувалося численними затриманими громадянами Російської Федерації та військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації. Згідно даним прес-центру Служби Безпеки України від 24.07.2014 року, військовослужбовець строкової служби Збройних Сил Російської Федерації [PERSON] засвідчив, що російська сторона направляє на територію Донецької та Луганської областей кадрових військових фахівців, озброєння та броньову військову техніку. Це підтверджувалося численними затриманими громадянами Російської Федерації та військовослужбовцями Збройних Сил Російської Федерації. Так, згідно даним прес-центру Служби безпеки України від 25.08.2014, у Донецькій області українські військові ліквідували групу російських диверсантів, які злочинно вдерлися на територію України. Затримання російських диверсантів відбулося поблизу населеного пункту Дзеркальний, Амвросіївського району, Донецької області. Серед затриманих десять військовослужбовців 331 полку 98 свірської дивізії Повітрянодесантних військ Збройних сил Російської Федерації (http://www.sbu. [INFO] ?art_id=130629&cat_id=130095. Судом, встановлено, що [PERSON] , з 07.06.2014 по 28.08.2014 перебував на військовій службі за мобілізацією, мав звання рядового, займав посаду снайпера стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти та був відряджений для виконання бойових завдань в населеному пункті Іловайськ Донецької області. При цьому, у складі 42 мотопіхотного батальйону військової частини-польова пошта [NUMBER] (57 окрема мотопіхотна бригада ЗС України) Харченко М.Б. брав участь в боях за захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в м. Краматорськ та району населеного пункту Іловайськ Донецької області. 28.08.2014, під час виконання бойового завдання в районі м. Іловайськ Донецької області особовий склад 42 мотопіхотного батальйону військової частини-польова пошта [NUMBER] , у складі якого перебував [PERSON] , потрапив у засідку збройних формувань Російської Федерації та проросійських найманців. Під час бою в машину, в якій перебував військовослужбовець, потрапив снаряд із зенітної установки. В результаті вибуху військовослужбовець отримав несумісні з життям поранення та загинув. Вказані відомості підтверджуються повідомленням про смерть та низкою повідомлень в засобах масової інформації. На веб-сайті «Книга пам`яті полеглих за Україну» містяться дані про [PERSON] .. Так, військовослужбовець загинув [INFO] в районі с. Новокатеринівка Старобешівського району, Донецької області (неподалік від н.п. [PERSON] ), у результаті бойового зіткнення з проросійськими найманцями. В статті «У Золотоноші поховали [PERSON] , який загинув під [PERSON] » від 27.11.2014, повідомлено про загибель уродженця Черкаської області [PERSON] .. Так, під час боїв в районі м. Іловайська Донецької обл., 28.08.2014 військовослужбовець потрапив у засідку проросійських найманців. Зав`язався бій, під час якого військовослужбовець отримав несумісні з життям поранення та загинув. Таким чином, дані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет-видань, підтверджують участь у збройних формувань Російської Федерації в бойових діях в районі міст Харцизьк та Іловайськ Донецької області у серпні 2014 року, саме цим збройним формуванням протистояли військовослужбовці військової частини [NUMBER] , де проходив службу [PERSON] , що становить загально відомий факт, який не потребує доказування в силу ст. 82 ЦПК України Указом Президента України від 17.07.2015 № 436/2015 за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі [PERSON] посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребуються доказування. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя батька [PERSON] [PERSON] , передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади. Враховуючи викладене, а також те, що батько заявника [PERSON] , при виконанні обов`язку військової служби, загинув 28.08.2014 в районі міст Харцизька та Іловайська, Донецької області Україна, в результаті збройної агресії Російської Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт заявнику необхідно для визначення статусу [PERSON] , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved