Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , що є власником за адресою: [ADDRESS] на строк 6 місяців, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] 1950 року народження, за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань не менше двох кілометрів до місця проживання [PERSON] 1950 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] 1950 року народження, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є людиною похилого віку, ветеран праці, має хворобу серця та тиску. Проживає за адресою [ADDRESS] з 2007 року. Дане житло є єдиним місцем її проживання. Вказує, що вищезазначену квартиру через шахрайські схеми, було виставлено на торги та продано третім особам. За цим фактом в Оболонському УПГУНП в м. Києві відкрито кримінальне провадження №120201000500002579 від 15.04.2020 р. та ведеться слідство. В цьому провадженні [PERSON] визнано потерпілою. 23.06.2020 року о 7:30 ранку невідомі особи (як згодом з`ясувалося це був [PERSON] та його дружина) силою проникли в квартиру та представились новими власниками житла, вона страшенно перелякалася і намагалася з`ясувати хто вони та що їм було потрібно, що вони роблять в квартирі, а замість відповіді чоловік штовхнув її. Після чого заявнику стало зле, переймаючись за своє життя, під тиском погроз вона почала кричати і телефонувати донці та її чоловіку, які викликали через екстрений номер 102 поліцію та швидку допомогу. Дії направлені на цькування та залякування [PERSON] почалися відповідними особами з початку червня місяця, що виражалось у спробі замінити замки на вхідній двері або привести їх в неробочий стан, вимиканні світла у квартирі пізно ввечері, стуканні в двері та смиканні за ручку вхідних дверей також пізно ввечері. Представник вказує, що такі дії осіб є нічим іншим, як психологічним насиллям, яке може мати для неї тяжкі наслідки, зважаючи на її похилий вік та ряд серцевих захворювань. При цьому, законодавство передбачає, що для виселення з квартири осіб, що є колишніми власниками чи осіб місце реєстрації проживання яких є у такій квартирі, має бути рішення суду про виселення мешканців, що набрало законної сили. Такого рішення суду у кривдників немає. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.06.2020 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Зацікавлена особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомив, враховуючи положення ч.1 ст.350-5 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності зацікавленої особи за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 2007 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вказує представник заявника, вищевказану квартиру через шахрайські схеми, продано третім особам. За цим фактом в Оболонському УПГУНП в м. Києві відкрито кримінальне провадження №120201000500002579 від 15.04.2020 р. та ведеться слідство. В цьому провадженні [PERSON] визнано потерпілою. Зі змісту заяви убачається, що 23.06.2020 року о 07 год. 30 хв. невідомі особи проникли в квартиру заявника та представились новими власниками житла, в подальшому цькували та залякували [PERSON] . Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя;2) колишнє подружжя;3) наречені;4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя);5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти;6) особи, які мають спільну дитину (дітей);7) батьки (мати, батько) і дитина (діти);8) дід (баба) та онук (онука);9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка);10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка);11) рідні брати і сестри;12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука);13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими;14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням;15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи вище викладене та беручи до уваги, що сфера дії Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не поширюється на відносини, що виникли між сторонами, окрім того ознак вчинення саме домашнього насильства в порядку визначеному положеннями зазначеного вище нормативно-правового акту судом не встановлено, а відтак суд, приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed