Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Заявник звернувя до суду із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить втановити факт його постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Заява обґрунтована тим, що заявник є уродженцем м.Запоріжжя , у 1973 році закінчив 8 класів школи №58 м.Запоріжжя та цього ж року вступив на навчання до Запорізького металургійного технікуму. У 1976 був призваний до лав Радянської армії і закінчив службу у 1979. З жовтня 1983 був засуджений і відбував покарання до 06.07.1998 у Дар`ївській виправній колонії. Оскільки, заявник перебував у місцях позбавлення волі, його було виписано, а сестра, яка проживала за цією адресою померла 1994 року, тому квартира перейшла до організації, яка її видала. З 1998 заявник працював різноробочим на розвантаженні вагонів у м.Запоріжжя. У 2000 знов був засуджений та відбував покарання у м.Запоріжжя до 2005. Після звільнення, працював на сільськогосподарських роботах в орендарів. У 2009 знов був засуджений і відбував покарання в колонії КІК-101 Запорізької області (смт.Каменне), звільнився 23.02.2012. З 2012 перебував на території с.Федорівка Карлівського району. З 2016 заявник неодноразово звертався до заінтересованої особи по справі з заявами про набуття громадянства, але ними не вбачається факту перебування заявника на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, про що суду надано довідку від 12.11.2019. Заявник та його представник в суді підтримали вимог заяви, просили суд її задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що знає заявника з травня 2012 року, він приїхав жити у с.Федорівка. Свідок [PERSON] зазначила, що знає заявника близько восьми років, свідок працювала паспортистом у сільраді, заявник проживає у с.Федорівка постійно. Свідок [PERSON] знає заявника з 2012, проживає на квартирі у свідка в с.Федорівка. Заслухавши заявника, його представника, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК Українисуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З доданої копії заяви заявника про видачу паспору (а.с.8) вбачається, що [PERSON] є уродженцем м.Запоріжжя. Згідно довідки Дар`ївської виправної колонії №10 (а.с.5), [PERSON] відбував міру кримінального покарання у зазначеній установі з 24.10.1983 по 29.12.1993. Початок строку 06.07.1983. Кінець строку 06.07.1998. 29.12.1993 він був етапований до СІЗО м.Запоріжжя та за постановою Білозерського народного суду від 26.10.1993 , був переведений до колонії поселення на строк 4 роки 8 місяців 10 днів. З інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.7), місце проживання [PERSON] було зареєстроване в [ADDRESS] з 25.10.1977 по 25.09.1982. Згідно інформації Карлівського РС УДМС України у Полтавській області на заяву [PERSON] (а.с.9), в ході перевірки встановлено, що ним не в повному обсязі подано документи, необхідні для оформлення та видачі паспорта, що є підставою для відмови в оформленні паспорта. Довідкою Федорівської сільської ради від 19.03.2020 (а.с.10) підтверджено той факт, що [PERSON] на даний час проживає без реєстрації в [ADDRESS] . Отримання [PERSON] паспорту громадянина України залежить від встановлення судом факту, про який йдеться у даній заяві. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Підстави набуття громадянства України передбачені ст.6 Закону України «Про громадянство України», згідно з якою громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Згідно з п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію свідоцтва про народження; один із зазначених документів, зокрема судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території Україниза станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Беручи до уваги викладене, враховуючи, що встановлення факту проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Запоріжжя, в Україні станом на 24 серпня 1991 рокунеобхідне для підтвердження належності до громадянства України та отримання паспорту, вирішення даного питання можливе лише в судовому порядку, суд вбачає достатньо підстав для задоволення заяви у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved