Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаною заявою, в якій просять суд розірвати шлюб між заявниками, зареєстрований 17 вересня 2005 року. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між подружжям припиненні з вересня 2018 року, проживають окремо, спільного господарства не ведеться. Зазначають, що наміру та бажання поновити подружні стосунки не мають, кожен має намір створити нову сім`ю. Вважають, що збереження нашого шлюбу та спільне проживання однією сім`єю не можливе. Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні дитини, про що укладено нотаріально посвідчений договір батьків про умови проживання дитини, про участь батьків у забезпеченні умов її життя, а також про умови здійснення батьками права на особисте виховання дітей від 03 жовтня 2019 року, будь-які спори стосовно майна відсутні. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Заявники в судове засідання не з`явилися, заявники та їх представник подали до суду заяви про розгляд справи без її участі та зазначила, що з вимогами заяви згодні обидва заявники. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, доводи поданої сторонами заяви, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 17 вересня 2005 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 562 (а.с. 18). Сторони від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Згідно ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не проживають разом не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Заявники наміру та бажання поновлювати подружні стосунки не мають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Як убачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір батьків про умови проживання дитини, про участь батьків у забезпеченні умов її життя, а також умови здійснення батьками права на особисте виховання дітей, за умовами якого сторонами було погоджено визначення місця проживання спільного малолітнього сина [PERSON] після розірвання шлюбу, питання участі батьків у вихованні та утриманні дитини (а.с. 20). У відповідності до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких сторони наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому заява [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу за заявою подружжя підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved