Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Заявником, [PERSON], подана до суду заява згідно якої заявник просить встановити факт, що посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії В-1 № 444940, належить йому. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у заяві зазначено про те, що в червні 2015 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області з приводу призначення пенсії за віком. У нього були прийнятті всі необхідні документи, але потім Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області його повідомило, що у поданому ним посвідченні громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, по батькові не відповідає паспортним даним. У паспорті вказане по батькові «Миколайович», а у посвідченні «Михайлович». Через це заявник звернувся до Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області з приводу заміни посвідчення, а згодом і до інших установ. Йому було розяснено, що в силу змін у законах та внаслідок відсутності підзаконних нормативних правових актів щодо практичної реалізації цих змін відповідним Департаментом Чернігівської обласної державної адміністрації на даний час справи на видачу (заміну) посвідчень (дублікатів) щодо проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю можуть бути розглянуті лише у разі надання відповідних розяснень Мінсоцполітики України. Зараз такі розяснення відсутні з-за чого заявникові і потрібно установити факт належності виданого йому посвідчення. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав повністю та пояснив, що він переконаний у правомірності заявлених ним вимог. Заінтересована особа, Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області, у судове засідання свого повноважного представника не направило, було повідомлене належним чином про час і місце судового засідання, подало письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника. Представник заінтересованої особи, Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, за довіреністю провідний спеціаліст [PERSON] у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши заявника, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити заяву за наступних установлених судом обставин. Судом зясовано, що заявник має посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4, котре видане Чернігівською обласною державною адміністрацією ще 10 грудня 1992 року (копія на а.с. 6). У посвідченні по батькові заявника зазначене як «Михайлович», хоча за відомостями його паспорта громадянина України по батькові заявника вказане як «Миколайович» (копія паспорта на а.с. 5). Заявник із приводу не співпадання по батькові у посвідченні та заміни посвідчення певним чином звертався до повноважного Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, яким надано заявникові розяснення, що через зміни у законодавстві та відсутність підзаконних нормативних правових актів із цього приводу визначений Департамент Чернігівської обласної державної адміністрації справи на видачу (заміну) посвідчень (дублікатів) про проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю може розглянути лише у разі надання відповідних розяснень Мінсоцполітики України, але таких розяснень не існує (на це вказують одні лише відомості заяви [PERSON], що розглядається судом, а.с. 2-4). У справі відсутні дані та докази стосовно оскарження заявником у порядку адміністративного судочинства бездіяльності Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області та Департаменту Чернігівської обласної державної адміністрації, уповноваженого вчиняти дії, спрямовані на заміну згаданого вище посвідчення. За таких обставин, суд убачає за потрібне у задоволенні заяви відмовити повністю з таких правових підстав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України та обґрунтованих розяснень, що містяться в п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15), судом в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. При вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду, зокрема, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Заінтересованою особою до суду може бути оскаржена лише відмова відповідного органу в установленні такого факту. Отже, суд приходить до висновку, що заявник для посвідчення факту правильності зазначення свого прізвища у вказаному посвідченні з метою оформлення пенсії має можливість це зробити не шляхом заявлення вимог за розглядуваною заявою. Приміром, він вправі оскаржити бездіяльність Управління соціального захисту населення Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області та відповідного Департаменту Чернігівської обласної державної адміністрації щодо можливого безґрунтовного не проведення заміни чинного посвідчення, засади видачі якого ніким не оспорюються, у порядку адміністративного судочинства (юрисдикція адміністративних судів обумовлена приписами ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України), адже відсутність підзаконних нормативних правових актів, на яку посилаються ці установи, не може бути перешкодою для звернення до суду, бо згідно положень ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Таким чином, заявник має інші можливості, аніж звернення до суду із даною заявою у порядку окремого провадження у цивільній справі, щоб досягнути бажаних ним результатів.

Outcome: dismissed