Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Заявники звернулись до суду із заявою, якою просять встановити факт належності їм заповіту, складеного померлою [PERSON] на імя позивачів 02 лютого 1994 року, посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за № 2-389. Мотивували тим, що 02 лютого 1994 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було посвідчено заповіт від [PERSON], в якому вказано, що остання заповіла свою квартиру, розташовану за адресою: місто Павлоград, вулиця Харківська 120/17 [PERSON] та [PERSON]. Однак, при складанні заповіту було допущено помилку в написанні по-батькові спадкодавця замість «Кононівна» записано «Коновна», внаслідок чого заявники не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. У судове засідання сторони не зявились, просили суд розглянути справу без їх участі, проти задоволення заяви не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 02 лютого 1994 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було посвідчено заповіт від [PERSON], в якому вказано, що остання заповіла свою квартиру, розташовану за адресою: місто Павлоград, вулиця Харківська 120/17 [PERSON] та [PERSON]. /а.с. 9/ 17 січня 2015 року спадкодавець [PERSON] померла. /а.с.12/. У встановлений законом строк заявники звернулись до Першої Павлоградської нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 17 червня 2017 року за вих. № 2183/02-14 спадкоємцям було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з допущеною помилкою у оформленому заповіті, де в написанні по-батькові спадкодавця замість «Кононівна» записано «Коновна». /а.с.19/ Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 2-385. На даний час [PERSON] не є державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори, та немає права вносити виправлення до договору. Суд вважає, що заповіт, складений від імені померлої [PERSON], належить [PERSON] та [PERSON], так як прізвище, імя та по батькові спадкодавця за виключенням однієї букви співпадають, згідно копії паспорта та інших документів. /а.с.10,11,12,15,16,17,18/ Статтею 256 ч.1 п.6 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, місцем і часом народження цієї особи зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що\~мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу в кому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові, суд повинен зясувати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Викладене приводить суд до висновку про те, що слід встановити факт належності заповіту [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved