Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме що заявник [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем, своїм сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заявник в обґрунтування вимог, зазначає що у останні роки її син, перед смертю страждав на алкоголізм, був зареєстрований у Миколаївському Центрі реінтеграції бездомних громадян. Син оселився у неї приблизно у квітні 2004 року та сказав, що свій житловий будинок в [ADDRESS] продав, а кошти розтратив. Тому, вважала що після смерті сина ніякого майна не має. Проте, приблизно у березні-квітні 2018 року до заявника звернувся громадянин [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS] та передав документи на житловий будинок, який належить померлому синові. Від представника зацікавленої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та прийняти рішення на розсуд суду. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 42). [PERSON] , 28 квітня 1987 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », свідченням чого є архівна виписка із запису акта про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 44). Житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 17.09.2003 року, що підтверджується витягом про Державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.09.2003 року (а.с 45-46). [INFO] [PERSON] помер свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 43). Відповідно до Акту про проживання особи у квартирі без реєстрації від 11.06.2018 року, підписаного сусідами та посвідченого директором КП СКП «Гуртожиток», у квартирі [ADDRESS] починаючи з квітня 2004 року по час смерті [INFO], фактично проживав без реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] (а.с. 51). Згідно довідки КП СКП «Гуртожиток» від 30.08.2018 року за вих. № 126, у квартирі [ADDRESS] починаючи з квітня 2004 року по час смерті [INFO], фактично проживав без реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] (а.с. 52). Відповідно до довідки Центру реінтеграції бездомних громадян Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 30.03.2018 року за вих. № 131, [PERSON] , [INFO] був зареєстрований в центрі реінтеграції бездомних громадян за адресою: [ADDRESS] з 18.10.2012 року без права на проживання. Знятий з реєстрації 11.12.2014 року у зв`язку зі смертю (а.с 49). Заявник зазначає, що приблизно у березні-квітні 2018 року до неї звернувся громадянин [PERSON] , який мешкає за адресою [ADDRESS] та передав документи на житловий будинок, який належить померлому синові. 17 травня 2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Сірякової О.В. з усною заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 17 травня 2018 року за вих. № 219/01-16 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу надано відповідь про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.11.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилася. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що з заявником вони проживають на одному поверсі в будинку. Оскільки [PERSON] за професією була швачка, до неї зверталися з проханням пошити одяг. Також вони були знайомі з сином [PERSON] - [PERSON] , він весь час проживав з нею у квартирі разом з цивільною дружиною. Помер у квартирі, мати займалась похованням. Згідно ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як відомо із ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За приписами ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення. Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення заяви в повному обсязі.

Outcome: approved