Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Заявники звернулись до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.10.2011 року між ними був укладений шлюб, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Вказують, що сімейне життя у них не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вважають, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї неможливе у зв`язку з чим просили розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , а також просили затвердити угоду укладену між ними про участь батьком у вихованні дитини після розлучення. Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, вимоги підтримали у повному обсязі. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, між [PERSON] та [PERSON] 14.10.2011 року зареєстровано шлюб за актовим записом №540. Спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім?я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Також встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.05.2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Заявники просили визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Встановлено, що [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Що стосується вимоги заявників про затвердження угоди про участь батьком в особистому вихованні дитини після розлучення, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. З урахуванням викладеного чинним законодавством не передбачено затвердження угоди про участь батьком в особистому вихованні дитини після розлучення у судовому порядку, оскільки це є правочин укладений між батьками, а не мировою угодою по справі.

Outcome: partial