Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

заявники звернулися до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що [INFO] помер їх дід [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилася спадщина: грошові заощадження в Ощадбанку № 6381/048 в с. Чорнушовичі на рахунку [NUMBER] та земельну частку (пай) в землях Чорнушовицької сільської ради. Вказували, що вони, як спадкоємці за заповітом, прийняли спадщину після смерті діда та вступили у володіння (управління) зазначеним майном. Також, зазначали, що на час відкриття спадщини вони були неповнолітніми та не були обізнані з приводу існування заповіту та необхідності звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При зверненні до Пустомитівської державної нотаріальної контори їм було роз'яснено необхідність встановлення факту прийняття спадщини в судовому порядку. З урахуванням наведеного, заявники просили суд встановити факт прийняття ними спадщини, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] В судове засідання заявники не з'явилися, надали суду заяву, якою вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі та проводити розгляд справи за їх відсутності. Заінтересована особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала суду заяву про можливість розгляду справи за відсутності її представника, проти заяви не заперечувала. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначається перелік фактів, які можуть встановлюватись судом. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з заявою [PERSON] та [PERSON] встановлення юридичного факту прийняття спадщини необхідно останнім з метою оформлення права на спадщину відповідно до вимог чинного законодавства та одержання свідоцтва про право на спадщину, тобто, від встановлення даного факту залежить виникнення особистих та майнових прав заявників. Положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. З свідоцтва про смерть від 03.10.2000 року серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с. Журавники Пустомитівського району Львівської області. Згідно зі свідоцтвами про народження, що містяться в матеріалах справи, [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON] [PERSON] за життя на праві власності належала земельна ділянка площею 1,11 га, розташована на території Чорнушовицької сільської ради, що підтверджується копією сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 747 від 15.03.1999 року, а також грошові заощадження на рахунку [NUMBER] в ощадній касі № 6381/048 в с. Чорнушовичі, що підтверджується ощадною книжкою. Відповідно до копії заповіту від 29.12.1999 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Чорнушовицької сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 23, дід заявників [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження та все майно де б воно не знаходилось і чого б воно не складалося, яке належало йому на день смерті і на що він за законом мав право, заповів своїм внукам: [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що заявник звернувся до Пустомитівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого діда [PERSON], проте їм було роз'яснено необхідність встановлення факту прийняття спадщини в судовому порядку. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи те, що спадщина після смерті діда заявників [PERSON] відкрилася в день її смерті [INFO], тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року, до даних правовідносин мають застосовуватись норми Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року № 1540-VI. Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. При цьому ст. 37 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні як посвідчення заповітів. Таким чином, суд приходить до висновку, що дідом заявника [PERSON] правомірно складено заповіт на все належне йому майно в рівних частинах на своїх внуків. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що заявники [PERSON] та [PERSON] вступили в управління спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме, грошовими заощадженнями в Ощадкасі № 6381/048 в с. Чорнушовичі на рахунку [NUMBER] та земельною ділянкою на території Чорнушовицької сільської ради. Дані обставини підтверджуються наявністю у заявників оригіналів сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 747 від 15.03.1999 року та ощадної книжки на грошові заощадження на рахунку [NUMBER] в ощадній касі № 6381/048 в с. Чорнушовичі. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що заявники фактично вступили в управління та володіння спадковим майном померлого [PERSON] На підставі наведеного суд вважає, що вимоги заявників є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved