Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з 20 червня 2003 р. перебувають у шлюбі від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось. Вже протягом останніх кількох років проживають окремо один від одного через протилежні погляди на сімейне життя і різні характери, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, мають окремий бюджет. Вжиття будь - яких засобів щодо примирення вважають недоцільними, збереження шлюбу не відповідає як інтересам сторін так і дитини. Дитина проживає разом із матір'ю, спір щодо порядку виховання сина відсутній. Також відсутній спір щодо майна. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] просять суд розірвати шлюб. Сторони в судовому засіданні спільну заяву підтримали в повному обсязі, просили вище зазначену заяву задовольнити та розірвати шлюб між ними. Вислухавши пояснення заявників дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що між сторонами 20 червня 2003 року було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 391. При укладанні шлюбу заявник [PERSON] отримав прізвище «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, про що було зроблено актовий запис № 459. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме участь той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, згідно до вимог 109 СК України. Як вбачається з договору між подружжям про те, з ким із них будуть проживати діти, як участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей від 05 травня 2015 року, а саме: п. 1.1. Малолітній син, якого сторони мають від шлюбу, [PERSON], [INFO]., буде проживати зі стороною-2. п. 1.2. Сторона-1 буде брати участь у забезпеченні умов життя [PERSON] в розмірі 1/3 від усіх розходів, що буде нести Сторона -2 на утримання [PERSON] п. 1.3. Сторона -1 зобов'язується відвідувати малолітнього сина [PERSON] не рідше ніж 15 рази на місяць, проводити з [PERSON] не менше ніж 90 годин на місяць. Умови договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] про утримання малолітньої спільної дитини, сторони підтримали в судовому засіданні. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначили сторони в спільній заяві, шлюбні відносини припинені на протязі кількох останніх років, спільне господарство не ведеться, проживають окремо один від одного. [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вжиття будь - яких заходів щодо примирення та збереження сім'ї є недоцільними. Також сторони вказали, що спору щодо місця проживання дитини, її виховання, а також спору щодо поділу спільного майна відсутні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Зважаючи на подану спільну заяву про розірвання шлюбу, враховуючи визнання подружжям неможливості збереження сім'ї та їх твердження щодо тієї обставини, що подальше перебування у шлюбі не відповідає як їх інтересам так і інтересам дитини, беручи до уваги домовленість про сплату аліментів та участь в утриманні та вихованні дитини, суд вважає за можливе задовольнити вимоги заявників та розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що заявник отримав при реєстрації шлюбу прізвище «[PERSON]» та бажає його залишити. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved