Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про визнання недієздатним її сина [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , встановлення над ним опіки та призначення опікуна. Заява мотивована тим, що син з дитинства хворіє психічними розладами, є особою, яка має групу інвалідності з дитинства. Згідно з довідкою МСЕК від 02.06.2016 року № 738 йому встановлена перша група інвалідності з 2016 року - довічно. На даний час він знаходиться на обліку в Комунальному некомерційному підприємств «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я», відповідно до довідки, виданої лікарем КНП від 17.12.2019 року № 10748. Даний час його стан погіршується, хвороба прогресує, він повністю втрати зір. За наведених обставин просила суд визнати [PERSON] , [INFO] недієздатним, встановити опіку та призначити її опікуном. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви в частині призначення заявника опікунами, при умові визнання [PERSON] недієздатним. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 181/2020, [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом - важкою розумовою відсталістю, згідно МКХ-10 F72. Зазначене захворювання позбавляє [PERSON] здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] , страждає стійким хронічним психічним розладом, який позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 статті 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників (ч. 5 ст. 63 ЦК України). Із висновку опікунської ради виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 37-д від 15 червня 2020 року вбачається, що рада визнала за доцільне призначити опікуном над [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved