Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Заявник у травні 2019 року звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити факт постійного проживання на території України з 1990 року, а також на момент прийняття Верховною Радою Української PCP Постанови «Про проголошення незалежності України» від 24.08.1991 року. Заява обґрунтовувалась тим, що [PERSON] в 1990 році прибув в місто Київ, де 03.10.1990 р. влаштувався на роботу в кооперативне кафе «Театральне» на посаду помічника повара (наказ про прийом на роботу № 40 від 03.10.1990 р.), проживаючи в службовому приміщенні кафе. В зазначеному кафе пропрацював до 28.12.1992 року і звільнився за власним бажанням, у зв`язку з переходом на іншу робота за спеціальністю, оскільки має вищу технічну освіту (наказ про звільнення № 70 від 28.12.1992 p.). З 29.12.1992 р. по 30.12.1996 р. працював на посаді інженера в Приватному науково- виробничому підприємстві «Терном» (наказ про прийняття на роботу №28 від 29.12. 1992 року, наказ про звільнення з роботи № 54 від 30.12.1996 p.), проживаючи в тимчасово найманих квартирах. З початку 1997 року працював на тимчасових роботах, зокрема на транспортних перевезеннях громадян України, а затим зайнявся індивідуальною підприємницькою діяльністю, одержавши 11.08.2006 року статус фізичної особи-підприємця. Отже, починаючи з 11.08.2006 р. і до цього часу [PERSON] займається індивідуальною підприємницькою діяльністю. З 15.02.2005 по 21.07.2006 року проживав за адресою: [ADDRESS] , де був офіційно зареєстрований, а з 21.07.2006 року по цей час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 11.08.2009 р. офіційно зареєстрував шлюб з громадянкою України - [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрованою в [ADDRESS] (свідоцтва про реєстрацію шлюбу Серії [NUMBER] від 11.08.2009 р.). У спільному шлюбі у нас народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Отже, на території України [PERSON] постійно проживає з 1990 року по теперішній час. В судове засідання заявник не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Також, на підтвердження факту постійного проживання [PERSON] на території України з 1990 року, а також на момент прийняття Верховною Радою Української PCP Постанови «Про проголошення незалежності України» від 24.08.1991 року, надані письмові покази свідка [PERSON] . Представники заінтересованих осіб про розгляд заяви повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились. Від представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки заявником не зазначено мету встановлення такого факту. 8.07.2019 року на адресу суду від заявника надійшли письмові пояснення до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення та заперечення на відзив представника заінтересованої особи, відповідно до яких заявник зазначає, що підставами, які спонукали його звернутись до суду із зазначеною заявою слугувало те, що працівники державної міграційної служби вважають, що він не мав юридичних підстав для одержання громадянства в Україні і факт його постійного проживання на території України, починаючи з 1990 року не достатньо документально підтверджений. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] в 1990 році прибув в місто Київ, де 03.10.1990 р. влаштувався на роботу в кооперативне кафе «Театральне» на посаду помічника повара (наказ про прийом на роботу № 40 від 03.10.1990 р.), проживаючи в службовому приміщенні кафе. В зазначеному кафе пропрацював до 28.12.1992 року і звільнився за власним бажанням, у зв`язку з переходом на іншу робота за спеціальністю, оскільки має вищу технічну освіту (наказ про звільнення № 70 від 28.12.1992 p.). З 29.12.1992 р. по 30.12.1996 р. працював на посаді інженера в Приватному науково- виробничому підприємстві «Терном» (наказ про прийняття на роботу №28 від 29.12. 1992 року, наказ про звільнення з роботи № 54 від 30.12.1996 p.), проживаючи в тимчасово найманих квартирах. З початку 1997 року працював на тимчасових роботах, зокрема на транспортних перевезеннях громадян України, а затим зайнявся індивідуальною підприємницькою діяльністю, одержавши 11.08.2006 року статус фізичної особи-підприємця. Отже, починаючи з 11.08.2006 р. і до цього часу [PERSON] займається індивідуальною підприємницькою діяльністю. З 15.02.2005 по 21.07.2006 року проживав за адресою: [ADDRESS] , де був офіційно зареєстрований, а з 21.07.2006 року по цей час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 11.08.2009 р. офіційно зареєстрував шлюб з громадянкою України - [PERSON] , 1983 року народження, зареєстрованою в [ADDRESS] (свідоцтва про реєстрацію шлюбу Серії [NUMBER] від 11.08.2009 р.). У спільному шлюбі у заявника та [PERSON] народилося троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Отже, на території України [PERSON] постійно проживає з 1990 року, факт його проживання та ведення трудової діяльності на території України підтверджується наступними документами: довідками,наданими керівництвом кафе «Театральне» та Приватного науково-виробничого підприємства «Терном», карткою фізичної особи-платника податків № [NUMBER] від 22.02.2005 р., свідоцтвом Фізичної особи-підприємця, виданого на ім`я [PERSON] 11.08.2008 р . , свідоцтвом про шлюб, паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Голосїївським РУ ГУ МВС України в місті Києві, свідоцтвами про народження дітей. Також, на підтвердження факту постійного проживання [PERSON] на території України з 1990 року, а також на момент прийняття Верховною Радою Української PCP Постанови «Про проголошення незалежності України» від 24.08.1991 року, надані письмові покази свідка [PERSON] . Обставин, які б спростовували зазначені факти судом не здобуто. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини першої, другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно зі статтею 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що вимоги заявника обгрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved