Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Заявник звернулась до суду з цією заявою посилаючись на те, що 01.10.2018 року на тимчасово окупованій території в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим померла її донька [PERSON], [INFO] про що було видано посмертний епікриз та свідоцтво про смерть [NUMBER] від 02.10.2018 року. [PERSON]звернулась до Долинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з метою державної реєстрації смерті [PERSON], [INFO], однак листом від 13.11.2018 року їй було відмовлено оскільки документи, що подані для такої реєстрації не відповідають вимогам законодавства України. В зв'язку з цим, заявник змушена звернутися до суду із даною заявою. У судовому засіданні сторона заявника заяву підтримала за обставин зазначених у ній, попросила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся, до суду надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечують проти заявлених вимог заявника. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. За приписами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Місцем смерті [PERSON] є м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Зазначене місце є тимчасово окупованою територією України, визначеною ст.. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII, який набрав чинності 27.04.2014 р., державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є матір'ю покійної [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.12.1982 року та свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] від 01.10.2005р. (а. с. 9-10). [INFO] у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим на тимчасово окупованій території померла [PERSON], [INFO] (а. с. 11-12). Про смерть [PERSON] установами, що створені не в порядку встановленому законодавчими актами України, що знаходяться на тимчасової окупованій території видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від 2.10.2018 року (а. с. 12). Відповідно до п. 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року N 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 N 3307/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за N 719/4940, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (далі - Правила). Згідно п. 3 розділу І вищезазначених Правил, відділи державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. За заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За змістом наказу Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 року N 545, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1150/13024 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», документами, що посвідчують факт смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма N 106-2/о). Відповідно до положень Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о), затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 року N 545, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за N 1150/13024, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров'я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о). З огляду на вищезазначені вимоги нормативно-правових актів, що встановлюють вимоги до документів, які посвідчують смерть фізичної особи, а також дають підстави для державної реєстрації смерті та видачі органами державної реєстрації актів цивільного стану відповідного свідоцтва про смерть, слід дійти висновку, що свідоцтво про смерть може бути видане лише на підставі визначених документів, що посвідчують факт смерті особи, форма та порядок яких визначені нормативними правилами. Оскільки у цій справі громадянка України [PERSON] померла на тимчасово окупованій території, а саме у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим що можливо стверджувати із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, відповідно після її смерті заінтересовані особи не можуть надати встановлений вищезазначеними актами документ, що посвідчує її смерть. Наданий заявницею документ про смерть [PERSON] виданий установою на тимчасово окупованій території створеною у порядку, не передбаченому законами України, що відповідно позбавляє орган реєстрації актів цивільного стану зареєструвати смерть особи. Згідно вищезазначеного, слід дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці та задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved