Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

заявник звернулась до суду із заявою, в якій зазначає, що вона є матір'ю [PERSON],, яка 22.11.2017 року в Центрі охорони материнства та дитинства в м.Донецьку народила дитину жіночої статі. Медичне свідоцтво про народження дитини було видано Центром охорони материнства та дитинства в м.Донецьку 22.11.2017 року. Вона зверталась до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для реєстрації факту народження дитини та отримання свідоцтва про народження, але їй було відмовлено, оскільки нею було пред'явлено документ, виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення даного факту необхідно їй для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини. Заявник в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Надала суду заяву, в якій просять справу розглянути за її відсутності. Заяву підтримує в повному обсязі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.\~ Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності заявника та представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Суд встановив, що заявник [PERSON] є матір'ю породіллі [PERSON], і відповідно бабусею новонародженої дитини (а.с.12). Судом встановлено, що громадянка України [PERSON], перебуваючи в шлюбі з [PERSON], в м. Донецьку 22.11.2017 року народила дитину дівчинку, вагою 3350,00 гр,\~ про що свідчить копія медичного свідоцтва про народження № 1967, виданого 22.11.2017 року Донецьким центром охорони материнства та дитинства, свідоцтво про народження, видане 09.12.2017 року Куйбишевським відділом запису актів цивільного стану міста Донецька, обмінна карта пологового будинку, пологового відділення лікарні, результати комбінованого скринінгу 1 триместру від 10.05.2017 року, протоколи УЗД від 10.05.2017 року, від 21.06.2017 року, від 21.09.2017 року, від 31.10.2017 року та від 15.11.2017 року, копія картки вагітної, та фотографії породіллі і новонародженої дитини (а.с.13,16-28). Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно відповіді Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.02.2018 року № 15.34-23, в проведенні державної реєстрації народження дитини [PERSON] відмовлено, оскільки останньою для підтвердження факту народження дитини Дружківському міському відділу ДРАЦС предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.29). Даючи оцінку допустимості копії медичного свідоцтва про народження, та свідоцтва про народження як документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2\~ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України\~та законами України. Крім того, суд враховує норму\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто копія медичного свідоцтва про народження № 1967, виданого 22.11.2017 року Донецьким центром охорони материнства та дитинства, свідоцтво про народження, видане 09.12.2017 року Куйбишевським відділом запису актів цивільного стану міста Донецька, - на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створюють правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги надану копію медичного свідоцтва про народження, свідоцтво про народження дитини, і оцінює їх в сукупності з обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні, результатами комбінованого скринінгу 1 триместру, протоколами УЗД, копією картки вагітної, фотографіями породіллі і новонародженої дитини, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [PERSON] 22 листопада 2017 року в м. Донецьк, Україна, доньки, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про народження дитини відповідно до законодавства України.

Outcome: approved