Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

\~Заявник звернувся до суду з заявою, якою просив суд встановити факт смерті своєї дружини [PERSON] на тимчасово окупованій території України, яка настала [INFO] у м.Севастополь. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть дружини серії [NUMBER] від 28 січня 2019 року, довідкою про смерть № [NUMBER] від 28 січня 2019 року та медичним свідоцтвом про смерть серії 67 [NUMBER] 162116 від 28 січня 2019 року, виданим в м. Севастополі. Дані документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки були видані на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з цим не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для державної реєстрації її смерті, проведеної державним органом України, а в подальшому для прийняття спадщини. За таких обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки і від цього факту залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника. Заявник в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу без його участі, заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник заінтересованої особи - Петрівського районного\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Кіровоградській\~областів судове засідання також не з`явилась, однак надала до суду заяву, в якій прохала суд слухати справу без її участі, щодо заявлених вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.8 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз`яснень, даних в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , померла [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме, в м. Севастополь (а.с.11). Відповідно до\~ст. 134 Конституції України\~та статей\~1,\~3,\~4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя тимчасово окупованою територією, яка є невід`ємною частиною території України і на яку поширюється дія\~ Конституції\~та законів України. На тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованою територією, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. За приписами п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених\~наказом Мінюста від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. На теперішній\~час заявник\~отримати свідоцтво\~про смерть\~в органі\~РАЦС за\~місцем реєстрації\~ [PERSON] \~не має\~можливості,\~оскільки остання\~померла на\~території,\~яка є\~тимчасово окупованою,\~тому Петрівським\~районним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Кіровоградській областібуло відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , що підтверджується листом №663-14.21-05/05-12 від 09.10.2019 року (а.с.12). Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених\~наказом Мінюста\~від 18.10.2000\~№ 52/5 \~передбачено, що зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території. З свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополя Управління ЗАГС м. Севастополя 28 січня [INFO] року, довідки про смерть № С [NUMBER] , виданої Відділом запису актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополя Управління ЗАГС м. Севастополя 28 січня 2019 року, та медичного свідоцтва про смерть серії 67 [NUMBER] 162116, виданого Севастопольським міським онкологічним диспансером імені А.А.Задородного 28 січня 2019 року, слідує, що [PERSON] , [INFO] , померла в м. Севастополь (а.с.8-10). Таким чином, зазначеними документами підтверджується факт смерті [PERSON] . Оскільки, встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть, суд приймає надані заявником документи як носії конкретної інформації факту смерті [PERSON] , при цьому, не може визнати вказані документи належними та допустимими доказами. Суд приходить до висновку, що заявник не має можливості отримати документ встановленої форми про смерть його дружини, яка померла [INFO] в м. Севастополь, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України як заклади охорони здоров`я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть. Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. Проте, виходячи з практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав, суд вважає можливим, взяти до уваги відомості, зазначені в свідоцтві про смерть особи, довідці про смерть та медичному свідоцтві про смерть, які видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території Криму (інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 вих. №9-1130/0/4-16). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території його дружини [PERSON] і вважає доведеним факт її смерті, а тому визначає датою її смерті [INFO] та місцем смерті - Україна, м. Севастополь. Відповідно до ч. 4\~ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною радою України, підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved