Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Заявник звернулася до суду із зазначено заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , яка 03.09.2002 року склала заповіт, який не скасовано та не змінено, та яким заповіла заявнику все належне їй майно. Крім того заявник постійно проживала зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] , однак була зареєстрована за іншої адресою. При зверненні до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримала відмову, у зв`язку із пропуском нею шестимісячного строку для прийняття спадщини та не проживання із спадкодавцем на час смерті з огляду на реєстрацію місця проживання заявника. У зв`язку з тим, що після смерті [PERSON] , заявнику необхідно оформити спадкові права на майно, просила суд встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на момент її смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заявник та її представник в судове засідання не з`явилися, представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] , та яка 14.12.1991 року уклала шлюб з [PERSON] ,змінивши прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.09.1970 року, відповідний запис № 790 та свідоцтвом про шлюб від 14.12.1991 року, відповідний запис № 697, серія [NUMBER] (а.с.6, 7). 15.11.1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, відповідний запис № 422 (а.с.8). 03.09.2002 року [PERSON] склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 6548, яким усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , 1970 року народження, що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 01.08.2019 року № 57066867 (а.с.9, 34). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , та який [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.05.1966 року, відповідний запис № 392, серія [NUMBER] та свідоцтвом про смерть, виданим 16.12.2002 року Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, відповідний запис № 982 (а.с.18, 19). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.04.1989 року, відповідний запис № 314, серія [NUMBER] (а.с.20). Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 15.10.2019 року [PERSON] з червня 2014 року проживала разом з [PERSON] по час смерті останньої - [INFO] (а.с.11). [PERSON] займалася похованням своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується довідкою виданою 18.10.2019 року ПП [PERSON] (а.с.16). Після смерті [INFO] [PERSON] , 01.08.2019 року її донька [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу Меренкова Ю.В. із заявою про прийняття спадщини та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (заведено спадкову справу № 64545663), однак 01.08.2019 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 240/02-31, оскільки [PERSON] у встановлений законом спосіб спадщину не прийняла, тобто заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подавала і разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини постійно не проживала, що також підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 01.08.2019 року № 57068917 (а.с.10,30, 31, 32). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 404/2163/16-ц, з якої вбачається, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання особи за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право оформлення спадщини за заповітом після смерті її матері. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання з матір`ю на час її смерті, а матеріалами справи доведений факт постійного проживання заявника разом із [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , на час смерті останньої - [INFO], суд прийшов до висновку, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved