Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Заявники звернулись до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з заявою, у якій просять встановити факт, що вони станом на 24.08.1991р. постійно та безперервно проживали на території України до теперішнього часу. Заявники у судове засідання не зявились, проте звернулись з заявою про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надав суду письмові пояснення, у яких просив справу розглядати без його участі та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. За змістом ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши викладені у заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2006р. встановлено факт постійного проживання на законних підставах на території України [PERSON], починаючи з 1991 року, який є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Окрім того, вказаним рішенням встановлено, що заявники будучи неповнолітніми, разом зі своїми батьками у березні 1991 року переїхали з Вірменії до України на постійне місце проживання та проживали в Україні до моменту ухвалення рішення, відвідували загальноосвітню школу № 93 м. Дніпропетровська, яку відповідно до атестатів закінчили у 2005 та 2007 роках. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідок № 1216/502 від 22.12.2015р. та № 1216/503 від 22.12.2015р., виданих Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заявники мають постійне місце проживання в м. Дніпропетровську та проведеною перевіркою не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.14-15). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі Порядок), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. З заяви окремого провадження вбачається, що заявники після досягнення 18 років звертались до уповноважених органів з метою отримання громадянства України, водночас їм відмовлено в його отриманні. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявникам для отримання громадянства країни. Відповідно до п.44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно з п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги рішення Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 13.03.2006р., яким встановлено, що заявники разом з їх батьком приїхали в Україну у березні 1991 року, а також те, що від встановлення факту постійного проживання на території України залежить виникнення, зміна або припинення прав [PERSON] та [PERSON], суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved