Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити строком на шість місяців заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити перебувати у місці проживання (перебування) заявниці по [ADDRESS] , а також заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи чи інших місць частого відвідування заявниці; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити спілкуватися з дитиною заявниці [PERSON] , [INFO] у місці проживання заявниці. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] покликається на те, що вона проживає спільно зі своїм сином [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . Із кривдником [PERSON] заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 10 грудня 2013 року до [INFO] . Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Заявниця стверджує про те, що її колишній чоловік вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру, за що постановою Буського районного суду Львівської області від 11.02.2019 року він притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також за фактом події 10 липня 2020 року працівниками Буського ВП Кам`янко-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення домашнього насильства в майбутньому. Крім того він телефонує заявниці під приводом побачення із сином та ображає її по телефону, хоча тривалий час не спілкувався з дитиною, перебуваючи на заробітках за кордоном. Оскільки заявниці не вдається себе захистити, незважаючи на звернення до правоохоронних органів, а тому просить подану заяву задовольнити повністю. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала вимоги заяви, надавши аналогічні пояснення та просила подану заяву задоволити, оскільки між сторонами склався тривалий конфлікт з приводу участі у вихованні сина та спілкування батька з ним, а також того, що її колишній чоловік не бере участі у витратах на стоматологічне лікування сина. При цьому заявниця наголосила, що настоює щоб побачення [PERSON] з її сином відбувались виключно за місцем її проживання, оскільки переживає за дитину. Заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Зазуляк Я.М. у судовому засіданні проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису заперечили повністю, оскільки жодного насильства щодо заявниці він не вчиняє, а її доводи є надуманими та повністю зводяться до спору про його участь у побаченні та вихованні сина. Крім того вимоги поданої заяви унеможливлять виконання ним графіку побачень із сином, встановленим розпорядженням голови Буської районної державної адміністрації № 160 від 02.06.2017 року «Про встановлення порядку побачень [PERSON] з його сином [PERSON] , [INFO] ». Від просили у задоволенні заяви відмовити повністю. Представник заінтересованої особи (Буського ВП Кам`янко-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області) Коляса М.І. у судовому засіданні не підтримав доводи заяви про видачу обмежувального припису, оскільки заінтересована особа [PERSON] на обліку «домашнє насильство» в поліції не перебуває, а протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався. По єдиному факту притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у 2019 році [PERSON] вважається таким, що не притягувався до відповідальності. При вирішенні поданої заяви представник поліції покладається на думку суду. Заслухавши думку заявниці, а також думки заінтересованих осіб та їх представників, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81\~ЦПК України\~встановлено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Частинами п`ятою\~ сьомою\~статті 81\~цього Кодексу\~передбачено,\~що докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2013 року, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . 22 листопада 2016 року рішенням Буського районного суду Львівської області, яке набрало законної сили від 02.12.2016 року, шлюб між ними було розірвано. Розпорядженням голови Буської районної державної адміністрації № 160 від 02.06.2017 року встановлено порядок побачень [PERSON] з його сином [PERSON] , [INFO] , а саме: кожна середа, п`ятниця із 15.00 год. до 18.00 год. У судовому засіданні достовірно встановлено, що між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] має місце спір щодо його участі у вихованні сина та порядку побачення з ним, а також щодо фінансування заінтересованою особою стоматологічного лікування їх сина. Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України, оскільки такі визнаються учасниками справи, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Крім того, вищевказаний спір щодо порядку побачень [PERSON] із сином убачається також із листа Буської РДА Львівської області №01-08/228 від 08.02.2019 року, яким зокрема комісія з питань захисту прав дитини рекомендувала йому улагодити стосунки із заявницею щодо порядку побачень із сином у відповідності до вищевказаного розпорядження голови Буської РДА у подальший період, а у випадку недосягнення згоди звертатись із відповідним позовом до суду. На підтвердження своїх доводів щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства заявницею було долучено до матеріалів справи виключно копію постанови Буського районного\~суду Львівської\~області від 11.02.2019 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та лист Буського ВП Кам`янко-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області №4461/51/01-2020 від 15.07.2020 року. Проте, вказане судове рішення не може бути взяте до уваги судом, оскільки в силу вимог статті 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Натомість жодних доказів про вчинення [PERSON] після цього нового адміністративного правопорушення до суду не надано, а тому останній вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню. Не може бути взятий до уваги судом також і лист Буського ВП Кам`янко-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області №4461/51/01-2020 від 15.07.2020 року, оскільки з нього слідує те, що звернення заявниці шляхом телефонного повідомлення від 10 липня 2020 року стосувалось не фактів домашнього насильства, а лише приходу [PERSON] на приватну територію [PERSON] , що виправдовується його правом побачення із сином. Крім того, поліцією встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки адміністративного та кримінального правопорушення. У відповідності до вимог ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Пунктом 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. В силу частини третьої статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд враховує, яким формам домашнього насильства піддавалася заявниця, та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до\~суду із\~заявою про\~видачу обмежувального\~припису [PERSON] \~зазначає про\~вимушений захист\~себе від\~насильства з\~боку її\~колишнього чоловіка\~ [PERSON] ,\~однак матеріали\~справи не\~містять доказів\~на підтвердження\~того,\~що останній\~підданий адміністративному\~стягненню за\~вчинення домашнього\~насильства,\~а доводи\~поданої заяви\~зводяться виключно\~до спору\~заявниці щодо участі її колишнього чоловіка у вихованні сина та порядку побачення з ним, а також щодо фінансування ним стоматологічного лікування їх сина. Відтак,\~суд вважає,\~що дії\~заінтересованої особи\~не містять\~ознак домашнього\~насильства у\~розумінні положень\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»\~у зв`язку\~з чим\~відсутні підстави\~для задоволення\~заяви про\~видачу обмежувального\~припису,\~та зазначає,\~що може бути вирішено лише в порядку позовного провадження. Крім того, суд не вправі обмежувати заінтересовану особу в праві реалізації можливості побачень із сином, оскільки такий графік встановлений розпорядженням голови Буської районної державної адміністрації № 160 від 02.06.2017 року «Про встановлення порядку побачень [PERSON] з його сином [PERSON] , [INFO] », який ніким не оскаржувався та є чинним, а за наведених обставин таке обмеження буде непропорційним існуючим ризикам, а відтак буде свавільним. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог заяви слід відмовити повністю, оскільки правові підстави для видачі обмежувального припису відсутні. Ураховуючи викладене, та

Outcome: dismissed