Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Заявники звернулися до суду із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що 13 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції між ними було зареєстровано шлюб, актовий запис №1394. Від спільного подружнього життя мають одну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Заявники вказували, що на даний час між ними фактично припинені шлюбні відносини, які не можуть бути відновлені, оскільки подружнє життя не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя. Сторони досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу та щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини. За таких обставин, просили шлюб, укладений між ними, розірвати. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та заяву підтримує в повному обсязі. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності та заяву підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яка має неповнолітню дитину підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із ч.3 ст.293 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються в порядку окремого провадження. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 13.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1294. (а.с.5). Від спільного подружнього життя мають одну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 липня 2026 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №1616 (а.с.9). Сторони досягли згоди щодо утримання та місця проживання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. У матеріалах справи наявний нотаріально-засвідчений Договір про сплату аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини, щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, посвідчений 16.08.2021 року, р.№3118, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як вбачається з заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved