Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй державного акта на право власності на земельну ділянку серії І ЛГ №014202, виданого на ім`я « [PERSON] ». В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що звернувшись до Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, вона не змогла скористатись своїм правом щодо проведення державної реєстрації земельної ділянки, яка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії І ЛГ №014202, оскільки зазначений державний акт виданий на прізвище « [PERSON] », проте, паспортні дані заявника « [PERSON] ». Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 22 листопада 2019 року. Заявник до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи Головне управління\~Держгеокадастру у\~Луганській областів судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду пояснення, в якому просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18.08.1997 року Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, дані про заявника зазначені як « [PERSON] ». Довідка про\~присвоєння ідентифікаційного\~номера від\~26.03.1998\~року,\~свідоцтво про\~укладення шлюбу\~серії [NUMBER] \~від 14.06.1997\~року,\~Державний акт\~на право\~власності на\~земельну ділянку\~серії ЯИ\~№136079\~від 15.12.2009\~року,\~диплом серії\~ [NUMBER] \~від 30.06.2011\~року видані\~на ім`я\~« [PERSON] ». 17.09.2002 року [PERSON] , яка мешкає в с. Лисогорівка, виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І ЛГ №014202 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 4,39 га, розташованої на території Закотненської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заявник не може реалізувати своє право на державну реєстрацію зазначеної вище земельної ділянки, оскільки має місце орфографічна помилка в державному акті на землю. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до п. 4.1 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 325 від 22.06.2009 року (втратив чинність 15.10.2013) - виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається. У разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок землевласником (землекористувачем) такий землевласник (землекористувач) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою про видачу нового державного акта. З 15.10.2013 року державні акти не видаються, отже, отримати новий акт взамін того, в якому міститься помилка, неможливо. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Надані документи переконують суд в тому, що саме заявнику [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю серії І ЛГ №014202, виданий 17 вересня 2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №902, та дають підстави для задоволення заяви, у зв`язку тим, що від встановлення факту залежить реалізація заявником права на державну реєстрацію земельної ділянки, а встановити цей факт у позасудовому порядку є неможливим. Вивчивши матеріали справи, суд, вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки вона законна, обґрунтована, доказово підтверджена матеріалами справи. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved