Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який був чоловіком заявника [PERSON]. Заявник та [PERSON] з 1990 року почали проживати однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на нарізну зброю придбану за час спільного життя, дозвіл на яку без встановлення факту сумісного проживання отримати неможливо. Тому на підставі вищевикладеного просила встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімє'ю без реєстрації шлюбу понад п'ять років. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та просила суд встановити факт спільного проживання. Заінтересована особа в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] у віці 52 років (актовий запис про смерть № 166 від [INFO]). (а.с.13). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді мисливської нарізної зброї. За життя [PERSON] заповіту на складав. Судом також встановлено, що заявник [PERSON] [INFO] і по день розгляду справи зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки форми № 3 (а.с.7). Звертаючись до суду з заявою заявник просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] починаючи з 1990 року і по день смерті, а саме [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач просила суд допитати свідків. Свідок [PERSON], яка є подругою заявника, в судовому засіданні пояснила, що вона знає заявника [PERSON] та померлого [PERSON] з 2001 року. Тетяна проживала разом з [PERSON] однією сім'єю у неї в квартирі на [ADDRESS]. Весь час проживали в цій квартирі разом однією сім'єю, мали спільний бюджет, гарні стосунки, всі питання щодо майна вирішували разом. Свідок [PERSON], яка є також подругою заявника приблизно з 2000 року, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] з [PERSON] останні 15 років проживали однією сім'єю. Далі надала покази аналогічні свідку [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] приблизно з 1992 року, в судовому засіданні пояснила, що заявник [PERSON] та померлий [PERSON] проживали останні 15-20 років по [ADDRESS] однією сім'єю, як чоловік та дружина. Завжди перебували в гарних сімейних стосунках. Згідно п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотньої сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Чинний до 01.01.2004 року Кодекс про шлюб та сім'ю в Україні не містив норми, яка б регламентувала спільну сумісну власність на майно чоловіка та жінки, що проживають однією сім'єю. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду, що містяться в постанові від 31.03.1995 року «Про судову практику в правах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України (в редакції 1963 року) може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі безвісти на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах РАЦС. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Цивільний процесуальний кодекс в редакції 2004 року, п. 5 ст. 256 якого передбачено розгляд судом справ про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, вступив в законну силу лише з 01.09.2004 року. Таким чином, в суду немає законних підстав для встановлення факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з 1990 року по 01.09.2004 року. Відповідно до ст.25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] розірвав шлюб 05.01.2010 року (а.с.14). Таким чином, в суду немає законних підстав для встановлення факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з 01.09.2004 року по 05.01.2010 року. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Тобто, поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням. ППВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», пунктом 20 роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З врахуванням показів свідків, суд вважає доведеним факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 05.01.2010 року по [INFO]. Згідно ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Так, у судовому порядку може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами (ст. 256 ЦПК України), але тільки за умови, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника (п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). А, у даному випадку, судом встановлено, що необхідність встановлення факту родинних відносин обумовлена одержанням в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, що вказує на те, що цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, тож аналізуючи доводи заявників на підтвердження даних про їх родинні відносини, суд враховує таке. Суд розглянувши заяву, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження,

Outcome: partial