Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що [INFO] в смт. Гірне м. Харцизька Донецької області помер її батько [PERSON] , [INFO] . [INFO] в смт. Гірне м.Харцизька Донецької області померла її мати [PERSON] , [INFO] . При зверненні до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, для реєстрації смерті батьків, отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті. В зв`язку з чим, змушена звернутися до суду з даною заявою. Вказала, що встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Заявник в судове засідання не з`явилася. Про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. В своїй заяві просила розглядати справу за її відсутністю. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Надав заяву про розгляд справи у відсутність представника Суд, вивчивши зміст заяви, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження, та копією свідоцтва про укладення шлюбу заявника (а.с.11,12,14). З копії паспорта серії [NUMBER] (а.с.15), вбачається, що даний паспорт громадянина України виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Тамиш Очамчирського району, Абхазія. З копії паспорта серії [NUMBER] (а.с.19), вбачається, що даний паспорт громадянина України виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Ткварчели, Абхазія. Згідно копії довідки про причину смерті № 7 від 15.02.2017 року (а.с.17), яка видана лікарем Центральної міської лікарні № 1 м. Харцизьська ДНР, [PERSON] , [INFO] , помер у віці 76 років [INFO] , причина смерті: набряк мозку, церебральному атеросклерозі з гіпертензією. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Тамиш Очамчирського району Республіки Абхазія, Грузія, помер [INFO] в [ADDRESS], про що відділом запису актів громадянського стану Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки складено актовий запис № 158 від 15.02.2017 року (а.с.18). Згідно копії довідки про причину смерті № 15 від 29.05.2017 року (а.с.21), яка видана лікарем Центральної міської лікарні № 1 м. Харцизьська ДНР, [PERSON] , [INFO] , померла у віці 76 років [INFO] , причина смерті: набряк мозку, церебральному атеросклерозі з гіпертензією. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Ткварчелі Республіки Абхазія, Грузія, померла [INFO] в [ADDRESS], про що відділом запису актів громадянського стану Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки складено актовий запис № 511 від 08.06.2017 року (а.с.22). Також в судовому засіданні були досліджені фотознімки місця поховання на яких зображені могила з хрестом, на якому є табличка з написом «[PERSON] , 20.04.1940 - 15.02.2017» та могила з хрестом, на якому є табличка з написом «[PERSON] , 07.12.1940 - 29.05.2017». (а.с.23,24) Вищевказані досліджені документи, а саме: копії довідок про причину смерті, копії свідоцтв про смерть - видані закладами міста Харцизька Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. З відмов у проведенні державної реєстрації смерті, надаих керівником Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 20.03.2020 року (а.с.26,27) вбачається, що у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на окупованій території, було відмовлено, так як заявником пред`явлено документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» . З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 31.03.2020 року № 20.31-13-835, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - не виявлено. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості копіям довідок про причину смерті, копіям свідоцтв про смерть, які видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», будь-який акт, виданий у зв`язку з діяльністю збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України, щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті батьків та отримання відповідного свідоцтва про смерть. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтва про смерть її батьків, видані відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved