Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Заявник, лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернувся до суду з заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як [PERSON], [INFO], житель села Сковятин Борщівського району Тернопільської області, до Тернопільської обласної комунальної клінічно психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування. В обґрунтування посилається на ту обставину, що є підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи психічного розладу, що може зумовлювати небезпеку життя і здоров'я оточуючих цієї особи. У судовому засіданні лікар-психіатр підтримав доводи, які викладені в заяві, просив їх задовольнити. Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення заяви про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізації особи, зазначеної в заяві як [PERSON], [INFO], житель села Сковятин Борщівського району Тернопільської області, заперечив, вважає, що вона є передчасною, оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які належні та допустимі докази, що особа, щодо якої зроблено заяву, є [PERSON], [INFO], житель села Сковятин Борщівського району Тернопільської області - тобто відсутній документ, котрий ідентифікує особу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява лікаря-психіатра до задоволення не підлягає з наступних підстав. У судовому засіданні з'ясовано, що на адресу суду надійшла заява лікаря -психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізацію особи, зазначеної в заяві як [PERSON], [INFO], житель села Сковятин Борщівського району Тернопільської області, до Тернопільської обласної комунальної клінічно психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування. До заяви долучено висновок комісії лікарів, згідно якої вбачається, що особа, відносно якої зроблена заява, страждає на маячний синдром, що зумовлює небезпеку до оточуючих, а відтак особа потребує обстеження та лікування без її згоди. Згідно ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» визначено підстави для госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 282 ЦПК України, залежно від встановлених обставин, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову у її задоволенні. Відтак: Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї, в силу ст.. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У 2006 році ВРУ прийнято Закон «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», ст..17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права. Стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законно мети. (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення ввід 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. - здоров'я людини, медичне втручання, («Гласс проти Сполученого Королівства» від 09.03.2004 року), вільне розпорядження своїм тілом («Крістіна Гудвін проти Сполученого Королівства» від 11.07.2006 року). А тому суд зауважує, що примусова психіатрична допомога безперечно є втручанням у приватне життя особи, щодо якої лікарем психіатром внесено заяву до суду, в розумінні частини першої статті 8 Конвенції, і очевидно, для здійснення втручання слід дотриматися умов, визначених частиною другою зазначеної статті Конвенції. Аналізуючи наданні заявником докази в їх сукупності, суд зауважує, що належних та допустимих фактичних даних, які свідчать про нагальну необхідність втручання в приватне життя шляхом госпіталізації особи, зазначеної в заяві як [PERSON], [INFO], житель села Сковятин Борщівського району Тернопільської області, до Тернопільської обласної комунальної клінічно психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування, заявником не доведено оскільки відсутні докази, що особа, хоча й страждає на маячний синдром , однак вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Окрім того суд зазначає істотну обставину, котра виключає задоволення заяви - хоча обов'язок доказування покладається на заявника, останнім суду не надано жодного документа, котрий дозволяє ідентифікувати особу, щодо якої розглядається подання, як [PERSON], [INFO], житель села Сковятин Борщівського району Тернопільської області. В судовому засіданні представник заявника пояснив суду, що будь яких документів, котрі ідентифікують особу щодо котрої зроблено заяву, у заявника відсутні. Насамкінець суд зауважує, що хоча в заяві лікаря психіатра зазначено, з посиланням на висновок лікарів про необхідність обстеження та лікування особи, визначеної в заяві як [PERSON], [INFO], житель села Сковятин Борщівського району Тернопільської області, в умовах стаціонару, однак оглядом самого висновку лікарів - психіатрів, згідно його змісту, встановлено рекомендацію лікування та обстеження особи без її згоди, однак не конкретизовано на стаціонарі чи амбулаторно. Тобто зміст заяви про примусову госпіталізацію особи на стаціонар в цій частині не відповідає змісту висновку комісії лікарів - психіатрів. За наведених обставин, ,

Outcome: dismissed