Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що Його батько [PERSON] , помер [INFO] , після його смерті спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняла його мати [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після смерті матері спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняв заявник, як особа яка фактично постійно проживала на момент смерті матері, оскільки він з 2012року почав проживати разом із матір`ю , проживав постійно до моменту її смерті, доглядав за нею, бо вона була людина похилого віку,постійно хворіла та потребувала допомоги. Крім того заявник постійно проживав зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є заявник.Інших спадкоємців не має. Після смерті матері залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] . 27 листопада 2020року заявник звернувся до приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Тимошенка М.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . На підтвердження факт постійного проживання на момент смерті разом із спадкодавцем надав акт про встановлення фактичного місця проживання від 08 жовтня 2020року. Однак нотаріус повідомив заявника листом від 27 листопада 2020року про те,що не надано належного документу, який би підтверджував факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті, при цьому зазначивши, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. Тому заявник вимушений звернутися до суду з заявою та просити суд встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Заявник та його представник в судовому засіданні заяву підтримали, наполягали на її задоволенні. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, свідка [PERSON] , яка у судовому засіданні підтвердила факт постійного проживання заявника разом із матір`ю [PERSON] на день її смерті за адресою [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ), дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про народження (а с.8) заявник [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про одруження (а.с.9) [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 25 грудня 1960року. Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.10) [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.11) [PERSON] померла [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї (а.с.12) [PERSON] та [PERSON] станом на 22 грудня 2010 року були зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 08.10.2020 року (а.с.14) [PERSON] з 2012 року проживав разом з [PERSON] по час смерті останньої - [INFO] . Відповідно до копії заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.15) після смерті [PERSON] заявник її син звернувся до приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Тимошенко М.М. Відповідно до листа приватного нотаріуса Кремінського районного нотаріального округу Тимошенко М.М. (а.с.18) нотаріус повідомив заявника про те,що не надано належного документу, який би підтверджував факт постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті, при цьому зазначивши, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 404/2163/16-ц, з якої вбачається, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання особи за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст.1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки він зможе реалізувати своє право оформлення спадщини за заканом після смерті його матері. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту постійного проживання з матір`ю на час її смерті, а матеріалами справи доведений факт постійного проживання заявника разом із спадкодавцем , на час смерті останньої , суд прийшов до висновку, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved