Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання із [PERSON], померлою [INFO], за адресою: [ADDRESS] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть. Заявник з кінця 2008 року проживав разом із померлою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] яка належала їй на праві приватної власності. Після реєстрації шлюбу 06 вересня 2009 року з [PERSON], подружжя продовжило проживати у вказаній квартирі спільно з [PERSON] та вести спільне господарство. Квартира [ADDRESS] була надана на підставі ордеру на трьох осіб: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] іншої рідні не має, повторно шлюб вона не укладала. Враховуючи, що [PERSON] потребувала допомоги та піклування через свій похилий вік, то заявник на її прохання погодився опікуватися нею, зокрема купував за власний кошт продукти харчування, ліки, а після її смерті здійснив поховання. Проживаючи з [PERSON] фактично однією сім'єю, після її смерті, вважаючи себе єдиним спадкоємцем заявник звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Однак, постановою державного нотаріуса від 16 червня 2016 року [PERSON] було роз'яснено, що для отримання спадщини йому необхідно встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до відкриття спадщини, що змушує його звернутись із означеною заявою до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року до розгляду справи в якості третьої особи залучено Київську міську раду. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені вимоги щодо встановлення факту проживання заявника однією сім'єю із спадкодавцем протягом п'яти років на момент відкриття спадщини підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав якими обґрунтовується заява. [PERSON] додатково пояснив, що він познайомився із [PERSON] в 2008 році під час здійснення ним виїзду за місцем її проживання: [ADDRESS] на виклик, оскільки на той час працював у міліції. Враховуючи, що покійний чоловік померлої також працював у правоохоронних органах, [PERSON] запропонувала йому проживати у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] та надавати їй допомогу у господарстві, на що він погодився. Після одруження заявника із [PERSON] та народження спільної дитини, вони продовжували проживати спільно однією сім'єю із [PERSON], яка неодноразово повідомляла про намір скласти заповіт на ім'я дитини, проте заповіту за життя скласти не встигла. У судовому засіданні представник заінтересованої особи: Київської міської ради Солдатченко Л.М. заперечувала проти задоволення заяви, оскільки заявником не доведено належними та допустимими доказами того, що він, маючи власну сім'ю та проживаючи у квартирі померлої [PERSON] вів з нею спільне господарство, мав спільний побут та взаємні права та обов'язки, передбачені положеннями Сімейного кодексу України. З наведених підстав просила відмовити у задоволенні заяви [PERSON] Представник Головного управління юстиції м. Києва у судове засідання не з'явився, направив до суду пояснення зі змісту яких убачається, що він просить розгляд справи проводити у його відсутність та враховуючи надані докази, фактичні обставини справи, ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, представника Київської міської ради, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази та матеріали цивільної справи №755/13313/15-ц, копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON], приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входила квартира [ADDRESS], яка належала їй на праві приватної власності: ? частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною радою народних депутатів 17.04.1995 року та інша ? частини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2001 року після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON]. У квартирі [ADDRESS] з 14.03.1974 року по день смерті була зареєстрована [PERSON] Інших зареєстрованих у встановленому законом порядку осіб у квартирі немає, що підтверджується відповідними довідками виданими КК «Центр комунального сервісу» Дніпровського району м. Києва від 17.06.2016 року №117 та №116 (а.с.11, 41, 42). 16 червня 2016 року заявник [PERSON] звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON], померлої [INFO], з якою він проживав однією сім'єю не менш як п'ять років до дня її смерті (а.с. 39). Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Панченко Л.Є. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що ним пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] та відсутні документи, які підтверджуються факт проживання однією сім'єю з померлою не менше 5 років (а.с. 18). Як убачається із матеріалів спадкової справи № 741/2016 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], за життя [PERSON] заповіту не складала та інших спадкоємців у померлої не має. З огляду на відсутність інших спадкоємців, крім заявника, який вважає себе спадкоємцем 4 черги щодо майна померлої [INFO] [PERSON], суд приходить до висновку, що відсутній спір про право. А тому, заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім'єю із [PERSON], заявник посилалася на те, що в 2008 році [PERSON] запропонувала йому проживати в її квартирі, у зв'язку з тим, що потребувала допомоги у господарстві. З 2008 року [PERSON], а з 2009 року разом із дружиною [PERSON] та по день смерті [PERSON] вони проживали разом. Заявник допомагав [PERSON] в придбанні продуктів харчування, займався іншими побутовими питаннями під час спільного проживання у [ADDRESS]. А тому, як особа, що проживала однією сім'єю зі спадкодавцем не менш ніж п'ять років до відкриття спадщини, має право спадкувати за [PERSON] як спадкоємець четвертої черги. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 2, 4ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України проте, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, при з'ясуванні наявності чи відсутності підстав вважати, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, підлягають встановленню в сукупності такі факти, як спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов'язків. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та покаами свідків. Допитані у судовому засіданні свідки[PERSON], [PERSON] суду показали, що після смерті чоловіка за [PERSON] доглядали різні люди, які постійно змінювались. З 2009 року з померлою почав проживати заявник, який доглядав за [PERSON], купував їй продукти, возив до лікарні. Померла була задоволена спільним проживанням із заявником та його сім'єю. Відповідно до довідки про поховання померлого громадянина на кладовищі м. Києва виданої 16 січня 2015 року СКП «Спецкомбінат Лісове кладовище», [PERSON] 16 січня 2015 року здійснив поховання померлої [PERSON] на кладовищі Лісове (а.с. 13). За даними додатку №1 до Договору-замовлення №7.19186.3 на організацію та проведення поховання від 15.01.2015 року [PERSON] було сплачено 1053,32 грн. за надання послуг з поховання [PERSON] (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно проживав з кінця 2008 року у квартирі [ADDRESS] разом із [PERSON] та здійснив її поховання після смерті. Разом з тим, належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами заявником не доведено, що він був пов'язаний із [PERSON] спільним побутом та вони мали взаємні права та обов'язки. Під час судового розгляду судом з'ясовувалось питання з якою метою [PERSON] надавав допомогу [PERSON] та на яких умовах, в чому полягали їх спільні як права так і обов'язки. Заявник вважає себе членом сім'ї спадкодавця враховуючи їх спільне проживання з кінця 2008 року та надання ним допомоги у придбанні їй ліків, супроводі до медичних установ та купівлі продуктів харчування. При цьому, матеріали справи не містять доказів придбання заявником ліків для [PERSON], продуктів харчування, супроводу її до медичних установ. Надані заявником квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 67-71), не свідчать беззаперечно та однозначно про те, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. За даними акту обстеження житлово-побутових умов від 16 червня 2017 року, затвердженого начальником ЖЕД-411 Вакуленком В.Ф., у квартирі [ADDRESS] проживає сім'я [PERSON] з дружиною та малолітньою дитиною. Зі слів [PERSON] він жив однією сім'єю з [PERSON] з 2009 року по день її смерті [INFO] (а.с. 118). Так як наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності не підтверджують факт ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON], а також наявність взаємних прав і обов'язків, а в силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявником не доведено факт проживання однією сім'єю з померлою [INFO] [PERSON], а саме, що він вів спільне господарство із [PERSON], мав з нею спільний побут та взаємні права та обов'язки, передбачені Сімейним кодексом України. А тому суд вважає, що обставини, на які [PERSON] посилається, як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, з огляду на що у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed