Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Заявник звернувся до Троїцького районного суду Луганської області з даною заявою, посилаючись на те, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . З невідомих заявнику причин, їхні з матір`ю прізвища не ідентичні, так у померлої в паспорті зазначено прізвище - [PERSON] , тоді як у свідоцтві про народження заявника [PERSON] . Наявні розбіжності унеможливлюють надати докази того, що він є сином [PERSON] . На підставі викладеного, просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю [PERSON] . Крім того, заявник зазначає, що під час звернення до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки до заяви про державну реєстрацію смерті не були додані документи у відповідності до частини першої\~статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Так як встановлення факту смерті необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації, заявник просить суд встановити, що [PERSON] , померла [INFO] у м.Луганськ Луганської області, а також просить допустити рішення до негайного виконання. Заявник\~\~в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, на задоволенні заяви наполягає. Заінтересована особа: Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), свого представника у судове засідання не направив, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 серпня 1967 року, заявник народився [INFO] . Матір`ю заявника записано російською мовою « [PERSON] ». Прізвище заявника російською мовою також записане « [PERSON] ». Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 25 вересня 1998 року, [PERSON] матері заявника українською мовою записане « [PERSON] ». Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Кам`янобрідським РВ УМВС України в Луганській області 04 квітня 1997 року, [PERSON] заявника українською мовою записане « [PERSON] ». Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що заявнику було видане лікарське свідоцтво про смерть № 569 від 06.11.2019 року року відносно [PERSON] , згідно якого остання померла [INFO] , причина смерті хронічна серцева недостатність, кардіосклероз атеросклеротичний. Факт смерті матері заявника [PERSON] [INFO] у м.Луганськ Луганської області підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть № 569 від 06.11.2019, копією договору-замовлення на надання ритуальних послуг від 05.11.2019, довідкою про причину смерті № 569 від 06.11.2019 року. Згідно п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 1\~Постанови Верховної ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської області тимчасово окупованими територіями»\~визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, в яких відповідно до\~Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»\~запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року, за № 246\\7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» визначено перелік та забезпечено переміщення територіальних органів та установ юстиції Луганської області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Згідно цього наказу всі органи та підрозділи, підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово непідконтрольних територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та здійснити перереєстрацію. Всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не пройшли перереєстрацію, з 1 грудня 2014 року вважаються не дійсними. Положення цього нормативного акту кореспондується з\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовій режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та\\або особами, передбаченими частиною другою вищезазначеної статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52\\5 від 18.10.2000, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154\\5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. При\~\~оцінці наданих заявником документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів,\~\~кожен чинний договір є обов`язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав наданий медичний документ у вигляді довідки про причину смерті № 569 від 06 листопада 2019 року, суд приймає до уваги в сукупності з іншими доказами на підтвердження факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Луганськ Луганської області. Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також те, що встановлення факту смерті\~\~породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті. Таким чином є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] , та встановлення факту смерті його матері [PERSON] . Відповідно до ч.4\~ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі ст.15.16\~ЦК України,

Outcome: approved