Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким протягом шести місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме, заборонити останньому у будь-який спосіб контактувати та наближатися на відстань не менше 100 метрів до місця реєстрації та проживання постраждалих осіб : доньки [PERSON] , онуки [PERSON] та онуки [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] заборонити вхід та перебування (проживання) в місці спільного проживання з постраждалими особами доньки [PERSON] , онуки [PERSON] та онуки [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заяви покликається на те, що вона разом з дітьми зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Окрім них, в даній квартирі зареєстрований і її батько, [PERSON] , який з самого дитинства чинить відносно неї психологічне та економічне насильство, а в подальшому почав допускати таке ж і до її дітей. Психологічне насильство полягає у словесних образах, кривдах, погрозах, приниженні та залякуванні. Насильство економічного характеру пов`язане із питанням спільного користування житлом, батько зловживає алкогольними напоями, влаштовує скандали, виганяє її з дому разом із дітьми, його дії носять тривалий та систематичний характер. З даного приводу, вона неодноразово зверталась у правоохоронні органи, за що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У зв`язку з насильницькими діями кривдника в продовж тривалого часу по відношенню до неї та дітей, змушена для забезпечення безпеки звернутися до суду із заявою про застосування до заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження його прав. Просить заяву задоволити. В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали з підстав, що викладені у такій, просили суд заяву задоволити в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про причину неявки до суду не повідомив, інформація про виклик у справі розміщувалася судом на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Заслухавши пояснення заявника та її представника, показання свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заінтересована особа, [PERSON] є батьком заявника, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації №8 від 29.03.2021 виданої ОСББ «Трильовського 27», квартира за адресою [ADDRESS] є кооперативною та власником якої є [PERSON] . Разом з ним у даній квартирі зареєстровані : [PERSON] (донька), [PERSON] (онука) та [PERSON] (онука). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у\~судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;\~2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;\~5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). В обґрунтування позовних вимог заявник покликається на те, що [PERSON] постійно вчиняє відносно неї та дітей дії, пов`язані з словесними образами, погрозами, фізичним та економічним насильством. На підтвердження зазначеного, покликається на неодноразові звернення із заявами до Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області щодо протиправних дій [PERSON] . Як встановлено судом, дійсно між заявником та заінтересованою особою виникли неприязні відносини, а також постійно виникають конфлікти, які пов`язані із користуванням спільною квартирою. Із відповіді відділу поліції №2 ЛРУ ГУНП у Львівській області від 05.05.2021 року № 34аз/39/01/21 вбачається, що заявниця тричі зверталась з приводу неправомірних дій свого батька [PERSON] - 23.08.2020, 07.09.2020 та 28.01.2021. На підтвердження вимог заяви заявником надано лише одну постанову Сихівського районного суду м. Львова від 20.10.2020 року, якою [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Натомість постановою Сихівського районного суду м. Львова від 22.04.2021 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] щодо події від 28.01.2021 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173 -2 КУпАП. Таким чином, суд вважає підтвердженим факт домашнього насильства зі сторони [PERSON] лише 23.08.2020 та 07.09.2020, за що його було притягнуто до відповідальності та накладено адміністративне стягнення. Належні та достатні докази, які б свідчили, що після накладеного судом стягнення [PERSON] продовжує вчинення домашнього насильства суду не надано. Згідно відповіді Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 17.05.2021 року № 2607-вих -678 вбачається, що [PERSON] відмовилась від соціальних послуг, які надає центр, зокрема і консультацій психолога. Показання свідка [PERSON] , яка є сусідкою заявника, свідчать про неприязні відносини, які склались між заявником та [PERSON] та конфлікти, які виникають між ними, однак, беззаперечно не підтверджують факту систематичного насильства зі сторони [PERSON] після вжитих судом заходів накладення адміністративного стягнення. Суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки доказами в силу ст.90 ЦПК України можуть лише показання свідків, допитаних у відповідності до вимог ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, заявником не надано доказів того, що заінтересована особа чинить систематичне домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що судом не встановлено випадків систематичного домашнього насильства відносно заявника, а також і ризиків настання насильства у майбутньому, натомість із обставин справи вбачається наявність неприязних відносин та спору щодо користування квартирою, що не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї, а тому суд приходить до висновку, що задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису слід відмовити.

Outcome: dismissed