Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

заявник звернулась до суду із заявою, в якій зазначає, що вона є дочкою [PERSON], яка померла [INFO]. Її представник зверталась до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області щодо реєстрації смерті [PERSON], але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що пред'явлений нею документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зараз вона не може отримати свідоцтво про смерть [PERSON] Встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Просить встановити факт смерті [PERSON] [INFO] на тимчасово окупованій території. В судове засідання заявник та її представник не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник заявника [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На заявлених вимогах наполягають, просять їх задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності заявника, представника заявника та представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Суд встановив, що [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.8-9). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м.Донецьк, що підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть № 539 від 02.03.2017 року, довідкою про причину смерті від 02.03.2017 року, виданими комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 міста Донецька», свідоцтвом про смерть № [NUMBER], виданим 02.03.2017 року Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану (а.с.11-13). Судом встановлено, що у реєстрації смерті представнику заявника було відмовлено оскільки нею для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.10). Даючи оцінку допустимості копії лікарського свідоцтва про смерть, довідці про причину смерті та свідоцтву про смерть [PERSON], як документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто копія лікарського свідоцтва про смерть, довідка про причину смерті від 02 березня 2017 року, свідоцтво про смерть [PERSON] від 02.03.2017, видані в місті Донецьк - на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створюють правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надані копію лікарського свідоцтва про смерть, довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть [PERSON], та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] [INFO] в м. Донецьк, Україна, що надасть можливість [PERSON] або її представникові [PERSON] отримати свідоцтво про смерть матері відповідно до законодавства України.

Outcome: approved