Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] шляхом заборони наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) завниці за адресою: [ADDRESS] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви вказала, що з 2017 року до 2019 року вона проживала в цивільному шлюбі без реєстрації в органах РАЦСу з [PERSON] .. [INFO] вона народила дитину. Стосунки між ними погіршились і у січні 2021 року вони припинили спільне життя. Після того, як заявниця забрала свої речі та пішла від [PERSON] , він почав її переслідувати, почав їй дзвонити, погрожувати та залякувати. З цих підстав між ними часто виникають конфлікти, які бачать її неповнолітні діти 2005, 2008, 2019 років народження.\~ Вірогідність продовження та повторення домашнього насильства, на думку заявника, [PERSON] щодо неї і не лише в психологічній та моральній, а й у фізичній формах, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою і тому просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців із забороною наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця її проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Зазначає, що\~ на теперішній час [PERSON] перебуває в реабілітаційному центрі і іноді звонить їй по телефону, тому на теперішній час вона змінила номер свого телефону. Оскільки [PERSON] цей номер невідомий, то дзвонками він її не турбує. У судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Вказує, що її колишній чоловік, з яким вони проживали цивільним шлюбом без реєстрації в органах РАЦС, чинить психологічне та фізичне насильство. Стверджує, що [PERSON] здійснює фізичне насильство: б`є її та штовхає, наносить їй тілесні ушкодження, але підтверджень цьому факту, що це саме він це зробив не має, оскільки нікуди не зверталася з цього приводу. Декілька разів заявниця зверталась до поліції. Також, 10 лютого 2021 року було виписано терміновий припис стосовно [PERSON] серії АА № 159718 від 10.02.2021 року строком на 10 днів. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку належним чином, в тому числі і через розміщення оголошення на веб-сторінці суду. Згідно ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Тому суд вважає можливим розглянути заяву у відстності заінтересованої особи [PERSON] . Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа № 607/10122/19, провадження № 61-17441св19) вказано, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що основний конфлікт між заявницею та заінтересованою особою полягає у тому, що [PERSON] намагається відновити стосунки між ними, щоб вони продовжили спільне проживання, з цього приводу виникають сварки. Оглядом матеріалів справи та доказів, на підтвердження яких заявник обґрунтовує свої доводи про наявність психологічного та фізичного насильства, судом не встановлено існування домашнього насильства [PERSON] щодо [PERSON] у будь-якому його прояві. Таким чином, заява та додані до неї копії документів жодним чином не підтверджують наявності домашнього насильства, що є основною передумовою для видання обмежувального припису кривднику. Належних та допустимих доказів того факту, що [PERSON] вчинялося домашнє насильство по відношенню до заявника матеріали справи не містять. Той факт, що домашнє насильство було вчинено [PERSON] у лютому 2021 року по відношенню до [PERSON] нічим не підтверджується. Суд не бере цей факт до уваги, оскільки з того часу пройшов тривалий проміжок часу та заявниця німи не підтверджує цей факт. Матеріалів на підтвердження того, що заявниця зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] матеріали справи не містять.\~ Жодного рішення посадової особи про наявність в діях [PERSON] ознак адміністративного чи кримінального правопорушення та відомостей щодо притягнення останнього до відповідного виду відповідальності заявниця суду також не надала. Попри відсутність рішень посадових осіб щодо [PERSON] , у яких би встановлювалися факти застосування ним домашнього насильства щодо [PERSON] , таких фактів не було встановлено і судом в ході розгляду даної справи по суті. Надана заявницею копія термінового обмежувального припису від 10 лютого 2021 року стосовно кривдника [PERSON] не може бути підставою для встановлення факту вчинення [PERSON] домашнього насильства по відношенню до колишньої співмешканки [PERSON] .. Отже, під час розгляду справи в суді не знайшли свого підтвердження вчинення [PERSON] по відношенню до [PERSON] домашнього насильства у формах економічного, фізичного чи психоголічного насильства. Крім того, суд, оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, вважає, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких випадків немає, оскільки судом не встановлено доказів його вчинення у найближчому минулому. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. На переконання суду, звернення заявника із заявою про видачу обмежувального припису має на меті таким чином усунути батька від виховання дитини на певний період часу, позбавити можливості його бачитися та спілкуватися з дитиною, що є неприпустимим заходом обмеження законних прав та інтересів і батька, і малолітньої дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи всі обставини та докази у справі, вирішуючи питання про дотримання прав та інтересів малолітньої дитини і батьків дитини, з метою недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дитини, з огляду на недоведеність та безпідставність вимог заяви іншого з батьків, суд вважає, що у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису [PERSON] слід відмовити, оскільки видача такого припису потягне за собою неможливість батька брати участь у житті та вихованні дитини, що є порушенням його батьківських прав та таке втручання є невиправданим в даній ситуації, зважаючи на відсутність доказів того, що [PERSON] вчиняються дії фізичного, економічного чи психологічного насилля відносно [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed