Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заявник звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , рішенням суду від 29.10.2019 шлюб між сторонами розірвано. У подружжя народилося п`ять дітей. На даний час проживають спільно з колишнім чоловіком, оскільки не має змоги змінити місце свого проживання та проживання дітей. Вказує, що її колишній чоловік [PERSON] часто пред`являє до неї необґрунтовані претензії, принижує її честь та гідність. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переростали в конфлікти, що стало причиною припинення шлюбних відносин. Зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] , діти часто є свідками конфліктних ситуацій, що негативно відображається на їхньому психологічному стані. Крім того, останній перебуває на обліку, як особа яка вчиняє домашнє насильство. Підставою звернення до суду є неодноразові факти прояву домашнього насилля відносно неї та неповнолітніх дітей, які нерідко стають свідками неправомірних дій [PERSON] . А тому, просила видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким протягом трьох місяців заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування [PERSON] з дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; заборонити наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Повідомити їх про час та місце розгляду справи за номерами телефонів, зазначеними в заяві, виявилося неможливим. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява до задоволення не підлягає. Згідно з вимогами\~ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Заявник зазначила, що перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду. Однак до матеріалів справи, заявник не додала належних доказів, якими б підтверджувалися дані обставини. З копії паспорта гр. [PERSON] вбачається, що 29.05.1993 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , 1974 року народження. Суд позбавлений можливості встановити факт розірвання шлюбу між сторонами. Окрім того, заявником не додано доказів того, що вона та [PERSON] є батьками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що особа, відносно якої вирішується питання про застосування обмежувального припису [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З письмових пояснень [PERSON] наданих 08.07.2019 начальнику Луцького ВП ГУНП у Волинській області, вбачається, що він проживає в квартирі [ADDRESS] . Дана квартира була надана йому у користування, однак він її не приватизував. В даній квартирі також проживає його дружина та діти. Заявник [PERSON] стверджує, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно неї та дітей.\~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталася в органи поліції з заявами по факту сімейних сварок. Дані звернення розглянуто у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян». Окрім того, з представлених суду копій заяв [PERSON] , вбачається, що заявниця неодноразово до приїзду поліції повідомляла про закінчення конфлікту з [PERSON] та відсутність претензій до останнього. Тобто, сама відмовлялася від продовження вжиття відповідними органами заходів припинення правопорушення [PERSON] . Відомості про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] по факту повідомлення [PERSON] про вчинення домашнього насильства в сім`ї суду не надано. Приєднані копії постанов суду про притягнення особи до відповідальності, є не персоніфікованими (щодо Особи 1), а тому встановити, той факт, що даним рішенням суду притягнуто до відповідальності саме [PERSON] не видається можливим. У відповідності до п.3, п.6, п.7, п.8, ч.1ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п. п. 5, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. При вирішенні питання щодо домашнього насильства та протидії останньому, суд повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Зважаючи на наведені правила\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За п. 9 частини 1\~ст. 1 цього ж Закону\~оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження заявника про те, що [PERSON] чинить домашнє насильство щодо неї, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не підтверджуються в достатній мірі матеріалами справи. Постановляючи рішення, суд бере до уваги, що сторони зареєстровані та проживають у квартирі, яка була надана у користування [PERSON] іншого житла ні заявник, ні [PERSON] не мають. Разом з тим, суд звертає увагу на письмові пояснення відібрані працівниками поліції у [PERSON] , в яких останній неодноразово зазначає, що ініціатором сварок є його дружина, після початку конфлікту вона відразу викликає поліцію, такі дії спрямовані на перешкоджання користування квартирою [PERSON] , дружина хоче його виселити. Матеріалами справи встановлено наявність між подружжям побутових конфліктів. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що [PERSON] переслідує дружину, спілкується з нею, веде листування, телефонні переговори, будь-яким іншим способом намагається контактувати з заявницею, а форма такого спілкування є такою, що завдає заявниці психологічного тиску та страждань. Також суд не приймає як доказ вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, доводи про притягнення останнього неодноразово до адміністративної відповідальності за зверненням заявника, оскільки наявність таких звернень та складених адміністративних протоколів не є доказом вини [PERSON] у вчиненні правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судом. Доказів про притягнення судом [PERSON] до адміністративної відповідальності заявником не надано. При цьому суду не надано жодних доказів, щодо внесення зазначених випадків до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ознаками статті\~ст. 173-2 КУпАП. Окрім того, суд дійшов висновку, що заявником не обґрунтовані ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно [PERSON] обмежувального припису і його строку. Не надано доказів і для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Окрім цього судом не встановлено стверджуваних заявником обставин, що [PERSON] перманентно продовжує вчиняти щодо заявника домашнє насильство. Станом на день розгляду справи в поведінці [PERSON] не вбачається намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для заявника чи оточуючих. Не встановлено і вірогідності продовження дій, які б призвели до настання тяжких або особливо тяжких наслідків. За таких обставин, суд оцінюючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, дійшов висновку, що аргументи заявника не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання у приватне життя [PERSON] (в тому числі і право на житло), а тому слід відмовити у видачі обмежувального заходу.

Outcome: dismissed