Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.06.2020 відкрито провадження по справі. Заявник обґрунтовує заявлені вимоги тим, що [INFO] у віці 92 років померла [PERSON] (матір заявника), що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 17.08.2016, виданим Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після смерті Спадкодавця залишилась спадщина, зокрема право власності на гаражний бокс № [NUMBER] , який знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Філія ГК-3» по вул. Горбачова Омеляна, 3 в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 16.09.2014 та відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2014. Спадкодавець заповіту не залишила, а тому єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її рідний син - [PERSON] , [INFO] . Інших родичів ближчих за Заявника, які могли б також бути спадкоємцями першої черги за законом, спадкодавець не має. Після смерті Спадкодавця, Заявник будучи спадкоємцем, який постійно проживав зі Спадкодавцем на час відкриття спадщини з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори. На підставі звернення заявника державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 297/2020 від 10.03.2020. Проте, після перевірки наданих Заявником документів, державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори повідомив Заявника про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через пропущення останнім передбаченим законодавством строків для прийняття спадщини. Свою відмову державний нотаріус Дванадцятої київської державної нотаріальної контори виклав у постанові від 10.03.2020 та мотивував неможливістю документального підтвердження проживання Заявника та Спадкодавця разом на час відкриття спадщини для прийняття спадщини. Справа у тому, що мати Заявника - Спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] була фактично зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заявник також фактично зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS] , проте фактично з 2012 року проживає квартирі [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Раніше матір Заявника проживала за своїм зареєстрованим місцем проживання, проте після смерті її чоловіка, через похилий вік матері та проблеми зі здоров`ям з метою догляду заявник забрав свою матір проживати до себе за місцем фактичного свого проживання в [ADDRESS] . За цією адресою спадкодавець проживала разом із заявником з серпня 2013 року по день смерті спадкодавця та час відкриття спадщини [INFO] . Таким чином, заявник позбавлений можливості підтвердити документально цей факт позасудовим шляхом і вимушений його встановлювати в судовому порядку. У зв`язку з викладеним заявник просить суд встановити юридичний факт, що Заявник [PERSON] та його матір - Спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживали разом на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2020 витребувано у Дванадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №297/2020 від 10.03.2020, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 27.01.2021 до суду на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 16.10.2020, надійшла спадкова справа №297/2020 від 10.03.2020, заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявник [PERSON] в судові засідання не з`явився, 15.02.2021 до суду надійшла заява від представника заявника адвоката Карпенка Дмитра Олександровича відповідно до якої просив суд розглядати справу за відсутності заявника та представника заявника, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити. Заінтересована особа Дванадцята київська державна нотаріальна в судові засідання не з`явилась, 25.09.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved