Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Заявник просить суд ухвалити рішення, згідно якому встановити факт смерті її матері [PERSON], [INFO], яка померла 13 квітня 2017 року в м. Луганськ, посилаючись на те, що її взято на облік внутрішньо переміщеної особи. Вона являється донькою [PERSON], померлої 13 квітня 2017 року в м. Луганськ. Отримати свідоцтво про смерть її матері у відділі реєстрації не можливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати належний медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно їй для реалізації спадкових прав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився,але до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Заявник у судове засідання не зявилася, в наданій заяві просить справу розглядати за її відсутності, заяву підтримує. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] (після шлюбу Василенко) [PERSON] народилася 09.03.1960. Її матірю являється [PERSON], батьком [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження. [PERSON]померла 13.04.2017, про що мається копія свідоцтва про смерть, яке видане 25.04.2017 Артемівським відділом запису актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції за актовим записом № 463 та копія довідки лікарського свідоцтва про смерть №117, виданої 14.04.2017. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1\~ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» від 15 квітня 2014 року, сухопутна територія Автономної Республіки Крим визначається тимчасово окупованою територією. Як передбачено ч. 1\~ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч. ч. 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.2 ст.234 ЦПК України в окремому провадженні суд, зокрема, розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути визнані факти, що призводять до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно ч.1 ст.2571 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно довідки від 18.12.2014 №6311001230 [PERSON] взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, якемає встановлення факту народження або смерті особи: для реалізаціїмайнових та особистих немайновнх прав заявників, рішення суду у такійкатегорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. 26.09.2017 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 13.04.2017. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Оскільки реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, маються підстави в судовому порядку встановити факт смерті громадянки [PERSON], яка померла 13 квітня 2017 року. Відповідно до частин 4,5 ст.2571 ЦПК України Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Свідоцтво про смерть, виданого 25.04.2017 року Артемівським відділом запису актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції за актовим записом № 463, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, як виняток суд бере до уваги та оцінює його разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність підстав для встановлення факту смерті [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: approved