Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Заявниця [PERSON] 18 лютого 2021 року звернулася в суд із заявою про визнання її сестри [PERSON] , [INFO] , уродженку с. Мар`янівка, Березівського району, Одеської області, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] - безвісно відсутньою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] являється її рідною сестрою. Остання проживала на території Березівського району, Одеської області за адресою: [ADDRESS] . За останнім фактичним місцем проживання займалась домашнім господарством та випасом корів і одного дня просто не повернулася з пасовища. Пошуки самотужки не принесли результатів, тому у вересні 2019 року [PERSON] , їх третьою рідною сестрою було написано відповідну заяву до Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, на яку було заведено оперативно-розшукову справу. Заявниця стверджує, що з серпня 2019 року місцезнаходження [PERSON] невідоме, вона не перебуває ані за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , ані за останнім місцем фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , на телефонний зв`язок не виходить, спільні знайомі, родичі, сусіди її не бачили близько 2 років. [PERSON] зазначає, що визнання особи безвісно відсутньою в судовому порядку надасть змогу встановити опіку над майном, прийняти виконання цивільних обов`язків стосовно нерухомого майна та управління цим майном в інтересах безвісно відсутньої особи. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у заяві, додатково зазначила, що з серпня 2019 року її рідна сестра [PERSON] на зв`язок не виходить, жодних відомостей про місцезнаходження сестри заявниці немає і розшукати її не вдалося. Просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Березівського районного сектору ДМС в Одеській області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час слухання і суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутності. Заслухавши пояснення заявниці, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підставна і підлягає до задоволення. Як встановлено судом, [PERSON] являється рідною сестрою [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження від 22.05.1958 року серія [NUMBER] та свідоцтва про народження від 28.02.1964 серії [NUMBER] . Згідно довідки старости Гуляївського старостинського округу від 11 лютого 2021 року вбачається, що [PERSON] проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 травня 2018 року, виданого державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Поляковою Г.В. та витягам з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] є власницею майнового паю члена КСП - ТОВ «Тилігул», вартістю 7090 грн., житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , земельною ділянки площею 5,9660 га за кадастровим номером 5121281200:01:001:0202 та земельної ділянки площею 2,0027 га за кадастровим номером 5121281200:01:001:0251. Згідно відповіді Березівського відділення поліції Лиманського відділу поліції ГУНП в Одеські області від 30.10.2020 року за №45.1/1-н-253 вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває у державному розшуку, як безвісно зникла особа. З метою встановлення місцезнаходження останньої співробітниками СКП Березівського ВР Лиманського ГУНП в Одеській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» №016033 від 16.09.2019 року. Станом на теперішній час тривають оперативно-розшукові заходи. Таким чином, у місці постійного проживання [PERSON] немає відомостей про місце її перебування з серпня 2019 року. Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Отже, обов`язковою підставою для звернення до суду щодо вирішення питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою є відсутність відомостей про її місце перебування. Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Верховний Суд 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Також, судом з`ясовано, що оголосити безвісно відсутньою [PERSON] необхідно заявниці для встановлення опіки над майном, прийняття виконання цивільних обов`язків стосовно нерухомого майна та управління цим майном в інтересах безвісно відсутньої особи. Виходячи із зазначеного та враховуючи, що в місці постійного проживання [PERSON] вже більше півтора роки немає жодних відомостей про її місцеперебування і встановити таке не вдається, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити і визнати [PERSON] безвісно відсутньою, бо це породжує для її рідних певні правові наслідки. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved