Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Заявники звернулись до суду із зазначеною заявою, яку мотивують тим, що вони є рідними сестрами і являються громадянами України. Їхнє прізвище до шлюбу було [PERSON], батьком в свідоцтвах про народження записаний [PERSON], матір'ю [PERSON]. Місцем їхнього народження в правовстановлюючих документах значиться радгосп Казцик Шартандинського району Цілиноградської області Казахської РСР. Як вбачається з копії форми №1 заведених на батьків, їх батько народився в 1914 році в с. Ангул Раздольненського району Кримської області і за національністю був німець, а мати, яка народилась в 1919 році в с. Отари Раздольненського району Кримської області - росіянкою. Від батьків їм відомо, що в 1940 році вони проживали в [INFO]. В серпні 1941 року, через те, що їх батько за національністю був німець, батька та матір було депортовано в Цілиноградську область Казахської РСР, де вони потім народились. Вказані обставини підтверджуються архівною довідкою державного архіву Республіки Казахстан, в якій зазначено, що вони дійсно з 1943 по 1956 рік проживали в радгоспі ім. КазЦик Казахської РСР. В 1956 році, після зміни політичної ситуації в СРСР, їхня сім'я повернулась до Криму в с. Гусівку, де вони стали проживати у батьків їх матері. Через те, що у прописці батькам в Кримській області було відмовлено, їх сім'я вимушена була переїхати в найближчий до Криму населений пункт, а саме в смт. Новоолексіївку Генічеського району, де батьки проживали до своєї смерті. Через відсутність належних документів на підтвердження депортації їхніх батьків заявники були вимушені звернутися до суду із заявою про встановлення факту депортації з метою отримання відповідного статусу їхніми батьками. У судовому засіданні заявники підтримали заявлені вимоги, просять задовольнити заяву та встановити факт депортації їхніх батьків за національною ознакою в серпні 1941 року. Представники заінтересованої особи [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заявленої вимоги не заперечували, але пояснили, що недостатньо документів для підтвердження такого факту, у разі наявності б таких факт був би встановлений без суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його діда та бабу було депортовано з Криму в 1941 році як німців в Казахстан де вони мешкали до 1956 року. Бабуся була вагітною його матірю, про що свідчить запис в свідоцтві про народження матері де місцем народження зазначено Казахстан 21.02.1942 року. Після того повернулися до Криму, однак через те, що їх не захотіли там прописувати вони переїхали жити до смт. Новоолексіївка. Потім його мати вийшла заміж і переїхали до Криму, потім коли йому було 6 років вони всі разом переїхали проживати знову до смт. Новоолексіївка, Генічеського району. Все це безпосередньо він чув від бабусі та діда, з якими спілкувався з 6 річного віку, коли вже свідомо сприймав всі розмови. Вислухавши заявників, представників зацікавленої особи, свідка, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягаєзадоволенню. Аналізуючи докази та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти: -Відповідно до свідоцтва про народження (повторне), серії ІІ-ФЮ №574931 від 04.06.1959 року, акт. запис №10, батьками [PERSON] (за шлюбом [PERSON]) [PERSON] 21.02.1942 року записані [PERSON] та [PERSON], місце народження Казахстан; - Відповідно до свідоцтва про одруження серії VІІ-УР №088752 від 12.11.1971р., акт. запис №41, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй визначено прізвище [PERSON]; Відповідно до свідоцтва про народження, серії ФІН №121641 від 09.03.1955 року, акт. запис №28, батьками [PERSON] (за шлюбом [PERSON]) [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON], місце народження Казахстан. -Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС №257324 від 28.12.1974р., акт. запис №1887, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй визначено прізвище [PERSON]; -Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00014945292 від 20.01.2015р. [PERSON], який був німцем за національністю та [PERSON] (дошлюбне прізвище Бабіч) [PERSON], яка за національністю була росіянкою, зареєстрували шлюб 21.09.1973р., акт. запис № 51, у шлюбі перебувають з 1940 року, мають спільних дітей: [PERSON] 1942р.н., Людмила [INFO], [PERSON] [INFO] -Відповідно до копії Ф№1 [PERSON] народився 1914 р. в с. Ангул, Раздольненського району, Кримської області, [PERSON] народилась 1919р. в с. Отари, Раздольненського району, Кримської області -Відповідно свідоцтву про смерть (повторного), серії І-КГ № 224357 від 30.08.2016 року, акт. запис № 95, [PERSON] померла 21.08.2002 року у віці 83 роки на території смт. Новоолексіївка, Генічеського району; Відповідно свідоцтву про смерть (повторного), серії І-КГ № 224356 від 30.08.2016 року, акт. запис №8, [PERSON] помер 19.01.1988 року у віці 73 роки на території смт. Новоолексіївка, Генічеського району; -Згідно архівної довідки від 02.12.2014 року, сімя [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], мешкала у відділені №1 радгоспу КазЦика ім. Кірова, в 1956 році сімя виїхала на інше місце проживання та покинула вказаний радгосп ім. Кірова. Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою», Україна визнає депортації народів, національних меншин та осіб з місць постійного проживання на підставі рішень, прийнятих органами державної влади колишнього СРСР або союзних республік, як незаконні та злочинні акти, здійснені проти них, та визначає відновлення прав громадян України із числа депортованих осіб одним з пріоритетних напрямів політичного, соціально-економічного, культурного і духовного розвитку суспільства. Відповідно до ч.4 ст. 4 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою», для цілей цього Закону депортованою особою визнається особа, яка набула громадянства України і належить до осіб, які народилися в сімях депортованих осіб до моменту їх повернення в місця постійного проживання, але не пізніше набрання чинності цим Законом. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення\~\~ факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою»,депортація - насильницьке переселення народів, національних меншин та осіб за національною ознакою з місць їх постійного проживання на підставі рішень, прийнятих органами державної влади колишнього СРСР або союзних республік. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.5 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою»,факт депортації особи підтверджується відповідною довідкою або іншими документами, виданими компетентними органами України, інших держав - колишніх республік СРСР. У разі відсутності зазначених документів факт депортації особи встановлюється в судовому порядку за заявою заінтересованої особи. Аналіз досліджених доказів в їх сукупності дає підстави для задоволення вимог заяви. Встановлення даного факту має юридичне значення, бо від нього залежить право зацікавлених осіб [PERSON] та [PERSON] на встановлення відповідного статусу. Вжиті заявниками заходи щодо встановлення факту депортації батьків через відсутність передбачених законодавством документів не дали їм можливість отримати статус депортованої особи за національною ознакою. Заявники надали суду достатньо доказів того, що їхні батьки були депортовані за національною ознакою в серпні 1941 року з Кримської області СРСР до Цілиноградської області Казахської РСР .

Outcome: approved