Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Заявниця [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка. В обґрунтування заяви зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , під час якого вони мешкали разом та вели спільне господарство. Оскільки [PERSON] працював у вугільній промисловості, то його пенсія була постійним і основним джерелом до існування. Тобто фактично дружина, мешкаючи разом із чоловіком, фактично була на його утриманні, оскільки його пенсія була значно вище пенсії заявниці. У зв`язку з загостренням збройного конфлікту на Донбасі, у 2016 році заявниця та її чоловік перемістилася до м. Маріуполя Донецької області. [INFO] чоловік заявниці помер. Бажаючи перейти на пенсію чоловіка, котру він отримував до своєї смерті, заявниця звернулась до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, однак їй було відмовлено у зв`язку із відсутностю підтверджень перебування її на утриманні чоловіка [PERSON] , який був зареєстрований та помер на тимчасово окупованій території України. Тому заявниця просить встановити факт її перебування на утриманні померлого чоловіка задля переходу на пенсію чоловіка. Заявниця [PERSON] та її представник, який діє на підставі довіреності, [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви, в якій просили розглянути справу в їх відсутності, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Від зацікавленої особи Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника, прийняти рішення по справі на розсуд суду. На підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] з 21 листопада 1958 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). 04 липня 2016 [PERSON] був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, зареєстроване місце: [ADDRESS] , фактичне місце перебування: [ADDRESS] (а.с.21). 04 липня 2016 [PERSON] була взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, зареєстроване місце: [ADDRESS] , фактичне місце перебування: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно зі свідоцтвом про смерть, поновленого 11 липня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). З наданої Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України Донецької області довідки про розмір пенсії від 12.03.2020 року вбачається, що пенсія померлого [PERSON] значно перевищує пенсію заявниці [PERSON] (а.с.19,38). На теперішній час заявниця має намір використати своє право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте не має можливості отримати документ про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника, оскільки місцем реєстрації та смерті її померлого чоловіка є територія, де державні органи України тимчасово не здійснюють свої повноваження. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 травня 1998 року [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці належить будинок [ADDRESS] . ( а.с. 14). З копії домової книги прописки громадян, мешкаючих в будинку [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані заявниця та її померлий чоловік. ( а.с. 16-17). З наданих копій квитанцій про сплату комунальних послуг за вищезазначеною адресою підтверджується сплата [PERSON] коштів за надані послуги водо забезпечення, каналізації, електропостачання. ( а.с. 18). Факт мешкання [PERSON] разом з чоловіком за адресою: [ADDRESS] , до дня його смерті [INFO] підтверджується наданими та дослідженими судом документами, складеними та виданими в тому числі органами на тимчасово окупованій території України. Суд приймає до уваги надані документи з огляду на наступне. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). За таких обставин, у заявниці дійсно існують перешкоди по реалізації нею права на отримання пенсії. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, в тому числі перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону № 1058-IV, встановлено, що члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає встановленим той факт, що заявниця проживала разом із своїм чоловіком за адресою: [ADDRESS] , до дня його смерті [INFO] та знаходилася на його утриманні, а тому у зв`язку з його смертю втратила джерело засобів існування, внаслідок чого задовольняє заяву [PERSON] про встановлення факту знаходження її на утриманні чоловіка,

Outcome: approved