Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Заявники звернулися до суду в порядку окремого провадження зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтували тим, що 22.04.2005 року між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що між заявниками сімейне життя не склалось, вони зрозуміли, що є зовсім різними людьми, у них протилежні погляди на життя, різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків. Шлюбні відносини фактично припинені, а шлюб існує тільки формально. За таких обставин, просили шлюб, укладений між ними, розірвати. Заявники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких вимоги підтримали та просили свою заяву задовольнити. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що 22.04.2005 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстрованого першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №155. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 27.02.2009 року відділом рестрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №93. Зі змісту заяви вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні. Між заявниками досягнуто згоди щодо здійснення ними батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Заявники вирішили, що й надалі будуть проживати разом, щоб піклуватись і виховувати свою дитину, так як між ними збереглись шанобливі стосунки і житлові умови дозволяють їм проживати разом не порушуючи особисте життя кожного з них. Тому суперечок щодо місця проживання дитини немає. Кожен з заявників буде здійснювати свої батьківські обов`язки відносно спільної неповнолітньої дитини, брати участь в її утриманні. Таким чином, спорів щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, з огляду на спільну заяву подружжя, обставини, викладені в ній, той факт, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам та дитини, суд дійшов висновку, що шлюб між заявниками існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved