Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до Хустського районного суду з заявою, в якій просила здійснити тлумачення заповіту, складеного її бабкою [PERSON] 06 липня 2011 року, посвідченого секретарем Нанківської сільської ради і зареєстрованого в реєстрі за № 42. В обґрунтування своєї заяви зазначала, що її бабка [PERSON], мешканка с. Нанкова Хустського району, буд. № 280, померла 06 серпня 2011 року. За життя бабка склала заповіт, яким заповідала їй, [PERSON], [INFO], усе своє майно, яке належить або буде належати їй на день смерті. До спадкового майна бабки належить житловий будинок № 280, який розташований в с. Нанково Хустського району Закарпатської області, право власності на який стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, що видане 10 січня 2002 року державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори [PERSON] На час смерті [PERSON] вона була неповнолітньою. Крім того, вона постійно проживала разом з бабкою, її мати не подавала відмови від спадщини від її імені, і тому вона як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину за заповітом своєї бабки в силу ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України. По досягненню повноліття, вона у липні 2016 року звернулась для оформлення спадщини у визначеному законом порядку до нотаріуса Хустського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON], однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок її бабки, оскільки воля заповідача у заповіті викладена незрозуміло й двозначно. Нечіткість у формулюванні заповіту перешкоджає заявниці оформити у нотаріуса свої спадкові права. Посилаючись на зазначені обставини, заявниця просила здійснити тлумачення заповіту [PERSON] від 06 липня 2011 року, посвідченого секретарем Нанківської сільської ради за № 42. Заявниця [PERSON] у судове засідання не зявилася. Представник за довіреністю [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі заявниці. Заяву підтримує і просить задовольнити, посилаючись на наведені в ній обставини. Заінтересована особа - приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу [PERSON] надав суду заяву, якою просив проводити розгляд справи без його участі. Проти задоволення заяви заперечень не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку, передбаченому ст. ст. 158, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заявника та заінтересованої особи, без фіксування судового процесу і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановивши обставини та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 06 серпня 2011 року померла [PERSON], мешканка с. Нанково Хустського району, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Нанківської сільської ради серія І-ФМ № 123820 дата видачі 08 серпня 2011 р. За життя [PERSON] уклала заповіт, посвідчений секретарем Нанківської сільської ради [PERSON] 06 липня 2011 року за реєстровим № 42, наступного змісту: «Я, [PERSON] [INFO]/ідентифікаційний номер [NUMBER], [NUMBER] виданий Хустським МРВ УМВС України в Закарпатській області від 26.02.2002 року, уродженка села Нанково та мешканка с. Нанково № 280 Хустського району, Закарпатської області на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що мені буде належати на день смерті і на що згідно з законом матиму право заповідаю [PERSON] [INFO], місто Гулістан, Сирдарїнська область, Узбекистан, а/з № 398. 08.05.1998 р. І-SR № 0288020 право довічного користування старим житловим будинком, і 1/2 /половиною/ земельних угідь, що розташовані в с. Нанково № 280 Хустського району, Закарпатської області». Внаслідок смерті [PERSON] 06 серпня 2011 року відкрилась спадщина. 16 липня 2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] Спадкову справу зареєстровано 16.07.2016 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу [PERSON] (м. Хуст, вул. Корятовича, 5), номер у Спадковому реєстрі 59239096, що стверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 44480546 дата видачі 16.07.2016 (а.с.11 ). Також судом встановлено, що заявниця є єдиним спадкоємцем, що звернувся до нотаріуса з заявою про свої спадкові права на спадщину [PERSON] Жодна інша особа не подала заяви про прийняття спадщини [PERSON], оформлення спадщини не здійснила й навіть спадкової справи після її смерті нотаріусами не заводилося, хоча пройшло майже 5 років з дня смерті [PERSON] Спадкоємці, передбачені ст. 1241 ЦК України (неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна (вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкодавця), тобто особи, які мають право на обовязкову частку у спадщині [PERSON], відсутні. Окрім цього встановлено, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, на думку нотаріуса, воля заповідача у заповіті викладена незрозуміло, що заважає правильному визначенню обєктного та субєктного складу спадщини. У ч. 1 ст. 1256 ЦК України міститься положення про те, що тлумачення заповіту може бути здійснено після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Тлумачення заповіту можливе, коли воля заповідача буде викладена незрозуміло або двозначно, що позбавить можливості спадкоємців та нотаріуса її виконати. Заповіт [PERSON], щодо тлумачення якого звернулась до суду заявниця, посвідчено на користь однієї особи, спір між спадкоємцями відсутній, але, оскільки при оформленні спадщини у нотаріуса виникла необхідність уточнити дійсний зміст заповіту внаслідок незрозумілості щодо обєктного і субєктного складу спадщини, спадкоємець правомірно звернувся до суду за офіційним тлумаченням змісту заповіту. При тлумаченні заповіту мають застосовуватися правила, встановлені у ст. 213 ЦК України (ч. 2 ст. 1256 ЦК). Виходячи з аналізу положень ст.ст. 213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у звязку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. Отже, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов»язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Заповідач має право в заповіті: - призначити спадкоємців (ст. 1235 ЦК України); - підпризначити спадкоємців (ст. 1244 ЦК України); - визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися за заповітом (ст. 1236 ЦК України); - зробити заповідальний відказ (ст. 1237 ЦК України); - покласти на спадкоємця певні обовязки (ст. 1240 ЦК України); - встановити в заповіті сервітут (ст. 1246 ЦК України); - скасувати заповіт тощо (ст. 1254 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Частина спадщини, яка не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Поряд з розпорядженнями, метою яких є розподілення майна між спадкоємцями, заповідач має право покласти на них певні обов'язки щодо третіх осіб (заповідальний відказ). Сутність та особливість заповідального відказу полягає в тому, щоб зі всієї сукупності відносин, що складають спадщину, надати відказоодержувачам яке-небудь одне чи декілька прав (речових або зобовязальних), зміст яких є чітко визначеним: передання майна у власність, надання права користування майном, сплата грошової суми тощо. Виконання відказу покладається на спадкоємця за заповітом згідно з волею спадкодавця. Особливим видом заповідального відказу є надання права довічного користування нерухомим майном (земельною ділянкою, житловим будинком тощо). Таке розпорядження може бути надане тільки тому спадкоємцю, до якого за спадщиною переходить житловий будинок, квартира або інше рухоме або нерухоме майно. Відказоодержувачем може бути будь-який суб'єкт цивільних правовідносин, в тому числі і той, який водночас є спадкоємцем. Незважаючи на те, що ч. 2 ст. 1237 ЦК зазначає, що як відказоодержувачі можуть виступати особи, які входять до числа спадкоємців за законом, можливе призначення відказоодержувачем особи, яка водночас є спадкоємцем за заповітом. Водночас необхідне зважити на те, що якщо спадкоємцем за заповітом призначена одна особа або інші вказані у заповіті спадкоємці не приймуть спадщину, відмовляться від прийняття спадщини або будуть усунені від права на спадкування, зобов'язання щодо виконання відказу припиниться внаслідок поєднання в одній особі боржника і кредитора (ст. 606 ЦК). Якщо відказоодержувач водночас є спадкоємцем, майно, що складає предмет заповідального відказу, перейде до нього понад спадкову частку, незалежно від того, чи прийняв він спадщину. Отже, за змістом ст. ст. 1216, 1218 ЦК до складу спадщини включаються права та обов'язки, суб'єктом яких був спадкодавець на день своєї смерті, в тому числі речові, зобов'язальні, права та обов'язки в сфері інтелектуальної власності. Оскільки до спадкоємців за заповітом переходить спадщина в такому ж обсязі, як і до спадкоємців за законом, не має підстав обмежувати розпорядження заповідача лише визначенням юридичної долі права власності. Тим більше чинне законодавство прямо встановлює можливість успадкування деяких обмежених речових прав (ч. 1 ст. 402 ЦК, ч. 2 ст. 407 ЦК, ч. 2 ст. 413 ЦК). Судом встановлено, що на день посвідчення заповіту та на момент відкриття спадщини [PERSON] у її власності знаходився житловий будинок № 280 в с. Нанково Хустського району Закарпатської області, який вона набула у власність за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори 10 січня 2002 року, зареєстрованим у реєстрі нотаріальних дій за № 74 (а.с. 8 ). Це стверджується також довідкою Хустського ДПТІ від 12 липня 2016 р. № 347 (а.с.9 ). Як вбачається з зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом та з характеристики будівель і споруд, що міститься у технічному паспорті на житловий будинок № 280 в с. Нанково Хустського району, складеному на 12.2001 р., до житлового будинку № 280 в с. Нанково Хустського району належать надвірні будівлі: Б. сарай, В. кладовка . Згідно з довідкою Хустського ДПТІ від 06.06.2017 р. № 1324 за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок в с. Нанково, № 280 Хустського району за свідоцтвом про право на спадщину від 10.01.2002 р. № 74. До складу житлового будинку належать: житловий будинок літ. А, сарай літ. Б, кладовка літ. В. До 01.01.2013 р. інших обєктів нерухомого майна за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 28 ). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта [PERSON] від 09.06.2017 р. № 89187288 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, у Державному реєстрі іпотек відсутні відомості про реєстрацію права власності, інших речових прав, обтяжень на фізичну особу [PERSON], податковий номер [NUMBER] (а.с.30). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта [PERSON] від 24.05.2017 р. № 87946827 відсутні відомості про реєстрацію за останньою права власності, інших речових прав на житлові чи нежитлові будівлі та земельні ділянки. Відсутні також будь-які правовстановлюючі документи щодо права власності покійної [PERSON] на земельні угіддя (ділянки), що розташовані в с. Нанково № 280 Хустського району Закарпатської області або на будь-які інші земельні ділянки в Хустському районі. Згідно з довідкою відділу у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 08.06.2017 № П-5/0-0.29-5/143-17 в базі даних, що наявна у відділі, правовстановлюючі документи на земельні ділянки на території Хустського району на [PERSON] відсутні (а.с.29). Аналізуючи текст заповіту [PERSON], суд погоджується, що розуміння змісту заповіту утруднюється внаслідок порушення узвичаєного порядку слів у реченні, відсутності розділових знаків, які членують текст на значущі в граматичному та смисловому відношенні частини, але, на думку суду, порушення у розміщенні та узгодженні слів та неуживання розділових знаків у даному випадку не впливає на зміст вислову. Врахувавши вищевикладене та проаналізувавши положення статей 1222, 1223, 1225, 1236, 1237, 1238 ЦК України, суд дійшов висновку, що спадкодавцем на випадок смерті зроблено розпорядження передати у власність [PERSON], [INFO], все своє майно, а слова «право довічного користування старим житловим будинком, і 1/2 /половиною/ земельних угідь, що розташовані в с. Нанково № 280 Хустського району Закарпатської області», суд трактує так, що спадкодавець передає [PERSON] також певне речове право щодо конкретного нерухомого майна: а саме право довічного користування старим житловим будинком і 1/2 /половиною/ земельних угідь, що розташовані в с. Нанково № 280 Хустського району Закарпатської області. Роблячи такий висновок щодо обєктного складу спадщини [PERSON], суд бере до уваги також, що заповідачем обрано таке формулювання заповіту («…все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і все те, що мені буде належати на день смерті і на що згідно з законом матиму право…»), яким «покривається» вся спадщина і не заповіданих частин не залишається. Іншого заповіту спадкодавцем складено не було, якби існував намір передати частину майна іншим особам, то про це було б зазначено в цьому заповіті або шляхом складання іншого заповіту на іншу особу. Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що дійсне волевиявлення заповідача було спрямоване на заповідання усіх прав та обовязків, які входять до складу спадщини заповідача, [PERSON], [INFO], місце народження якої місто Гулістан, Сирдарїнська область, Узбекистан, а/з № 398 08.05.1998 р. І-SR № 0288020. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4 ст. 1236 ЦК України). Оскільки склад спадкового майна визначається на час відкриття спадщини, то не має значення, чи було в наявності майно, вказане у заповіті, на момент складання заповіту. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Якщо в заповіті буде вказано майно, яке на момент відкриття спадщини буде втрачено чи взагалі не придбане, то в цій частині заповіт буде нечинним. Спадкодавець як власник вправі розпоряджатися лише своєю власністю і своїми правами. Успадковується і право емфітевзісу, і право суперфіцію, і право сервітуту, проте право довічного користування померлої особи на земельну ділянку, інше нерухоме майно зі смертю припиняється та не може бути включено до складу спадщини. Оскільки, за поясненнями заявниці, у неї немає правовстановлюючих документів про права [PERSON] на момент відкриття спадщини на старий житловий будинок і земельні угіддя, що розташовані в с. Нанково № 280 Хустського району Закарпатської області, та довідками Хустського ДПТІ від 06.06.2017 р. № 1324 і відділу у Хустському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 08.06.2017 № П-5/0-0.29-5/143-17, Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 09.06.2017 р. № 89187288, від 24.05.2017 р. № 87946827 підтверджено відсутність у [PERSON] права власності чи інших прав, відмінних від права власності, на майно, назване у заповіті «старий житловий будинок, і 1/2 (половина) земельних угідь, що розташовані в с. Нанково № 280 Хустського району Закарпатської області», то в цій частині заповіт [PERSON] слід вважати нечинним. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved