Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Заявник звернулася до Ватутінського міського суду Черкаської області із заявою y якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - заповіту, посвідченого 22.12.1999 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В., зареєстрованому у реєстрі за № 3503, відповідно до якого [PERSON] , що проживала за адресою: [ADDRESS] , заповіла все своє майно [PERSON] . Вказана заява мотивована тим, що вона була доглядальницею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В., у якому спадкоємцем всього належного їй майна вказала заявника. Однак у процесі оформлення спадщини встановлено розбіжність у прізвищі спадкоємця у заповіті та інших документах, у результаті чого заявник звернулася до суду для встановлення факту належності її заповіту, так як її прізвище у заповіті вказане як « [PERSON] », при тому, що правильним написанням її прізвища є « [PERSON] ». Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не з`явились. Заявник звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та підтримання заявлених вимог. Заінтересована особа - приватний нотаріус Ватутінського міського нотаріального округу Побіянська Неллі Борисівна, надіслала до канцелярії суду заяву, за змістом якої просила провести розгляд даної справи за її відсутності, а також не заперечували проти задоволення заявлених вимог [PERSON] . Враховуючи неявку учасників справи у судове засідання, на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вказана заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що після укладення шлюбу заявник змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 11.03.1989 року відділом РАЦС м. Тобольськ Тюменської області. Відповідно до паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого 04.06.1998 року Ватутінським МВ УМВС України в Черкаській області, анкетні дані заявника на першій сторінці зазначені як « [PERSON] ». На другій сторінці паспорту заявник зазначена російської мовою як « [PERSON] ».. Згідно заповіту посвідченого 22.12.1999 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори Тетерською К.В., який зареєстровано у реєстрі за № 3503, спадкодавець [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті все своє майно заповідає [PERSON] . Відповідно до довідки № 992о, виданої 15.07.2019 року Звенигородським виробничим відділком комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.10.1993 року Ватутінським міським органом приватизації, належить квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. За змістом акту депутата Ватутінської міської ради VII скликання Рубана О.І., складеного 03.10.2019 року у присутності та зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] , заявник дійсно доглядала [PERSON] до моменту її смерті [INFO] , а покійна заповідала їй все своє майно. Необхідність встановлення факту належності заявнику заповіту, який залишила [PERSON] , зумовлена неможливістю нею реалізувати право на спадщину [PERSON] та набути відповідних майнових прав на її спадкове майно. З огляду на вказане, враховуючи те, що розбіжності у написані прізвища заявника у її паспорті та заповіті, складеного [PERSON] на її користь, зумовлена неточністю його написання, оскільки заявник не була безпосередньо присутньою під час його оформлення та жодних документів для перевірки правильності написання її прізвища державному нотаріусу у 1999 році не надавала, а також обумовленість заявленої вимоги настанням юридичних наслідків у вигляді можливості оформити спадщину, суд вважає, що наявні підстави для встановлення факту належності заявнику правовстановлюючого документу - нотаріально посвідченого заповіту [PERSON] , оскільки досліджені докази підтверджують вказаний факт, та у суду відсутні сумніви щодо цього. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у Рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), у пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved