Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, в якій просила суд встановити факт постійного проживання заявниці - [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року включно. Заява обґрунтована тим, що заявниця народилась в с. Йосипівка, Савранського району, Одеської області Української РСР. В період з 1989 по 1989 року навчалась в Одеському фінансово-економічному технікумі, й на час навчання була зареєстрована в гуртожитку. 11.01.1988 заявниця отримала паспорт зразку 1974 року на ім`я [PERSON] . Після закінчення навчання в технікумі в 1989 році повернулась за місцем свого народження та попереднього проживання в с. Йосипівка, Савранського району, Одеської області, де проживала та працювала до квітня 1995 року. У період з травня 1991 по травень 1992, а також з лютого 1993 по квітень 1995 року, заявниця працювала різноробочою в колгоспі «ім. 50-річчя Великого Жовтня». Таким чином, станом на 24.08.1991 року, заявниця проживала на території України, однак паспорт громадянина України не отримувала. Влітку 2013 року, заявниця виявила у себе відсутність паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року. У зв`язку з чим звернулася до Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві. За результатами проведеної перевірки паспорт не було знайдено. В листопаді 2019 року звернулась до ЦНАП Деснянського району м. Києва із заявою про отримання паспорта громадянина України у зв`язку із втратою паспорта колишнього СРСР зразка 1974 р. Однак у видачі паспорта заявниці було відмовлено, оскільки потрібно в судовому порядку підтвердження мого проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Таким чином, заявниця вимушена звернутись до суду із вищевказаною заявою У судовому засіданні заявниця та її представник підтримали вимоги заяви, посилаючись на викладені в ній обставини та просили суд про їх задоволення. У судовому засіданні представник заінтересованої особи - Деснянського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області просила відмовити в задоволенні заяви з огляду на її необґрунтованість. Суд, вивчивши матеріали заяви, дійшой наступного висновку. Так, згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Так, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом (ч. 2-3 ст. 293 ЦПК України). Заявниця [PERSON] народилась [INFO] в селі Йосипівка, Савранського району Одеської області, Української РСР. Зі змісту заяви 11.01.1988 заявниця отримала паспорт зразку 1974 року на ім`я [PERSON] , проте на даний час паспорт було втрачено, таким чином заявниця просить суд встановити факт того, що вона [PERSON] , [INFO] , постійно проживала станом на 24.08.1991 на території України. Встановлення даного факту заявнику необхідно для того щоб отримати громадянство України. З 04.10.1986 по 02.09.1988 заявниця була прописана за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги для прописки громадян. Згідно довідки виданої 27.05.2020 року ТОВ «Нива» на ім`я [PERSON] підтверджується факт працевлаштування останньої в колгоспі з травня 1991 року по травень 1992 року, з лютого 1993 по квітень 1995 року 02.01.2013 заявниця зверталась із заявою про втрату паспорта на ім`я [PERSON] до Малинського РВ ГУ ДМС України в Одеській області, але 08.08.2013 було прийнято рішення про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України (лист Малиновського РВ ГУДМС України в Одеській області № 5114/2390-20 від 21.05.2020). Як вбачається з матеріалів справи 25.02.2020 до Деснянського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулась гр. [PERSON] із заявою про направлення листа до Малиновського РВ ГУ ДМС України в Одеській області на підтвердження видачі паспорта колишнього СРСР зразка 1974 та надано лист з Деснянського УП ГУНП у м. Києві № 2766/125/49-2020 від 12.02.2020 в якому зазначено, що 14.06.2017 заявник виявив відсутність паспорта громадянина України на власне ім`я ( [PERSON] ) та свідоцтво про народження. Крім цього, до заяви надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] видане відділ реєстрації актів громадянського стану Ватутінського р-ну м. Києва, 13.06.1996. Так, згідно даного свідоцтва [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 13.06.1996 зроблений запис № 574. Після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєні прізвища [PERSON] . Шлюб розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19.04.2010 № 2-1712/2010 р. 17.03.2020 та 23.04.2020 Деснянським РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надіслано запити за № 8026/563-20 та № 8026/1164-20 на начальників РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, ГУ ДМС, УДМС України щодо перевірки за обліками архівної/діючої картотеки, адресно- довідкових картотек та підтвердження чи спростування факту документування паспортом громадянина України. На підставі отриманих листів з 24 областей України повідомлено, що на території України гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована/знята з реєстрації місця проживання не значиться, паспортом громадянина України не документувалася. Згідно з частиною 2 статті 315 цього Кодексу у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку можливе тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження не можуть розглядатися заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 1 Порядку паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України». Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006). Так, згідно підпункту а пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України. Пункт 8 Порядку визначає, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про /встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Таким чином, вказаний Закон та Порядок встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи, передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні. Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ станом на 24.08.1991. Проаналізувавши надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку, що матеріалів справи не вбачається і в судовому засіданні не отримано достатніх доказів безперервного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення незалежності станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. За таких обставин, з огляду на встановлені обставини справи заяву [PERSON] слід задовольнити частково, встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України з 31.01.1971 по 02.09.1988, з травня 1991 року по травень 1992 року та з лютого 1993 року по квітень 1995 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial