Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якої зазначає, що народився [INFO] у м. Харкові та разом із батьками мешкав по [ADDRESS] , а пізніше родина отримала квартиру у Дзержинському районі м. Харкова. Надалі місце мешкання заявника змінювалось. З часу реєстрації шлюбу з [PERSON] 25.07.1987 і станом на 24.08.1991 заявник постійно з сім`єю мешкав у [ADDRESS] . На час 24.08.1991 мав постійну роботу водія 3 класу на підприємстві МП «ИЛЬМ», що було підрозділом фірми «Імтокс» та розташовувалось по [ADDRESS] . У зв`язку із відбуванням покарання у період з 05.11.1998 по 16.06.2006, зміни місця мешкання родини, відбулось розірвання шлюбу і зняття заявника з реєстрації за місцем постійного мешкання за рішенням суду та решту особистих документів заявника, втрачено, зокрема паспорту зразка СРСР з відміткою «Адресный листок убытия», Форма №20. Через відсутність паспорту, заявник звернувся до органів поліції, до Московського районного відділу у м. Харкові ДМС, де було відмовлено у видачі сучасних документів, а саме, паспорту громадянина України. Відсутність паспорту громадянина України впливає на особисті права заявника. З таких обставин, заявник вимушений звернутися до суду із заявою, якою просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Заявник надав до суду заяву, якою просить розглянути справу за його відсутністю, вимоги заяви підтримує. Від представника заінтересованої особи надійшов відзив, із якого вбачається, що достатність доводів заявника та доказів, на які він посилається вправі оцінювати лише суд, а тому поклалися на розсуд суду при вирішенні питання про встановлення факту, про який просить [PERSON] . В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився. Суд, вивчивши доводи заявника, враховуючи позицію представника заінтересованої особи, викладену у відзиві на заяву, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до правил ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ч.1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215 від 27.06.2022 ( у редакції Указу Президента України №593/2019 від 12.08.2019) визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24.08.1991 постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» цього Порядку. Із положень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту право не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Харкові, що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.07.1956, актовий запис №1038 (а.с.5). Із копії дублікату трудової книжці серії [NUMBER] , оформленої 06.10.1981 Ремонтно-будівельним управлінням №2 м. Харкова, вбачається, що [PERSON] з 1981 працював на різних підприємствах, організаціях у м. Харкові, зокрема, з 01.07.1991 по 02.08.1993 [PERSON] прийнятий на роботу та працював на фірмі «ІМТОКС» м. Харкова згідно наказу № 6 від 30.06.1991 (а.с.11-14). Із копії «Адресного листка убытия» Форма №20 від 21.10.2003 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Харкова, прописаний за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Дзержинським РВВС м. Харків 25.06.1979 (а.с.8). Із копії закордонного паспорту громадянина СРСР вбачається, що останній виданий на ім`я [PERSON] 28.11.1991 (а.с.9). Із змісту рішення Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2003 вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 25.07.1987 зареєстрований шлюб у Дзержинському відділі ЗАЦС, актовий запис №870, який розірваний через окреме проживання з 1999 (а.с.10). Із довідки Форма Б, виданої Олешківською ВК (№25) у Харківській області від 16.06.2006, вбачається, що [PERSON] відбував покарання з 05.11.1998 по 16.06.2006 та прямує до місця проживання: [ADDRESS] (а.с.4). Із довідки ЖЕУ від 20.11.2019 вбачається, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Отже, суд аналізуючи вищевикладене, дійшов до висновку, що на підставі зібраних та досліджених документах вбачається факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 по теперішній час. Встановлення факту, про який просить заявник, має юридичне значення.

Outcome: approved