Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті, вказавши, що його вітчим, [PERSON], [INFO], помер [INFO] у м. Донецьк. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що померлий є його вітчимом . [PERSON] проживав на тимчасово окупованій території у м. Донецьк. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видане Будьоновським відділом записів актів громадського стану м. Донецьк Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки від 29.03.2016 р. Враховуючи те, що вітчим заявника був громадянином України, постійно проживав у м. Донецьк, заявник вважає за можливе отримати свідоцтво про його смерть у Ленінському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. У судовому засіданні заявник підтримав заяву, та просить її задовольнити. Суд, вислухавши пояснення заявника ,вивчивши матеріали справи, письмові документи, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1, 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], його батьки: [PERSON] - батько, мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. 15.07.1972 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER]. 08.12.1973 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER]. [INFO] в місті Донецьк помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видане Будьоновським відділом записів актів громадського стану м. Донецьк Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки від 29.03.2016 р. Отже у свідоцтві про смерть зазначено, що воно видане закладом ДНР. Місто Донецьк увійшло до переліку населених пунктів, яким надано статус тимчасово окупованих територій на підставі Постанови Верховної Ради України № 254 від 17.03.2015р. «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями». На підставі Постанови ВРУ № 252 від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» на території м. Донецьк введено особливий порядок місцевого самоврядування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ст.17 ч.1 цього ж Закону, у разі порушення його положень цього Закону, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Заявник [PERSON] є громадянином України, проживає в [ADDRESS], його вітчим [PERSON], також був громадянином України та проживав на тимчасово окупованій території України - у місті Донецьк, де помер [INFO], про що було видане свідоцтво про смерть [NUMBER], яке видане Будьоновським відділом записів актів громадського стану м. Донецьк Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки від 29.03.2016 р. Вищезазначене свідоцтво згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, відтак вказана обставина унеможливлює отримання свідоцтва про смерть померлого в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, тому з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON] необхідно встановити факт смерті його вітчима [PERSON] на тимчасово окупованій території України - в місті Донецьк, що має для нього юридичне значення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved