Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки вказані у заяві, а саме видати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати в місці спільного проживання за адресою: [ADDRESS] та наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання за адресою: [ADDRESS] терміном до 6 місяців,заборонити [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] та неповнолітнім сином [PERSON] , 17.09.2018 контактувати з ним до 6 місяців. Заявник в обґрунтування заяви посилається на те, що протягом останніх років [PERSON] б`є, знущається, ображає її та постійно застосовує психологічне насильство. Поведінка [PERSON] носить систематичний характер, негативно впливає на стан здоров`я, працездатність, можливість піклуватися про дитину. 05.08.2019 за її зверненням до Єдиного державного реєстру досудового розслідування внесено відомості про кримінальне правопорушення за ст. 125 КК України щодо чоловіка. Внаслідок побиття заявник отримала струс головного мозку, постійно відчуває страх за власне життя та здоров`я дитини, вимушена переїхати з постійного місця проживання. У зв`язку з тим, що дитина малолітня (11 місяців) заявник не може працювати, а їй необхідно орендувати окреме житло. З огляду на викладені підстави заявник просила вжити заходи щодо заінтересованої особи. Заявник в судове засідання не прибула, при зверненні до суду із заявою підтримала вимоги заяви та просила розгляд проводити без її участі. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі,просила видати обмежувальний припис з огляду на те, що між сторонами існує конфлікт, заявник проживає за іншою адресою, звернулась за соціальною допомогою щодо надання тимчасового житла. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував з огляду на наступне. Вказав що не застосовував насильства, ініціатором сварок була дружина, яка відмовилась зареєструвати його і дитину у квартирі [ADDRESS] що є спільною, а моральне насильство з боку дружини застосовується щодо нього з приводу цієї ж квартири, а саме наявності спору щодо її продажу. Наприклад, дружина може розбудити його о 5-ій годині ранку щодо вирішення квартирного питання. Забороняє зустрічі дитини з його родичами. Усі дії заявник погоджує зі своєю матір`ю, мета якої, на думку [PERSON] , вирішити своє квартирне питання за рахунок його сім`ї. Під час конфліктів [PERSON] запропонував [PERSON] звернутись за допомогою до психолога, спілкувався з дружиною, намагався налагодити відносини, оскільки вважає що у неї післяпологова дипресія і дружина потребує допомоги психолога. Дружина не проживає у спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] , він перераховував кошти на картку дружини і готовий це робити надалі, а відносини на його думку слід налагоджувати з метою збереження сім`ї. Просив у задоволенні заяви відмовити. Представник заінтересованої особи Єрмак В.О. в судовому засіданні просив відмовити у видачі обмежувального припису. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання про відмову у видачі обмежувального припису. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Як вбачається з матеріалів справи заявник звернулась до поліції із заявою про внесення даних про вчинення щодо неї кримінального правопорушення чоловіком. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З протоколу допиту потерпілої [PERSON] від 14.08.2019 вбачається, що по суті поставлених питань заявник повідомила про те, що з 18 жовтня 2013 року перебуває у шлюбі з [PERSON] У шлюбі народився син [PERSON] . З січня 2019 року відбувались постійні сварки з чоловіком з приводу продажу квартири, оскільки вона наполягає продати квартиру, щоб переїхати ближче до своїх родичів, але чоловік проти. У березні 2019 року знову відбулась суперечка в ході якої чоловік своїми руками вдарив по її руках. З даного приводу до правоохоронних органів не зверталась, хоча про те, що чоловік її вдарив розповіла матері та тітці чоловіка, а 26.06. 2019 за словами потерпілої вона знову розпочала розмову з чоловіком щодо зміни місця проживання, він розлютився та почав її бити ( а.с. 21). Згідно із повідомленням Дарницького УПГУНП в м. Києві на запит адвоката від 19.08.2019 за вих. №17712/125/48/02-19 вивченням інформації, яка надходила до чергової частини Дарницького УПГУНП встановлено наступне: - у період з 01.05.2019 по 31.07.2019 до чергової частини надійшли виклики поліції, здійснені [PERSON] та [PERSON] ; - 10.06.2019 о 23:33 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: [ADDRESS] чоловік [PERSON] вдарив заявницю, агресивний, б`є дружину не вперше, швидка не потрібна, заявник [PERSON] . На місце події виїздив наряд поліції «Рубін-0205», яким за результатами відпрацювання виклику з`ясовано, що конфлікт виник на побутовому грунті. Як повідомила заявниця конфлікт припинено, від написання будь-яких заяв відмовилась. Крім того, о 23:35 надійшла відміна виклику поліції; - 26.06.2019 о 16:45 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: [ADDRESS] побив зять заявницю та її доньку. Квартиру не назвала, чекають на вулиці. Заявник: [PERSON] Виклик для відпрацювання передано наряду патрульної поліції «Рубін-0202», якими результататом перевірки зазначено, що заявниця самостійно звернеться до Дарницького УПГУНП для написання заяв; - 30.06.2019 о 08:36 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: [ADDRESS], 26.06.2019 викликали поліцію щодо домашнього насилля, приїхав наряд поліції. Заяву не взяли, сказали, що прийде дільничний. Дільничний не прийшов. А зять [PERSON] продовжує буянити, зараз наряд не потрібен. Заявник [PERSON] . У зв`язку з тим, що допомоги не потребувала, наряд не направлявся. Інформація на вказані виклики поліції слідчо-оперативної групи відсутня. Протягом квітня 2019 року у черговій частині зареєстровано один виклик [PERSON] , а саме 27.04.2019 о 14:51 про те, що за адресою: [ADDRESS] . 156 чоловік погрожує забрати дитину віком до 7 місяців та відвезти в невідомомому напрямку, просить поліцію ( а.с. 16-17). Згідно до висновку експертного дослідження №043-763-2019 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи на підставі заяви [PERSON] від 27.06.2019 при огляді виявлено: подовжене садно - по зовнішній поверхні правого стегна розмірами 0,8x0.3 см, синці по передній поверхні лівого колінного суглоба та правої гомілки розмірами 5x3 см 2x1,5 см. Вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень ( а.с. 22). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12019100020005840 на підставі заяви [PERSON] до ЄРДР 05.08.2019 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України ( а.с. 23). На запитання представника заявника [PERSON] в судовому засіданні [PERSON] відповів, що синці на ногах його дружини почали з`являтись після пологів, він пропонував їй звернутись за медичною допомогою, та зазначив про те, що приводом звернення до суду із заявою його дружини про видачу обмежувального припису стало повідомлення ним про те, що він має намір звернутись до органу опіки щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином. Щодо викликів працівників поліції [PERSON] , повідомив про те, що дійсно дружина викликала поліцію, але відкликала звернення і жодного разу ніхто не приїхав, протокол про притягнення його адміністративної відповідальності не складався. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до протоколу допиту [PERSON] зазначає про те, що [PERSON] наносив побої. При цьому як вбачається з пояснень [PERSON] він ніколи не бив дружину, із звукозапису, доданого заявником до справи вбачається факт провокації конфліктної ситуації з боку заявниці, оскільки чітко простежується, що [PERSON] не має бажання продовжувати розмову, а заявниця не зважаючи на його емоційний стан продовжує наполягати на розмові. Крім того, як вбачається з пояснень [PERSON] в судовому засіданні він дбає про дружину і дитину, не заперечує щодо зміни місця проживання дружини, готовий сплатити вартість її проживання, оскільки дружина разом з дитиною не проживає за адресою: [ADDRESS] але він має намір звернутись за правовою допомогою для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки хоче виховувати сина і зберегти нормальні людські відносини із заявником. Звертаючись до суду, заявник посилалася на те, що протягом останніх років [PERSON] б`є, знущається, ображає та постійно застосовує психологічне насильство та фізичне насильство.Проте як вбачається із повідомлення Дарницького УПГУНП в м. Києві від 19.08.2019 у відповідь на запит адвоката інформація щодо виїздів на виклики охоплює період з 01.05.2019 по 31.07.2019, виклики було відмінено заявницею, факту насильства зафіксовано не було жодного разу. Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення заяви про видачу обмежувального припису без задоволення.

Outcome: dismissed