Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Заявник у вересні 2015 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме що [PERSON], яка померла 10 січня 2015 року є донькою [PERSON], яка померла 28 січня 2000 року, а також встановити факт, що [PERSON] фактично прийняла спадщину від померлої матері [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що в січні 2015 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельного паю на території Лебединського району Сумської області, яку вона за життя фактично прийняла від своєї матері [PERSON], померлої 28.01.2000 року, але в установленому законом порядку правовстановлюючі документи на спадщину не оформила. В установлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини від померлої матері [PERSON], але із за відсутності документів, що свідчать про спорідненість між його матірю та його бабусею, він не може реалізувати своє набуте право на спадщину від померлої матері. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її донька [PERSON], тобто його мати, від спадщини не відмовлялася. Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а саме що [PERSON], яка померла 10 січня 2015 року є донькою [PERSON], яка померла 28 січня 2000 року, а також встановлення факту фактичного прийняття [PERSON] спадщини від померлої матері [PERSON], необхідно заявнику для прийняття спадщини від померлої матері [PERSON] Заявник у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, вирішення справи залишила на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 256, 259 ЦПК України суд може встановити, зокрема факт родинних відносин між фізичними особами. У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 5) 10 січня 2015 року померла [PERSON]. Із змісту заяви [PERSON] (а.с. 2-4) вбачається, що померла [PERSON] є його матірю. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадщини також увійшов земельний пай на території Лебединського району Сумської області, який залишився після смерті [PERSON] та фактично був прийнятий її донькою [PERSON] Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги є її син, тобто заявник по справі [PERSON] Інших спадкоємців у померлої за законом або за заповітом у померлої [PERSON] немає. Однак, через неможливість надати нотаріусу відомостей про спорідненість [PERSON] з [PERSON], а саме що остання є донькою [PERSON], заявник не може прийняти спадщину від померлої матері [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 1952 року виконавчим комітетом Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області за актовим записом № 3 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу вона змінила своє прізвище на «Ключка». Даний факт підтверджено копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя (а.с. 7). Виходячи з цього, [PERSON], яка померла 10 січня 2015 року є донькою померлої [PERSON], смерть якої настала 28 січня 2000 року. Отже, факт того, що зазначені особи мають спорідненість, підтверджено тим, що мати заявника по справі [PERSON] до укладення шлюбу мала спільне прізвище з померлою [PERSON] та відповідно до представлених документів, виданих різними організаціями, походили з одного місця, а саме Лебединського району Сумської області. Тому, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON], яка померла 10 січня 2015 року є донькою померлої [PERSON], смерть якої настала 28 січня 2000 року, заявлені вимоги в цій частині є повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. Що стосується вимог в частинні встановлення факту фактичного прийняття [PERSON] спадщини, яка залишилась після смерті її матері [PERSON], померлої 28 січня 2000 року, суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення\~ або\~ не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 ЦК України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства. який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 28 січня 2000 року померла [PERSON] (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на земельний пай, який знаходиться на території Лебединського району Сумської області (а.с. 8). Єдиним спадкоємцем [PERSON] була її донька [PERSON], мати заявника по справі. Тому, після смерті [PERSON] вона фактично прийняла спадщину від померлої матері шляхом управління та володіння спадковим майном. Від спадщини [PERSON] не відмовлялася, про що свідчить наявність сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого на імя [PERSON] Проте, в установленому законом порядку право власності на спадкове майно не переоформила. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки [PERSON] померла 28 січня 2000 року і на час відкриття спадщини, і до вступу в дію Цивільного кодексу України її донька [PERSON] вчинила дії щодо прийняття спадщини від своєї матері, до правовідносин, що виникли відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України застосовуються положення ЦК УРСР, що діяв в редакції 1963 року. Системний аналіз положень Розділу VII «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:\~\~довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, тощо. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій\~\~про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема факт прийняття спадщини (щодо спадкових відносин, що існували до введення в дію Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, який прийшов на зміну ЦК УРСР 1963 року. Отже факт того, що мати заявника по справі [PERSON] фактично прийняла спадщину від свої матері [PERSON], померлої 28.01.2000 року, підтверджено тим, що вона вчинила одну з дій, передбачених ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, а саме фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON], саме заявник по справі як спадкоємець за законом фактично прийняв спадщину від померлої та з усіма документами (сертифікатом на право на земельну ділянку (а.с. 8) та інші) звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від померлої матері. Виходячи з цього, суд визнає факт фактичного прийняття [PERSON], яка померла 10 січня 2015 року спадщини, яка залишилась від її померлої матері [PERSON], смерть якої настала 28 січня 2000 року, заявлені вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved