Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Заявники звернулися до суду з заявою, в обґрунтування якої зазначили, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] 06.09.2018 заявниками було подано заяву про прийняття спадщини до другої Херсонської державної нотаріальної контори. Під час усної консультації нотаріус повідомив, що свідоцтво про право на спадщину видано бути не може, так як не встановлено факт проживання заявників з померлим. У зв`язку з тим, що заявники проживали на території окупованого м. Севастополя встановити факт проживання однією сім`єю можливо було лише через суд. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19.03.2020 встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті [INFO] . Однак нотаріусом було повідомлено, що формулювання про встановлення факту проживання однією сім`єю не виключає можливості проживання зі спадкодавцем інших осіб, які мають право на спадщину після смерті [PERSON] , що перешкоджає в оформленні спадщини. З наведених підстав просили встановити факт того, що з [PERSON] на момент його смерті [INFO] інші особи крім [PERSON] та [PERSON] спільно з ним не проживали. Заявники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви в яких висловили прохання розглядати справу за їх відсутності, вимоги підтримали. Завідувач Другої Херсонської державної нотаріальної контори Єрьоменко І. О. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладалися на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19.03.2020: [INFO] помер [PERSON] ; 06.09.2018 заявниками [PERSON] та [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини до другої Херсонської державної нотаріальної контори; [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.06.1962 з [PERSON] ; згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , батьком вказано [PERSON] , матір`ю вказано [PERSON] ; згідно копії довідки від 30.05.2003 № 299 виданої Державним комунальним ремонтно-експлуатаційним підприємством № 23 [PERSON] проживав у м. Севастополь та мав склад сім`ї: [PERSON] дружина, [PERSON] син. Вказаним рішенням суду встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті [INFO] (а.с. 9-10). Згідно довідки Державного унітарного підприємства Севастополя «Єдиний інформаційно-розрахунковий центр» паспортний відділ від 17.12.2019 [PERSON] був постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28.06.1985 по день своєї смерті [INFO] . Спільно з ним були зареєстровані: [PERSON] дружина (знята з реєстраційного обліку 30.07.2019) та син [PERSON] (а.с. 8) Згідно Постанови Верховного Суду від 22.10.2018 № 235/2357/17 у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.96, § 45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. З огляду на вищевикладене суд визнає належним та допустимим доказом у справі довідку Державного унітарного підприємства Севастополя «Єдиний інформаційно-розрахунковий центр» паспортний відділ від 17.12.2019 та приймає її до уваги. За правилами частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту про який просять заявники і які мають для них юридичне значення, оскільки необхідні для реалізації права на оформлення спадщини.

Outcome: approved