Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Заявник звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], яка померла 17.06.1994 року. В обгрунтування заяви посилається на те, що 17.06.1994 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається із 40/100 ід. частин житлового будинку № 14 по провулку Рівненському (Фурманова) у м. Житомирі. Зазначила, що оскільки у будинку вона постійно проживала із 1970 року, а тому після смерті матері в повне розпорядження до заявниці перейшло вказане майно. [PERSON] вказала, що не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, так як не встановлено юридичний факт прийняття спадщини, хоча заявниця вступила у фактичне володіння та управлінням спадковим майном, у звязку із чим змушена звернутись до суду. Заявник та заінтересовані особи надали заяви про розгляд справи без їх участі. Заявник за її участі в судовому засіданні заяву підтримала, з підстав наведених у ній. Заінтересовані особи не заперечували щодо задоволення заяви [PERSON] Представник заінтересованої особи Територіальної громада в особі Житомирської міської ради в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Свідок [PERSON], яка є сусідкою заявниці, в судовому засіданні пояснила, що після смерті матері, [PERSON] постійно проживає за адресою: м. Житомир, 1-й [ADDRESS]. Свідок [PERSON], яка є сусідкою заявниці, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] постійно проживала із своєю матірю за адресою: м. Житомир, провулок 1-й Фурманова, оскільки весь час доглядала за нею, та після її смерті проживає за вказаною адресою. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в їх відсутності на підставі вимог ст.158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] померла 17 червня 1994 року, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №022695. Після смерті 17.06.1994 року [PERSON] відкрилась спадщина на 40/100 ід. частин житлового будинку № 14 по 1-му провулку Фурманова у м. Житомирі, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок №5-1152 від 25.05.1979 року, видане на підставі рішення виконкому Богунської районної Ради депутатів трудящих м. Житомира №151 від 04.04.1979 року. Зі змісту листа директора Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради [PERSON] №2232/13 від 08.07.2016 року вбачається, що розпорядженням міського голови від 19.02.2016 року №112 провулок 1-й Фурманова перейменовано на провулок Рівненський без зміни нумерації. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЧЄ №929032 вбачається, що [PERSON] була матірю [PERSON]. Згідно копії витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 29.12.2015 року у звязку, із реєстрацією 09.09.1973 року шлюбу прізвище заявниці «Лопатіна» було змінено на «Усачова». Згідно із п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР 1963 року). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. вказаний Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Поскільки в даній справі спірні правовідносини між сторонами щодо прийняття спадщини виникли під час дії ЦК УРСР 1963 р., то суд застосовує норми цього Кодексу для вирішення даного спору. Згідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.529 ЦК УРСР до спадкоємців першої черги за законом належать діти, дружина і батьки померлого, спадкоємці першої черги за законом успадковують майно померлого в рівних частках. Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, чи якщо він подав держнотконтори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~\~заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст. 285 ЦПК). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] №301/01-31 від 23.06.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 40/100 частин житлового будинку №14, що знаходиться за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Фурманова, у звязку із відсутністю можливості визначити повне коло спадкоємців, а відповідно, і частку заявниці у спадковому майні, оскільки заявницею не було подано довідку про склад осіб, що проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зі змісту копії довідки виданої Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №1» Житомирської міської ради №1222 від 24.09.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована із 14.12.1970 року. Довідка видана на підставі домової книжки та паспорта. Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Зі змісту копії матеріалів спадкової справи № 64 за 2016 рік, заведеної 23.06.2016 року до майна померлої 17.06.1994 року [PERSON] вбачається, що заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 40/100 частини житлового будинку № 14 по провулку 1-му Фурманова у м. Житомирі було подано лише [PERSON]. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved