Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , фактично прийняла спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що 21.07.1988 [PERSON] зробила заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємицею першої черги за законом є її дочка [PERSON] , [INFO] , спадкоємцями за заповітом є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу спадщини не зверталася, свої права щодо оформлення спадщини за заповітом після смерті [PERSON] не заявила, що свідчить про відмову від прийняття спадщини за заповітом. [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, де заведена спадкова справа. Донька спадкодавця [PERSON] своїми діями вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, а саме будинком, розпоряджалася речами, які належали матері, мала правовстановлюючі документи на будинок, сплачувала комунальні послуги. [PERSON] померла [INFO] . Заявник вимушена звернутися до суду через необхідність вирішення питання законного оформлення іншої не успадкованої на час смерті спадкодавця частини будинку. Заявник у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник надав заяву, в якій вимоги підтримав у повному обсязі і просить розглядати справу за його відсутності. Заінтересована особа в судове засідання також не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, заперечень не надала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Знам`янського міського управління юстиції Кіровоградської області зроблено відповідний актовий запис № 230. За життя [PERSON] 21.07.1988 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Знам`янської міської державної нотаріальної контори Шулькіним Б.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1666, яким заповіла належний їй житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] змінила прізвище після одруження на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , матір`ю значиться [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] після одруження із [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Матір`ю [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] є [PERSON] . Остання змінила прізвище на [PERSON] після одруження з [PERSON] , про що свідчить витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00033224056 від 19.10.2021, витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу № 00033224958 від 19.10.2021 та свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки квартального комітету №14 м. Знам`янка від 26.10.2021 № 113 встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та проживала на день смерті за адресою [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , яка проживала з 2002 року без реєстрації до дня смерті [INFO] , утримувала будинок, вела господарство. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали пояснення що [PERSON] проживала постійно разом зі своєю матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , доглядала за останньою до дня її смерті. Після смерті матері фактично розпорядилася її майном, доглядала за будиночком, підтримувала його в належному стані. За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка доказів здійснюється судом за приписами ст. 89 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо ці факти породжують юридичні наслідки. Відповідно до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5 доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту прийняття спадщини підтверджується наявними в справі доказами, так як спадкоємець на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, факт, про який просить заявник, породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне їй для оформлення прав на спадкове майно, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити.

Outcome: approved