Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що [PERSON], [INFO]\~ померла 25 жовтня 2015 року в м. Луганськ Луганської області. На обґрунтування своїх вимог він посилається на те, що 25 жовтня 2015 року у м. Луганську внаслідок хронічної сердцевої недостатності, дифузного кардіосклерозу померла його мати [PERSON], про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 00367 від 26.10.2015р. Вищезазначене лікарське свідоцтво про смерть, видане органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тобто є недійсними та не створює правових наслідків на території України, яка підконтрольна українській владі, а тому позбавлена права отримати свідоцтво про смерть, а в подальшому й допомогу на поховання та оформити спадщину. Заявник в судове засідання не зявився, в своїй заяві просить розглянути справу без його присутності. Заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції у Луганській області в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи по суті в її відсутність. Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК. Відповідно до ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю, заявник та заінтересована особа, скористалися цим правом. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи, за наявними у справі документами. В силу положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши заяву, письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. З лікарського свідоцтва про смерть № 00367 від 26.10.2015 вбачається, що [PERSON], [INFO], померла 25.10.2015 в м. Луганську внаслідок хронічної серцевої недостатності та дифузного кардіосклерозу у віці 94 роки.\~(а.с.7). Судом встановлено, що вищезазначене лікарське свідоцтво про смерть, видане органом, який знаходяться на тимчасово окупованій території, тобто є недійсними та не створює правових наслідків на території України, яка підконтрольна українській владі, а тому заявник позбавлений права реалізувати свої права, зокрема отримати свідоцтво про смерть, тощо. Згідно паспорту\~ серії ЕМ № 095810 виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області [PERSON], [INFO], уродженка с. ВеликаЧернігівка Станично-Луганського району Луганської області була громадянкою України та зареєстрована за адресою: [INFO]. (а.с.6). Із свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1662077 встановлено, що [PERSON] являється матірю заявника [PERSON]. (а.с.4). Із довідки від 24.11.2014р. № 925002778 структурного підрозділу з питань соціального захисту населення Марківської райдержадміністрації Луганської області встановлено, що [PERSON] з 18.02.2016р. перемістився з тимчосово окупованої території з м. Луганська в смт Марківку Марківського району Луганської області. Суд розглядаючи заяву заявника використовує наступні норми матеріального та процесуального права. Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ст. 256 ч. 1 п. 8 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ст. 259 ч. 2 ЦПК України, рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту поданої [PERSON] заяви вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне йому для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, а в подальшому отримання допомоги на поховання та оформлення спадщини, оскільки заявник є сином померлої. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованих осіб, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати\~ на підставі ч.7 ст.235 ЦПК України не відшкодовуються. Відповідно до п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення фікту смерті на тимчасово окупованій території України , визначеній Верховною радою України.

Outcome: approved