Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження /заінтересована особа - Ренійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області/, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] вона народила хлопчика - [PERSON]. Одразу після народження дитини заявник звернулась до заінтересованої особи з заявою про видачу свідоцтва про народження дитини. На своє звернення [PERSON] отримала усну відмову, їй було роз'яснено, що для отримання свідоцтва про народження необхідно надати перелік документів, одним із яких є паспорт громадянина України. Однак на той час у заявника не було вказаного документу. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року, справа № 510/1188/14-ц, було встановлено юридичний факт надходження [PERSON] в судовому порядку. Після чого у заявника з'явилась можливість отримати паспорт громадянина України. На сьогоднішній день дитині вже шість років, але він досі не має свідоцтва про народження, відсутність якого позбавляє його можливості реалізувати своє право на громадянство, він не може користуватися правами та виконувати обов`язки, передбачені Конституцією України, навить не може відвідувати дошкільний навчальний заклад. Заявник до судового засідання з'явилася, заяву підтримала у повному обсязі, крім того вона уточнила позовні вимоги та просила встановити факт народження у неї дитини - [PERSON], [INFO], в актової записи про народження в графі «відомості про батька», відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за вказівкою матері, вказати «[PERSON]». Представник заявника - адвокат [PERSON] у судове засідання з'явилася, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника заявника, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] вона народила хлопчика - [PERSON]. Одразу після народження дитини заявник звернулась до заінтересованої особи з заявою про видачу свідоцтва про народження дитини. На своє звернення [PERSON] отримала усну відмову, їй було роз'яснено, що для отримання свідоцтва про народження необхідно надати перелік документів, одним із яких є паспорт громадянина України. Однак на той час у заявника не було вказаного документу. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 12 листопада 2015 року, справа № 510/1188/14-ц, було встановлено юридичний факт надходження [PERSON] в судовому порядку. Після чого у заявника з'явилась можливість отримати паспорт громадянина України. На сьогоднішній день дитині вже шість років, але він досі не має свідоцтва про народження, відсутність якого позбавляє його можливості реалізувати своє право на громадянство, він не може користуватися правами та виконувати обов`язки, передбачені Конституцією України, навидь не може відвідувати дошкільний навчальний заклад. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що Відповідно до п.4 ст. 273 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Судом було встановлено, що одразу після народження дитини в медичної установі заявнику було надано епікриз після операції кесарева розтину від [INFO], де вказано що вона народила хлопчика та облікову картку пологового будинку, пологового відділення від 27 березня 2012 року, що також підтверджує факт народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно із ч. ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Отже, враховуючи вищенаведені роз'яснення та положення ЦПК України, СК України, наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що від встановлення факту народження дитини залежить виконання заявником батьківських обов'язків, здійснення особистих немайнових прав, а також відновлення прав заявника як матері дитини щодо реєстрації її народження,суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а факт - встановленню, оскільки він має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення у заявника та її дитини особистих немайнових та майнових прав, відповідно до положень чинного законодавства. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved