Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити той факт, що зазначена в заповіті від 11.05.2004р. [PERSON] та [PERSON] є однією особою та донькою [PERSON]. Мотивує заяву тим, що 13 грудня 2010 року помер її батько. У зв'язку із тим, що за життя батько склав заповіт від 11.05.2004р., який було посвідчено секретарем Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] і склав заповіт на своїх дітей: заявницю та її брата [PERSON]. В звязку з тим, що з дитинства її називали [PERSON] (імя [PERSON] є похідним від імені [PERSON]), тому батько вказав у заповіті своєю донькою [PERSON], але в паспорті заявниця значиться як [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала. Пояснила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті батька, вона звернулась до нотаріуса та надала всі документи на підтвердження того, що вона є донькою [PERSON], але 10.10.2015р. Державним нотаріусом Броварської районної Державної нотаріальної контори Київської області було розяснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину їй необхідно встановити той факт, що [PERSON] та [PERSON] зазначена у заповіті є одна і та ж особа. (а.с.7) Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Від встановлення факту, що зазначена в заповіті [PERSON] та зазначена в паспорті [PERSON] є однією і тією ж особою залежить виникнення права власності на спадщину, і тому суд приходить до висновку, що цей факт, що має юридичне значення може бути встановлений у судовому порядку. [PERSON] та [PERSON] одружились 12.07.1955р., що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб.(а.с. 30) Заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження.(а.с. 11) Після одруження 17.03.1979р. [PERSON] з [PERSON], заявниця змінила прізвище з «Левченко» на «Шевченко», що підтверджується свідоцтвом про одруження. (а.с. 12) 13.12.2010р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 5). Після смерті її батька [PERSON] відкрилась спадщина. Як вбачається з тексту заповіту, який міститься у матеріалах справи, спадкодавець заповідав все своє майно дітям: [PERSON] та [PERSON] по рівній частині кожному. (а.с. 6) Судом встановлено, що при укладенні заповіту батько вказав її імя [PERSON], оскільки все її життя з дитинства [PERSON] називали [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] це коротка розмовна форма імені на Україні, утворена і від імені [PERSON] (походить від давньогрецького імені [PERSON]), і від імені [PERSON] (походить від давньоєврейського імені Ханна), про що зазначено в матеріалах Вікіпедії та є загальновідомим фактом. Таким чином, суд вважає встановленим факт, що [PERSON], зазначена в заповіті від 11.05.2004р., посвідченому секретарем Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] та [PERSON] зазначена в паспорті це одна і та ж сама особа, яка є донькою [PERSON], тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved