Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Їй та її батькові на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 10.04.2019 року вона звернулась до приватного нотаріуса Манохіної Г.О. із документами для оформлення спадщини після смерті батька. Однак, 10.04.2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із пропущенням строків прийняття спадщини. Вона (заявник) проживала у квартирі [ADDRESS] з дитинства, проживала на час відкриття спадщини, проживає і до цього часу. 30.09.2004 року вона зареєструвалася за адресою: [ADDRESS] , але продовжувала постійно проживати у квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні представник заявника обставини викладені у заяві, вимоги, підтримав, просив їх задовольнити. До суду приватний нотаріус КМНО Манохіна Г.О. не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства. До суду представник Київської міської ради не з`явився, надіслав відзив, з проханням проводити розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року відкрито провадження у справі. 23.07.2019 року надійшов відзив. В суді встановлено, що [PERSON] народилась в м. Києві, [INFO] . Батьками вказано - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] - [PERSON] помер. На підтвердження свого проживання у квартирі [ADDRESS] заявник надана копії квитанції про оплату комунальних послуг за 2017-2019 роки, конверти на її ім`я за вказаною адресою. Представником заявника у порядку п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» були опитані особи - [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що [PERSON] проживала разом з батьком у квартирі [ADDRESS] , до смерті останнього. [PERSON] знають з часу заселення, їм відомо, що заявник є єдиною донькою померлого, у них були гармонійні сімейні відносини, вони завжди підтримували один одного. Встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. 09.04.2019 року заява про прийняття спадщини до приватного нотаріуса КМНО Манохіної Г.О. була подана [PERSON] , та 09.04.2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом від 03 березня 2004 № 20/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц колегія суддів дійшла до висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Проаналізувавши надані заявником докази, суд дійшов висновку, що вимоги заявника щодо спільного проживання з батьком [PERSON] за адресою - [ADDRESS] на час відкриття спадщини, є доведеними, та підлягають задоволенню. Встановлено, що інші спадкоємці померлого [PERSON] , окрім [PERSON] , відсутні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: approved