Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був племінником [PERSON] , яка померла [INFO] та відповідно до ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги за законом. Оскільки у тітки спільних з її покійним чоловіком [PERSON] дітей не було, то починаючи з 01 березня 2012 року він проживав разом з нею, матеріально, морально та іншим чином підтримував її, проводив за власні кошти поточні ремонти, разом святкували свята. Крім цього зазначає, що у зв`язку з досягненням похилого віку тітка [PERSON] хворіла, потребувала стороннього догляду, він же вів домашнє господарство, придбавав ліки, сплачував комунальні послуги, а після її смерті разом зі своїм батьком [PERSON] здійснював поховання. Вказані обставини можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] , які були сусідами його тітки. Встановлення даного факту заявнику необхідно для подальшого оформлення спадщини, при цьому про зміну черговості він не зазначає, а відтак вважає, що спір про право відсутній. На підставі наведеного просить заяву задовольнити. У судове засідання заявник [PERSON] та його представник - адвокат Меренич М.І. не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали у повному обсязі та просили таку задовольнити. Представник заінтересованої особи - Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району у судове засідання не з`явився, попередньо направив суду заяви про розгляд справи без участі представника, проти задоволення вимог заяви не заперечив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить про смерть серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 18 листопада 2019 року, актовий запис № 35 (а. с. 8). Як вбачається із самої заяви, а також доданих матеріалів зареєстрованим місцем проживання заявника [PERSON] є [ADDRESS] (а. с. 6, зворот). В той же час, наявними у матеріалах справи поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , що відібрані адвокатом [PERSON] , підтверджується, що свідки проживають по сусідству із сім`єю [PERSON] , які померли у [INFO] [PERSON] та у [INFO] [PERSON] відповідно. У спільному шлюбі вони дітей не мали, а тому приблизно з 2012 року [PERSON] проживав разом з тіткою, майже постійно проводив за власні кошти поточні ремонти будинку [ADDRESS] , святкував разом всі свята, а згодом, через похилий вік, відвозив до лікаря та придбавав ліки, сам займався прибиранням, приготуванням їжі, сплачував комунальні послуги (а. с. 10-11, 12-13). Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1296, 1298 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 п. 5 ст. 293 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку за відсутності інших спадкоємців із заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, не вбачається спору про право, а тому така заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З огляду на наведені вище докази, суд вважає доведеним факт того, що заявник [PERSON] на момент відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що його вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved