Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з 1975 року по серпень 1987 року. В своїй заяві вказує, що вона постійно мешкала до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» з 1975р. по 1987р. Крім того, з 1975 до 1986 року вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] під прізвищем [PERSON] . У серпні 2011 року, заявниця отримала дозвіл на постійне проживання на території України. 30 червня 2017 року звернулась із заявою до ГУ ДМС України в Донецькій області про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, у зв`язку зі зміною прізвища на [PERSON] . На момент звернення до ЦНАП, їй роз`яснили що ЖЄК не передавав архів на 1991 рік. Однак, всі матеріали справи ГУ ДМС України в Донецькій області, які були сформовані до 01.10.2014 року, разом зі справами УГІРФ ГУМВС України в Донецькій області, які були передані до архіву ГУДМС України в Донецькій області, залишились на території, яка тимчасово непідконтрольна української владі, а саме у м. Донецьку. Як доказ її мешкання на території України, їй та її сину було видано охоронне свідоцтво (бронь) № 97 від 19 вересня 1997 року та бронь № 11. Згідно заяви від 06.09.2010 року ,вона зверталась на до ЖКП № 2 Приморського районна м. Маріуполя ,щоб її зареєстрували за адресою: [ADDRESS] ,згідно ордера № 022791 від 03.10.1986 року ,виданим Жданівським ГО та охоронного свідоцтва (бронь) № 7 від 21.07.2008 року з 01.08.2008 по 03.08.2011 року. Заявниця заяву підтримала, просила суд задовольнити вимоги заяви. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Колеснікова С.М. залишила питання про розгляд заяви на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним задовольнити заяву з таких підстав. Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Згідно з посвідкою на постійне проживання № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 7). Згідно заяви від 06.09.2010 року, [PERSON] звернулась до директора ЖКП №2 Приморського району із проханням зареєструвати її за адресою: [ADDRESS] відповідно до ордеру №022791 від 03.10.1986 року виданого Жданівським ГО та охоронного свідоцтва (бронь) №7 від 21.07.2008 року з 01.08.2008\~по 03.08.2011\~року. (а.с.10). Відповідно до охоронного свідоцтва (борень) №97 від 19.08.1997 року, за [PERSON] та її сином [PERSON] заброньовано житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] на період з 01.01.1997 року по 01.01.2000 року. (а.с.11). Згідно охоронного свідоцтва (борень) № [NUMBER] за [PERSON] та її сином [PERSON] заброньовано житлове приміщення, а саме квартира [ADDRESS] на період з 01.08.2000 року по 01.08.2008 року. (а.с.12). Вказані відомості та письмові докази в своїй сукупності свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , тривалий час з 1975\~до 1987\~року постійно проживала на території України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 2 Протоколу №4 Європейської Конвенції до Конвенції про\~захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про громадянство України». Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тлумачення статті 293 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Можливість такого способу захисту прав особи як встановлення факту постійного проживання на території України також підтверджується судовою практикою Верховного суду, зокрема Постановою КЦС ВС від 30.04.2020 № 133/2348/17 (61-40027св18) та від 22 серпня 2018 року №363/214/17-ц. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши усі вищезазначені докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року. У зв`язку із цим заява [PERSON] є обґрунтованою та доведеною, а тому її слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved