Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Заявник лікар-фтизіатр Комунальної установи Центральна міська лікарня міста Рубіжне Луганської області Геворкян Аліса Каренівна звернулася до Рубіжанського міського суду з заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до протитуберкульозного закладу - Стахановського обласного туберкульозного диспансеру строком на 2 місяці. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [PERSON] 25.11.2013 року був направлений на лікування у Луганський обласний протитуберкульозний диспансер, але за відсутністю коштів ліг туди лише 09.12.2013 року, а 10.12.2013 року будучи у нетверезому стані, самовільно пішов із лікарні, перервавши лікування, є бактеріовидільником, що небезпечно для оточуючих (мешкає з дружиною), схильність до лікування низька. На даний момент стаціонарного лікування не проходить, від амбулаторного лікування ухиляється, що є небезпечним для оточуючих, тому потребує примусової госпіталізації. В судовому засіданні лікар-фтизіатр Геворкян А.К. заяву підтримала, просить її задовольнити. За даними лікаря-фтизіатра Геворкян А.К. заінтересована особа [PERSON] є особою, яка становить загрозу розповсюдження хвороби туберкульоз, що є небезпечним для оточуючих, тому суд прийшов до висновку розглядати справи за його відсутності відповідно до ст. 285 ЦПК України. Суд, заслухавши лікаря-фтизіатра, дослідивши матеріали цивільної справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що становить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів № 0120-11 від 13.01.2014 року [PERSON] є хворим на заразну форму туберкульозу, є бактеріовидільником та небезпечним для оточуючих, від лікування ухиляється, туберкульозний кабінет не відвідує (а.с.3). З медичної документації, копія якої додана до матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] вперше захворів на туберкульоз у 1996 році. З 2004 року по 2011 рік був під наглядом по кат.5.1. DS: БОИТБ легень клінічно вилікуваного з наслідком в плотні осередки, фіброз, емфізему. Останні погіршення у листопаді 2013 року26.11.2013 року від госпіталізації в ЛОПТД відмовився у зв'язку з відсутністю коштів. 03.12.2013 року був направлений в ОТД на стаціонарне лікування, де й знаходився з 09.12.2013р. по 11.12.2013р. з клінічним діагнозом: РТБ (26.11.2013) л-х (інф.) Д + МБТ + М + КоРоГо кат2 ког4 (13). Виписаний 11.12.2013р. у зв'язку з самовільним уходом з відділення (а.с.7, 8-9). Протягом часу з 11.12.2013р. по 16.01.2014р. неодноразово запрошувався до туберкульозного кабінету ЦМЛ м.Рубіжне, проте жодного разу до лікарі-фтизіатра не з'явився. Згідно довідки лікаря-фтизіатра від 20.01.2014р. [PERSON] перебуває на обліку в протитуберкульозному кабінеті, є бактеріовиділювачем та створює загрозу для оточуючих (а.с.10). Відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікробактеріями туберкульозу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз» хворі на туберкульоз та інфіковані мікробактеріями туберкульозу зобов'язані: дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно наявних в матеріалах справи доказах хворий [PERSON] в порушення наведених вище норм Закону ухиляється від лікування небезпечної хвороби, чим ставить в загрозливе становище осіб, що його оточують, подальша його відмова від проходження лікування може призвести до поширення захворюваності на туберкульоз серед населення, що призведе до порушення права на безпечну санітарно-епідеміологічну ситуацію необмеженого кола осіб. Враховуючи, що [PERSON] в епідеміологічному відношенні є небезпечним для оточуючих, при цьому в добровільному порядку відмовляється пройти курс лікування від захворювання на туберкульоз, який супроводжується бактеріовиділенням, суд приходить до висновку, що заява лікаря-фтизіатра Геворкян А.К. є обґрунтованою та маються всі законні підстави для госпіталізації хворого в примусовому порядку до протитуберкульозного закладу Стахановського обласного туберкульозного диспансеру строком на два місяці. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються за рахунок держави.

Outcome: approved