Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування заяви зазначила, що зареєстрована та проживає [INFO] в якій раніше до своєї смерті проживала її мати. По сусідстві із заявницею була зареєстрована та проживала в квартирі 22 на одному поверсі [PERSON], яка була подругою матері і в них багато що було спільного навіть те , що обидві родом з Росії. Практично з 2010 року заявниця почала спільно проживати з [PERSON] Вони вели спільне господарство, готовили їжу, прибирались в квартирах. Заявниця її постійно супроводжувала в лікарню, постійно провідувала в лікарні, купувала медикаменти, їжу, сплачувала комунальні платежі за квартиру і таке інше. Всі ці дії свідчать про спільне проживання. В знак подяки [PERSON] склала заповіт на квартиру, а також перед своєю смертю надала заявниці довіреність на розпорядження депозитом. 20 грудня 2016 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON], заявниця звернулася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини як на квартиру, так і на грошовий вклад, однак нотаріус вказала звернутися до суду і підтвердити факт спільного проживання зі спадкодавцем. В судове засідання, призначене на 06.02.2019 року заявниця не зявилась, надала до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає. Представник заінтересованої особи до судового засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20.12.2016 року (а.с. 13). За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла квартиру на пр. Металургів, 9/22 [PERSON] (а.с. 7), а також надала довіреність на розпорядженням депозитом, який розміщений в ПАТ «Альфа Банк» (а.с. 8). Факт спільного проживання, ведення господарства заявниці із [PERSON] з 2010 року підтверджується, зокрема, актом сусідів від 07.04.2017 року (а.с. 20). Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частини 1, 3\~статті 60 ЦПК України). Як встановлено\~статтею 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обовязку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно ч.2\~ст.315 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно до вимог\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1\~ст. 1261 Цивільного кодексу України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання заявниці з [PERSON] у період з 2010 року до дня її смерті, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на неможливість оформлення заявницею спадщини без встановлення судом вказаного факту заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved