Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Заявники звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Зазначали, що 18.10.2013 між ними було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим, просили розірвати шлюб. Крім того, [PERSON] у позовній заяві просить відновити своє дошлюбне прізвище - [PERSON] . Заявники у судове засідання не з`явились, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких просили заяву задовольнити у повному обсязі, а шлюб розірвати. Оскільки учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розгляду справи за відсутності учасників справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вивчивши заяву та додані до неї документи, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 18.10.2013 між заявниками було укладено шлюб, актовий запис № 2250 (а.с. 10). Від шлюбу заявники мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). 17.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дитини, умови її утримання та здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим з батьків, хто проживає окремо від дитини (а.с. 8-9). Із встановлених обставин справи випливають правовідносини щодо припинення шлюбу між сторонами. До цих правовідносин підлягають застосуванню норми ст. ст. 105, 109 СК України. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Ураховуючи те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та дитини, умови договору відповідають інтересам дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Разом з тим, підлягає задоволенню і заява [PERSON] про відновлення дошлюбного прізвища, виходячи з наступного. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки, в силу норм ст. 113 СК України [PERSON] просить відновити своє дошлюбне прізвище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви в цій частині.

Outcome: approved