Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: належності свідоцтва Виконавчого комітету Житомирської міської Ради Депутатів Трудящих [NUMBER] від 05.03.1973 року на право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві особистої власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак під час збирання документів для договору дарування було виявлено, що на першій сторінці свідоцтва зазначено як « [PERSON] », а на другій - « [PERSON] ». В паспорті зазначено « [PERSON] ». В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, подала заяву в якій заявлені вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS] . З дослідженого у судовому засіданні копії свідоцтва [NUMBER] від 05.03.1973 року на право особистої власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами вбачається, що на першій сторінці свідоцтва зазначено як « [PERSON] », а на другій - « [PERSON] ». З копії паспорта вбачається, що по-батькові заявниці [PERSON] . Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, а саме: свідоцтво Виконавчого комітету Житомирської міської Ради Депутатів Трудящих [NUMBER] від 05.03.1973 року на право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилку в написанні по-батькові заявника, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявнику в реалізації його права на володіння та користування земельною ділянкою. Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній, а метою встановлення факту, що має юридичне значення - належності правовстановлюючого документа заявнику, є користування земельною ділянкою. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. На підставі викладеного та

Outcome: approved