Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Заявник просить встановити факт смерті матері - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м.Джанкой АР Крим, мотивуючи тим, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала у [ADDRESS] , [INFO] померла. Джанкойським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Однак, у зв`язку з визнанням АР Крим тимчасово окупованою територією, в Україні не визнається легітимність документів, виданих на окупованій території незаконно сформованими державними органами, в тому числі і свідоцтва про смерть, і вказана обставина є перешкодою для реалізації її законних прав, в тому числі і для отримання свідоцтва про смерть, у зв`язку з чим 02.09.2020р. начальником відділу Святошинського районного у м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) І.Антоненко відмовлено у державній реєстрації факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та відмовлено у видачі свідоцтва про смерть відповідно. Заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі. Заява підлягає задоволенню з таких підстав: З копії паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала у [ADDRESS] . З копії свідоцтва про одруження встановлено, що [PERSON] , [INFO] - донька [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві 27.07.2007р. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». З свідоцтва про смерть від 23.08.2018р., виданого Джанкойським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , про що зроблено актовий запис №1070. Суд пересвідчився в тому, що надані копії вказаних документів повністю відповідають оригіналам документів, які є в наявності у заявника. З метою реєстрації факту смерті [PERSON] , [INFO] в Україні, заявниця звернулася до Святошинського районного в м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Листом 02.09.2020р. начальником відділу Святошинського районного у м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) І.Антоненко відмовлено у державній реєстрації факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та відмовлено у видачі свідоцтва про смерть відповідно, оскільки дані документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII, тимчасово окупована територія України, якою є Автономна Республіка Крим, є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Згідно із ч.1 ст.17 Закону від 15.04.2014 р. № 1207 -VІІ у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. При ухваленні рішення, судом приймається до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), щодо так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, і суд приймає до уваги доказ - довідку, видану медичним закладом на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З наданих документів суд вважає встановленим, що [PERSON] , [INFO] була зареєстрована та постійно проживала, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, і тому факт її смерті суд вважає доведеним і встановленим. Дата смерті також встановлені. Оскільки свідоцтво про смерть видано закладом, створеним у порядку, не передбаченому законодавством України, тому є підстави для встановлення у судовому порядку факту смерті, для подальшого внесення відповідного актового запису законним державним органом держави Україна. Даний факт має юридичне значення, оскільки на його підставі для заявника виникають правові підстави для реалізації своїх спадкових прав.

Outcome: approved