Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

заявники просять суд встановити факт належності [PERSON] державного акту серія ЯБ №147439 від 18.10.2004 р. на право власності на земельну ділянку площею 4,1952 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кагарлицької міської ради Київської області, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON]. Після смерті [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №147439 від 18.10.2004 р. залишилась земельна ділянка площею 4.1952 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кагарлицької міської ради Київської області. За життя [PERSON] заповіт на своє майно, в тому числі земельну ділянку, складений не був. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після о смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із спадкоємців першої черги [PERSON] залишились вони - її діти [PERSON] та [PERSON], які належним чином прийняли спадщину своєї матері шляхом звернення із заявою до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори. Після прийняття спадщини вони звернулись до державного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про спадщину на земельну ділянку. Однак, державний нотаріус відмовилась оформляти спадщину та видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку, що належав [PERSON] невірно вказано прізвище їхньої померлої матері [PERSON] Зокрема, в державному акті на право власності на земельну ділянку вказано її прізвище [PERSON], а в свідоцтві про смерть [PERSON]. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, /зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Факт того належності державного акту на право власності на земельну ділянку належав [PERSON] підтверджується доданими до позовної заяви документами. Виправлення помилки є неможливим шляхом виготовлення нового державного акту, оскільки такий акт повинен виготовляти лише власник та необхідно скасувати старий державний, для скасування якого підстав немає. Також, неможливе внесення змін до державного акту, оскільки згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 05.04.1999 р. усі записи в державному акті мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Представник заінтересованої особи в особі Кагарлицької міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи є розписка про отримання судової повістки, причини не явки суд не повідомив, тому суд вважає за необхідне винести рішення на підставі наявних у справі документів. Суд, вислухавши заявників і вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне заяву задовольнити. Суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 234 Цивільного-процесуального кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Стаття 259 ЦПК України визначає, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Так, за правовими позиціями Верховного Суду України, щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження, місце проживання не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт того належності державного акту на право власності на земельну ділянку належав [PERSON] підтверджується: копією свідоцтва про смерть на [PERSON], копією державного акту на право власності. Виправлення помилки є неможливим шляхом виготовлення нового державного акту, оскільки такий акт повинен виготовляти лише власник та необхідно скасувати старий державний, для скасування якого підстав немає. Також, неможливе внесення змін до державного акту, оскільки згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 05.04.1999 р. усі записи в державному акті мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Таким чином, враховуючи, що факт про встановлення якого просять заявники, має юридичне значення, адже тягне виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав, і законом не визначено іншого порядку встановлення такого юридичного факту, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved