Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.1978 року між нею та її покійним чоловіком було зареєстровано шлюб та у свідоцтві вказано прізвище « [PERSON] ». Однак, у інших документах прізвище заявника вказано « [PERSON] ». [INFO] помер чоловік заявника та у свідоцтві про його смерть вказано прізвище « [PERSON] », також прізвище його батьків « [PERSON] ». Заявник зазначила, що досягла пенсійного віку та оформлює пенсію, та має право на отримання пенсії після смерті чоловіка, який мав інвалідність ліквідатора Чорнобильської катастрофи, однак у зв`язку з різницею прізвищ подружжя у свідоцтві про шлюб та офіційних документах, пенсійний фонд України відмовляє в оформленні пенсії [PERSON] , у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Заявник в судове засідання надав заяву про слухання справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, жодних заяв та клопотань не подавав. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа. З матеріалів справи вбачається, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 09.12.1998 року прізвище заявника вказано « [PERSON] », також прізвище « [PERSON] » вказано у посвідченні дружини із числа ліквідаторів категорії першої, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою від 09.12.2014 року, довідці про присвоєння ідентифікаційного номера від 23.02.1998 року, трудовій книжці серії [NUMBER] . Однак, у свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.12.1978 року прізвище померлого чоловіка заявника вказано « [PERSON] » та після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » та « [PERSON] ». [INFO] помер чоловік заявника та у свідоцтві про його смерть вказано прізвище « [PERSON] ». У свідоцтві про народження чоловіка заявника його прізвище вказано російською мовою « [PERSON] » (а.с. 5). Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Враховуючи викладене, на підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №5« Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та

Outcome: approved