Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Заявник звернувся червні 2019 року із позовом про стягнення з відповідача нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період 2010 - 2011 років. В обґрунтування заявленого зазначив, що дізнався з відомостей про сплачені відповідачем податки до пенсійного фонду з нарахованої йому зарплати в більшому ніж позивач фактично отримував. У зв`язку із цим просив суд позов задовольнити стягнувши з відповідача нараховану але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні адже тривалий час вже не працює у відповідача. Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і підстав для переходу до іншого виду проваджень судом встановлено не було. Звідси фіксація проведення слухання справи не відбувалась, що регламентовано положеннями ЦПК України. Відповідач направ відзив на позов, яким зазначив, що вимог не визнає. В обґрунтування такої позиції суду повідомив наступне. Дійсно, позивач працював у відповідача у згадуваний ним проміжок часу, однак усю нараховану підприємством заробітну плату отримував і претензій, як на час отримання так і на час звільнення не було. Документації щодо видачу заробітної плати відповідач не має у зв`язку із її знищенням. Проаналізував заявлені вимоги та ставлення відповідача судом встановлено наступне. Єдиною підставою для звернення до суду із даним позовом є інформація отримана з пенсійного фонду про те, що позивачу нараховувалась заробітна плата в певному розмірі. Підтверджень того, що зазначений позивачем обсяг нарахувань був більшим за фактично отриманий суду надано не було і наразі встановити не можливо у зв`язку із знищення документації з даного приводу. Інформацію відповідача про знищення згадуваної документації доведено до відома позивача. Останнім з даного приводу жодного клопотання заявлено не було і додатково у зв`язку із цим причин переходу до інших видів проваджень не ініціювалось. Разом з тим витребуванням певних матеріалів суд не вважає переконливими підставами для переходу до іншого виду провадження (спрощеного з викликом чи загального позовного). Аналіз таких фактичних обставин справи, на переконання суду, дають достатні підстави вважати, що позов не може бути задоволеним, адже суд вважає, що позивачем не доведено факт нарахування відповідачем зарплати більшої ніж виплачено фактично. Розглядаючи цивільні справи суд керується принципами диспозитивності та змагальності, який визначає, що суд не може збирати докази, як і вчиняти інші дії на користь сторін з власної ініціативи, а лише сприяти в реалізації прав та обов`язків; кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат. Правовідносини з даного питання регламентовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed