Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із даною заявою, посилаючись на те, що у період з лютого 2012 року по серпень 2017 року вона, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю та вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, фактично перебуваючи в шлюбних відносинах. Під час спільного проживання 15 травня 2014 року у них народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження матірю їх сина записана [PERSON], а батьком [PERSON]. 04 червня 2014 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві вона зареєструвала народження сина. Його імя та по батькові у книзі реєстрації народжень було записано відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За життя [PERSON] визнавав себе батьком дитини, адже весь час вони фактично перебували разом та проживали однією сімєю . Крім того [PERSON] постійно надавав матеріальну допомогу їх спільній дитині та обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини. Як батько [PERSON], [PERSON] своїми діями намагався забезпечити належний рівень життя, здоровя, фізичний і духовний розвиток свого сина. 15 серпня 2017 року внаслідок трагічних обставин [PERSON] загинув. Згідно з частини 1 статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Встановлення зазначеного факту батьківства після смерті батька їй необхідно для оформлення спадщини та здійснення інших юридично значущих дій. В звязку із викладеними обставинами заявниця просила встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] відносно їх сина [PERSON], який народився 15 травня 2014 року у м. Києві. В судовому засіданні заявниця заяву про встановлення факту батьківства підтримала, підтвердила обставини, викладені у заяві, просила заяву задовольнити. Представники заінтересованих осіб - Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] територіального управління юстиції у місті Києві, Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення заявниці [PERSON], свідка [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заяву такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що у період з лютого 2012 року по серпень 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю та вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, фактично перебуваючи в шлюбних відносинах. Під час спільного проживання 15 травня 2014 року у них народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження матірю їх сина записана [PERSON], а батьком [PERSON]. 04 червня 2014 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві заявниця зареєструвала народження сина. Його імя та по батькові у книзі реєстрації народжень було записано відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, відповідно до якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а імя та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За життя [PERSON] визнавав себе батьком дитини, адже весь час вони фактично перебували разом та проживали однією сімєю . Крім того [PERSON] постійно надавав матеріальну допомогу їх спільній дитині та обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини. Як батько [PERSON], [PERSON] своїми діями намагався забезпечити належний рівень життя, здоровя, фізичний і духовний розвиток свого сина. 15 серпня 2017 року внаслідок трагічних обставин [PERSON] загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 412640 від 19 серпня 2017 року, виданого відділом державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у місті Києві. Наведені обставини підтверджуються пояснення заявниці [PERSON], свідка [PERSON], матеріалами справи. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю загиблого [PERSON], її син [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з 2012 року по день смерті 15 серпня 2017 року. Вони мають спільну дитину [PERSON]. Жили вони разом, вели спільне господарство, її син визнавав дитину своєю дитиною. Стверджує, що це дитина її сина і не заперечує проти встановлення факту про визнання його батьківства, син забирав дитину з пологового будинку. В іншому зареєстрованому шлюбі він не перебував. У відповідності до ч. 1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заявниця, звертаючись до суду із даним позовом, просить встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] відносно їх сина [PERSON], який народився 15 травня 2014 року у м. Києві. Встановлення факту батьківства після смерті батька їй необхідно для оформлення спадщини та здійснення інших юридично значущих дій. У відповідності до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід сстановити факт батьківства [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 15 серпня 2017 року відносно [PERSON], [INFO], задовольнивши заяву [PERSON]

Outcome: approved