Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Заявники звернулися до суду з заявою про встановлення режиму окремого проживання. В заяві зазначають, що 15.09.2001 року між ними було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кам'янобрідського районного управління юстиції м. Луганська, актовий запис № 156. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу вони проживали за місцем реєстрації чоловіка у смт. Новопсков, Луганської області, вона здійснювала нотаріальну діяльність у м. Луганськ, але влітку 2014 року внаслідок Російської агресії на частині території Луганської області, смт. Новопсков і м.Луганськ вибули з під контролю України, внаслідок чого вона з донькою змушена була виїхати з Луганська. З 29 липня 2015 року вона з донькою переїхали до міста Кам'янське та пройшли реєстрацію, як тимчасово переміщені особи з зони антитерористичної операції (м. Луганськ). В Кам'янському вона розпочала нотаріальну діяльність, а донька поновила навчання. Оскільки чоловік не може залишити своїх пристарілих батьків, які все життя проживають у Новопскові, тому виходячи з інтересів доньки він дав згоду на проживання доньки з нею у місті м.Кам'янське. При цьому вони з чоловіком розуміли, що це буде унеможливлювати їх спільне проживання. Саме, з 29 липня 2015 року вони з чоловіком не проживають спільно, а вимушені перебувати в режимі окремого проживання. Заявники подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі заяву підтримали та просили її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви, суд вважає, що заява про встановлення режиму окремого проживання подружжя підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі зареєстрованому 15.09.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кам'янобрідського районного управління юстиції м. Луганська, актовий запис № 156, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Від цього шлюбу подружжя має дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 230 (а.с. 6). Зі змісту заяви вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство та більше двох років проживають окремо. З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання. Спорів щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 12 ППВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який не бажає продовжувати спільне життя. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст. 119 СК України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. За таких обставин, оскільки підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини та чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) наполягають на встановленні для них судом режиму окремого проживання подружжя, підстав для відмови в задоволенні заяви в судовому засіданні не встановлено, тому заявлені вимоги заявників є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає на необхідне роз'яснити подружжю [PERSON] та [PERSON] правові наслідки встановлення режиму окремого проживання подружжя, викладені у ст. 120 СК України, а саме: 1) майно, набутне в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Outcome: approved