Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, мотивуючи її тим, що 11 травня 1991 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований Чорноголівською сільською радою народних депутатів Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом № 8. Вказують, що від цього шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка на даний час повнолітня. Пояснюють, що основною причиною для подання спільної заяви про розірвання шлюбу є тривала відсутність між нами сімейних стосунків, а також відсутність бажання їх відновити. Зокрема зазначають, що близько року їхні шлюбні стосунки припинені, вони не ведуть спільне господарство, проживають окремо один від одного, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу не є можливим. Такому стану їхніх стосунків передували систематичні конфлікти, які позбавили їх почуттів прихильності та любові один до одного, взаємоповаги та взаєморозуміння, що є передумовою для подружніх відносин. Остаточно переконавшись у рішенні розлучитися в їхніх інтересах, вони вирішили розірвати шлюб. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні. Зазначають, що рішення про припинення шлюбу є їхнім спільним рішенням, а тому просять розірвати між ними шлюб. У судове засідання заявники не зявився, однак подали через канцелярію суду заяву від 08.02.2016 року про розгляд справи без їхньої участі, в заяві зазначають, що заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку. Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали шлюб 11 травня 1991 року у Чорноголівській сільській раді народних депутатів Великоберезнянського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 11 травня 1991 року складено відповідний актовий запис № 8, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ № 463992, виданого 11 травня 1991 року. У заявників є спільна донька [PERSON], [INFO], яка на даний час повнолітня. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно з п. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з положеннями ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між заявниками не склалось, на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, про що свідчить зміст спільної заяви, рішення про розірвання шлюбу є їхнім спільним рішенням. Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, а тому на підставі ст. ст. 105, 109 СК України шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 7 ст. 235 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved