Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини у квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мама [PERSON] , а [INFO] вітчим [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , яка належала матері та вітчиму на праві спільної власності. За життя спадкодавці заповіти не складали. Так, після смерті [PERSON] і він, і її чоловік, [PERSON] , прийняли спадщину за мамою та дружиною відповідно, так як постійно проживали разом з нею у вказаній квартирі. Крім цього, на момент смерті вітчима він також продовжував постійно проживати разом з ним у спадковому будинку, відтак вважається таким, що спадщину прийняв. Разом з цим, йому було відмовлено у оформленні такої, так як він за адресою місцезнаходження спадкового майна зареєстрованим не був, із відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Оскільки він є єдиним спадкоємцем майна покійних (його брат [PERSON] спадщину за ними не прийняв, давно проживає у Великоберезнянському районі), у нього існують перешкоди у оформленні належних йому прав власника зазначеної квартири, тому просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявник [PERSON] просив заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення вимог не заперечив, так як він на момент смерті [PERSON] проживав окремо, а саме у Великоберезнянському районі, тоді як проживав з вітчимом та доглядав постійно за ним саме заявник, його брат [PERSON] . У судове засідання представник Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як заінтересованої особи не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення вимог заяви не заперечила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає поряд із квартирою [ADDRESS] . Їй відомо, що з 1976 року і аж до смерті [PERSON] та [PERSON] заявник проживав із ними, допомагав їм поратися по господарству і доглядав за ними. Після смерті останніх займався їх похоронами. Переїхав з дружиною проживати у інше місце тільки коли необхідність перебування у вказаній квартирі відпала (родичі померли). У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що заявник є його батьком. Такий за життя бабусі вів з нею та її чоловіком спільне господарство, проживаючи спільно у квартирі останніх. [PERSON] після смерті своєї мами продовжив проживати разом з вітчимом та одноосібно доглядати за ним аж до моменту його смерті. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мама заявника [PERSON] , а [INFO] його вітчим [PERSON] , що стверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 19 серпня 2003 року та серії [NUMBER] , виданим Відділом РАЦС Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 16 березня 2005 року, відповідно (а. с. 6, 7, 9, 23). Також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 вересня 1998 року [PERSON] та [PERSON] були власниками квартири [ADDRESS] (а. с. 10). Як вбачається з довідок виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, на день та протягом шести місяців після смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON] , а також проживав без реєстрації [PERSON] (а. с. 24, 25). Крім цього, згідно довідки виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 318 від 02 травня 2018 року заявник [PERSON] на день смерті [PERSON] (помер [INFO] ) здійснював за ним догляд, вів разом з останнім спільне господарство та проживав (а. с. 8). Разом з цим, відсутність реєстрації місця проживання заявника за останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] створює йому перешкоди у реалізації належного права на розпорядження спадковим майно, тому з метою усунення таких просить встановити факт, що має юридичне значення. Так, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону Верховний Суд у справі №404/2163/16-ц не взяв до уваги доводи касаційної скарги, що відсутність реєстрації місця проживання відповідача за останнім місцем проживання спадкодавця є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. За таких обставин, вказаний висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, суд згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує до даних правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищенаведене та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, а саме довідки сільської ради та покази свідків, які узгоджуються між собою, суд вважає підставною заяву [PERSON] , а відтак приходить до висновку, що у судовому засіданні доведено факт його постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини у квартирі [ADDRESS] . Отже,

Outcome: approved