Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON], яка настала 09 лютого 2016 року в м.Антрацит-5 Луганської області. Заяву мотивує тим, що відділом ДРАЦС їй було відмовлено в державній реєстрації факту смерті та отримання відповідного свідоцтва, оскільки факт смерті відбувся та медичний документ виданий на тимчасово окупованій території, де орган державної влади України тимчасово не здійснює свої повноваження. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації такої в Україні, де померла була зареєстрована: [INFO] та подальшого оформлення спадкових прав. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] повністю підтримала заявлені вимоги, проти чого не заперечувала і [PERSON], як представник заінтересованої особи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність задоволення заявлених вимог. Судом установлено, що згідно лікарського свідоцтва про смерть (остаточне) № 19, виданого 10.02.2016 Антрацитівською центральною міською багатопрофільною лікарнею, поліклініка № 1 ЛНР м.Антрацит [PERSON], [INFO] померла 09 лютого 2016 року в м.Антрацит, ЛНР (а.с. 6). Згідно свідоцтва про народження виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, 21 квітня 2016 року серії І-ЕЛ №175655, актовий запис №26 вбачається, що заявниця [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] (а.с. 9). Після смерті матері заявниця звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області для реєстрації смерті матері, однак їй листом від 20.04.2016 № 399/02.6-109 (а.с. 5) було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства України проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків. У звязку із чим заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту смерті. Як встановлено судом, заявниця мала намір встановити факт смерті матері, оскільки це має юридичне значення, а саме для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту її смерті, видачі свідоцтва про смерть для отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно п.5 ч.2\~ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1\~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7\~ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4\~ст.273 ЦПК\~і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35\~ЦПК. Відповідно до ч.1-3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На сьогоднішній час свідоцтво про смерть видане органом, який діє поза межами\~Конституції\~та законодавства України та не визнається на території України, а також лікарське свідоцтво про смерть видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України. Згідно\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки заявниця, яка є громадянином України, проживає в [INFO], що підтверджується її копією паспорта (а.с. 3-4), та її померла матір, яка зареєстрована в [INFO], що підтверджується копією її паспорта (а.с.7), [PERSON] померла на тимчасово непідконтрольній Україні території ЛНР, та після її смерті заявниця не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку. З цих підстав, з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті її матері - [PERSON] на тимчасово окупованій території у м. Антрацит Луганської області. \~\~\~\~\~

Outcome: approved