Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Заявник звернулась до суду із зазначеною заявою. В обґрунтування якої зазначає, що [INFO] у м. Вуглегірськ Донецької обл. померла його( зі слів заявника) сестра [PERSON] [INFO], яка була зареєстрована там же. Зі слів заявника, факт їх спорідненості підтверджується свідоцтвом про одруження від 06.06.1950 р. При цьому 12.03.2019 р. Оболонським районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, оскільки державні органи на території України не визнають документів наданих державними органами на території не підконтрольній Україні. Тому заявник просить установити факт смерті своєї сестри [PERSON] 1926 р.н., так як даний факт потрібен для отримання відповідного свідоцтва про смерть. У судове засідання жодна сторона не викликалась. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясував наступне. При цьому ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження. Як роз'яснено у п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до ст. 217 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] народився [INFO] у м. Вуглегірськ Донецької обл. та з 1984 р. є зареєстрованим у м. Києві на території Оболонського району м. Києва. Як вбачається з матеріалів справи, заявником до суду також надано свідоцтво про одруження [PERSON] [INFO] та [PERSON] 1926 р.н., яка народилась у с. Луганське Єнакіївського району (на той час) Сталінської обл. При цьому у матеріалах справи є паспорт гр. України [PERSON] [INFO], яка народилась у с. Луганське Артемівського району Донецької обл. Також у матеріалах справи є свідоцтво про смерть [NUMBER] від 22.03.2019 р., яке видане на тимчасово окупованій території України в м. Єнакієве м. Вуглегірськ відносно [PERSON] [INFO], і причиною її смерті є хронічна судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз. Так з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Тиrkey», «Cyprusv v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascuand Other v. Moldova and Russia») у зазначеному листі зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. «Результати аналізу судової практики щодо питань, які були предметом зазначеного листа, свідчать про те, що у цілому суди належним чином реалізують положення статті 257-1 ЦПК України та здійснюють розгляд по суті заяв, регламентованих цією правовою нормою. У цьому контексті слід зважати на те, що така практика є неприпустимою, оскільки факт існування ані так званої «Донецької народної республіки», ані так званої «Луганської народної республіки» не визнається органами влади України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визнані тимчасово окупованими територіями відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Внаслідок цього, судами при задоволенні заяв про встановлення фактів, які мають юридичне значення та які мали місце в окремих районах Донецької та Луганської областей, що визнані тимчасово окупованими територіями, у резолютивній частині відповідних рішень зазначається коректна назва населених пунктів, в яких мав місце встановлений факт (село, селище, місто; район; область) з урахуванням вимог Конституції України у цій частині, наприклад, «місто Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області, Україна» тощо. Також з огляду на вимоги Конституції України при позначенні місця настання певного факту відсутні підстави використовувати такі формулювання, як «Донецька народна республіка (територія, непідконтрольна державній владі України)», «Донецька народна республіка, яка є тимчасово окупованою територією», «самопроголошена Донецька народна республіка» тощо.» У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Суд з'ясувавши усі обставини справи та дослідивши отримані докази, вважає за неможливе встановити факт смерті [PERSON] [INFO] у м. Вуглегірськ Донецької обл., Україна, так як з доказів наданих заявником вбачається відсутність факту спорідненості між ним - [PERSON] та померлою особою на прізвище [PERSON] 1926 р.н., незважаючи на надане свідоцтво про одруження від 1950 р.н., в якому є посилання на схоже із прізвищем заявника «[PERSON]» та існуючу відмінність у місці народження цієї особи із місцем народження у паспорті гр. України на прізвище «[PERSON]», так як даний факт повинен бути підтверджений відповідним рішенням суду, а тому відмовляє у задоволення заяви [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed