Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

заявники звернулися до суду із спільною заявою, в якій просять розірвати між ними шлюб, зареєстрований 26 січня 2013 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 48. Обґрунтовують свої вимоги тим, що з 26 січня 2013 року перебувають у шлюбі, мають малолітню дитину: [PERSON], 30.11.2014р.н. Зазначають, що через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося, шлюбні відносини припинені, шлюб існує формально, втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Оскільки заявники переконались, що є різними людьми, спроби примиритись не дали позитивних результатів, тому просять задовольнити заяву про розірвання шлюбу. В судове засідання, [PERSON] та [PERSON] не зявилися та подали до суду заяви, в яких вони просять розірвати шлюб та проводити розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заявників, оскільки в ній наявні достатні дані про їх права та взаємовідносини. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки заявників, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 січня 2013 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 48. Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], 30.11.2014р.н. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. 04 травня 2018 року заявники уклали нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання малолітньої дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні. Відповідно до умов вказаного договору після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір'ю, а батько буде надавати матері аліменти на утримання дитини в сумі 2000,00 грн. За умовами цього договору батько має право спілкуватися з дочкою за її бажанням, а також з урахуванням стану її здоровя та навчального процесу. Крім того, батьки спільно зобовязуються належним чином піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, ставити до відома один одного в найкоротший строк про зміни в стані здоровя дитини, негативних змін в фізичному, духовному та моральному розвитку. Отже, вказаним договором, як того вимагає закон, визначене місце проживання дитини та умови здійснення батьком, який буде проживати окремо, права на особисте виховання дитини, а також умови участі батька в утриманні дитини. Оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити, оскільки така відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved