Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що [INFO] року в м. Макіївка Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України, помер її рідний брат [PERSON] від закритої черепно-мозкової травми з крововиливом під оболонку та речовину головного мозку. Похованням брата на кладовищі в м.Макіївка займалася вона, їх мати та близькі родичі померлого. В м.Макіївка нею було отримано лікарську довідку про причину смерті та свідоцтво про смерть брата. Вона зверталась до Дружківського міського відділу ДРАЦС, але їй було відмовлено у реєстрації смерті брата, оскільки органи ДРАЦС не реєструють смерті осіб, померлих не території Донецької області, яка тимчасово не підконтрольна Україні, і не приймають документи, які видані на даній території. Встановлення факту смерті брата необхідно їй для отримання допомоги на поховання та реєстрації його смерті згідно законодавства України. Просить встановити факт смерті її брата. В судове засідання заявник не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На вимогах наполягає. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності заявника та представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Суд встановив, що заявник [PERSON] є сестрою померлого [PERSON] (а.с.12-14). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в м.Макіївка Донецької області, що підтверджується довідкою про причину смерті, виданою 11.12.2017 року Макіївським відділенням бюро судово-медичної експертизи, свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Совєтським відділом запису актів цивільного стану м.Макіївки, договором-замовленням № 985/41 від 12.12.2017 року на організацію та проведення поховання, накладною від 11.12.2017 року та розрахунковою квитанцією про сплату ритуальних послуг, актом прийому-передачі наданих послуг за договором № 985/41 від 12.12.2017 року, та фотографіями з місця поховання (а.с. 15-22). Судом встановлено, що у реєстрації смерті [PERSON] [PERSON] було відмовлено, оскільки для підтвердження факту смерті її брата Дружківському міському відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.23). Даючи оцінку допустимості довідки про причину смерті та свідоцтва про смерть [PERSON] як документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто довідка про причину смерті, видана 11.12.2017 року Макіївським відділенням бюро судово-медичної експертизи, свідоцтво про смерть [NUMBER], видане Совєтським відділом запису актів цивільного стану м.Макіївки,- на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створюють правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надану довідку про причину смерті, свідоцтво про смерть, і оцінює їх в сукупності з договором-замовленням на організацію та проведення поховання, накладною та розрахунковою квитанцією про сплату ритуальних послуг, актом прийому-передачі наданих послуг, та фотографіями з місця поховання, і вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] [INFO] року в м.Макіївка Донецької області, Україна, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про смерть брата відповідно до законодавства України.

Outcome: approved