Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Заявниця 10 серпня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даною заявою (а.с. 1а). В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона являється дочкою [PERSON],[INFO], яка померла [INFO]. В свідоцтві про народження заявниці, яке було видано повторно, зазначено ім'я матері як «[PERSON]», що не відповідає вказаним даним зазначеним у свідоцтві про смерть, у якому вказано ім'я померлої як «[PERSON]» та інших документах. Враховуючи викладене та посилаючись на обґрунтування своєї заяви, заявниця просить суд встановити факт родинних відносин , а саме факт того, що вона є рідною донькою [PERSON], [INFO], померлої [INFO]. Заявниця в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги заяви підтримала та просила задовольнити у повному обсязі (а.с.69). Заінтересована особа - Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без присутності свого представника (а.с.19). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», із змінами та доповненнями, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сім'ю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги належать задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.4), після укладення шлюбу змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.5). На праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала квартира [ADDRESS] (з.а.с.63, а.с.63). Ім'я матері заявниці у свідоцтві про народження зазначено як «[PERSON]», у той час як у свідоцтві про право власності на вищевказану квартиру, як «[PERSON]». [INFO] [PERSON] померла (а.с.6). 14 вересня 2006 року [PERSON] склала заповіт, у якому зазначено її ім'я як «[PERSON]» (а.с.7). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснив, що жив із заявницею приблизно до 1974 року у одному селі - Теплівка на одній вулиці. Знає, що її дівоче прізвище «[PERSON]». Заявниця проживала разом із матір'ю, яку всі звали [PERSON], і він також запам'ятав її як «[PERSON]». Свідок [PERSON] зазначив, що із заявницею знайомий зі школи. Вчились в одній школі, жили у одному селі. Був знайомий із її родиною, у тому числі із матір'ю заявниці - тіткою [PERSON], яку всі в селі називали та знали саме за цим іменем. Ім'я «[PERSON]» жодного разу не чув у відношенні до матері заявниці. Відповідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Отже, у зв'язку із тим, що ім'я [PERSON] у свідоцтві про народження заявниці зазначено як «[PERSON]», остання не має можливості реалізувати свої права як спадкоємця. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що встановлені судом обставини підтверджують юридичний факт родинних відносин заявниці - [PERSON] із [PERSON], померлою [INFO], як матері та дочки, у зв'язку з чим, вимоги заявниці є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховуючи положення ч.7 ст.294 ЦПК України, приходить висновку, що сплачений заявницею судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved