Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання її сина [PERSON] , [INFO] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення її опікунства над ним, мотивуючи заяву тим, що він страждає на тяжке хронічне психічне захворювання та має II групу інвалідності загального захворювання з 19.12.2016. 30.08.2017 ухвалою судді відкрито у справі провадження та призначено до судового розгляду (а. с. 11). Ухвалою суду від 05.03.2018 у справі призначено судову психіатричну експертизу, на вирішення якої постановлено питання: яким психічним захворюванням страждає [PERSON] , [INFO] ? чи розуміє вона значення своїх дій та чи може керувати ними? (а.с. 20). 23.04.2019 з експертної установи - Київського міського центру судово-психіатричної експертизи - до суду повернулася цивільна справа з висновком експерта СПЕ № 195 від 04.04.2019 (а.с. 27-29). Ухвалою судді від 23.04.2019 провадження у справі поновлено та призначено до розгляду. Особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явилися, зважаючи на положення ч. 2 ст. 317 ЦПК України суд визнав можливим розглянути справу у їх відсутність. Заявник, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала заяву про визнання особи недієздатною та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, також підтримала заяву про визнання [PERSON] недієздатним, враховуючи висновок комісії. Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги., що визначено частиною третьою ст. 296 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За наданими роз`ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. З, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до частини першої ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша ст. 40 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі « Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Судом встановлено, що [PERSON] восени 2016 визнаний інвалідом II групи. У зв`язку з нестійкістю самопочуття та періодичним виникненням погіршень психічного стану, у подальшому декілька разів (травень-серпень p., березень-червень 2018р. та з 29.03.2019 по даний час) перебував на стаціонарному лікуванні в ТМО «Психіатрія» у м.Києві (виписка з МКСХ №3095-2017 з ТМО «Психіатрія» у м.Києві в МКАХ з КМПНД №2 та ксерокопія МКСХ №1692-2018 з ТМО «Психіатрія» у м.Києві). Заявник є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.04.1989, виданого Відділом запису актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). Заінтересованою особою - Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією - надано подання про призначення [PERSON] , його опікуном, у разі визнання останнього недієздатним. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявник є працездатною особою, працевлаштованою, може виконувати опікунські обов`язки та бути опікуном над недієздатною особою. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 195від 04.04.2019, підекспертний [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді «Параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, галюцинаторно- параноїдний синдром, виражений апато-дисоціативний дефект» (F20.00), тобто за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 28-29). Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним та встановлення над ним опіки та призначення опікуна в особі заявника, оскільки за своїм станом [PERSON] не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. У відповідності до частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною 7 вказаної статті Кодексу. На підставі викладеного та

Outcome: approved