Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Заявниця [PERSON] 30.03.2016 року звернулась до суду в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], з заявою про встановлення факту смерті, мотивуючи свої вимоги тим, що у 1996 році вона уклала шлюб з [PERSON], від якого народила чотирьох дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], і двох дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. Під час спільного проживання з [PERSON] вони не знаходили порозуміння, постійно сварилися, внаслідок чого вона припинила з ним шлюбні стосунки і 17 червня 2008 року за рішенням суду шлюб між ними було розірвано. На момент розірвання шлюбу вони проживали в [INFO]. Через чотири роки після розлучення у 2012 році вона з дітьми переїхала до с.Красне Березанського району Миколаївської області, де проживають до цього часу, а [PERSON] залишився проживати на території АР Крим. 27 липня 2015 року [PERSON] помер. Місцем смерті, відповідно до свідоцтва про смерть виданого 31.07.2015 року Роздольненським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, є смт.Роздольне Роздольненського району Республіки Крим Російської Федерації. Відповідно до ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», після смерті свого батька її малолітні діти мають право на отримання пенсії в разі втрати годувальника. Як законний представник своїх малолітніх дітей, вона з метою оформлення пенсії по втраті годувальника звернулась до Управління Пенсійного Фонду Березанського району Миколаївської області, де їй пояснили в усному порядку, що для оформлення пенсії необхідно надати ряд документів, зокрема свідоцтво про смерть годувальника. У неї наявне свідоцтво про смерть [PERSON], видане Роздольненським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Однак даний документ не може бути прийнятий до уваги Пенсійним фондом України, оскільки виданий на території, яка відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією. У звязку з цим їй рекомендували звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області для державної реєстрації смерті колишнього чоловіка відповідно до законів України. Однак, відділом ДРАЦС Березанського РУЮ у Миколаївській області їй також було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у звязку з відсутністю у неї документу, що підтверджує факт смерті [PERSON] Посилаючись на викладені обставини, та зазначивши, що встановлення факту смерті [PERSON] потрібно їй з метою оформлення дітям пенсії по втраті годувальника, заявниця просить встановити факт смерті [PERSON], який народився 11 травня 1976 року у с.Ковильне Роздольненського району Кримської області, та помер 27 липня 2015 року у смт.Роздольне, Роздольненського району Автономної Республіки Крим. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені в заяві і на її задоволенні наполягала. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши пояснення заявниці та представника заінтересованої особи, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» АР Крим є тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно копій свідоцтв про народження (а.с.8,10), свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11) та довідки Краснянської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 04.02.2016 року, заявниця є матірю неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON]. Згідно наданого свідоцтва про смерть серії І-АЯ №534769, виданого 31.07.2015 року Роздольненським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] помер 27.07.2015 року в смт.Роздольне Роздольненського району Кримської області, про що складено запис акту про смерть №278. Факт смерті [PERSON] підтверджується показаннями свідків, допитаними судом у встановленому порядку в судовому засіданні. Так, заявниця [PERSON], будучи допитаною в якості свідка, суду пояснила, що є колишньою дружиною [PERSON] 25.07.2015 року подзвонила її свекруха і повідомила, що її колишній чоловік у поганому стані. Вона з дітьми була присутня на похованні [PERSON], якого поховали в с.Ковильне Роздольненського району АР Крим. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що є синами заявниці та померлого [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що батьки розлучилися у 2008 році. Після розлучення він з мамою, братом і молодшими сестрами переїхали проживати в Євпаторію, а потім в с.Красне Березанського району Миколаївської області до бабусі, де й проживають на даний час. Він навчався у 8-9 класах школи в с.Красне, паспорт отримував у АР Крим за місцем реєстрації матері. Свідок [PERSON] показав, що 25.07.2016 року подзвонила бабуся з АР Крим і попросила приїхати, так як батько хворий. Коли 27.07.2016 року він з братом приїхав до батька, то батько вже не розмовляв і цього ж дня помер в лікарні. Причина смерті цироз печінки. Він з братом та мамою були на похованні, поховали батька в с.Ковильне Роздольненського району АР Крим. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою заявниці, з якою у неї давні дружні стосунки. Суду показала, що їй відомо зі слів заявниці, що її колишній чоловік [PERSON] помер 27.07.2016 року в АР Крим. Заявниця з синами була присутня на похоронах. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час підтверджений. Суд сприймає надане заявницею свідоцтво про смерть [PERSON] в сукупності показань заявниці в якості свідка та свідків, як носій конкретної інформації про факт смерті [PERSON], при цьому не може визнати вказане свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», воно є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] і визначає датою його смерті 27 липня 2015 року, місцем смерті смт.Роздольне Роздольненського району Автономної Республіки Крим. Як вбачається з розяснення начальника відділу ДРАЦС Березанського РУЮ у Миколаївській області №2/03.04.-130 від 13.01.2016 року, заявниці відділом ДРАЦС було відмовлено у державній реєстрації смерті батька її малолітніх дітей у звязку з відсутністю у неї документу відповідного зразку, встановленого законодавством України, що є підставою для державної реєстрації смерті. Отримати медичні документи на підтвердження смерті батька своїх неповнолітніх дітей, встановленого законодавством України зразку, заявниця не має можливості, через знаходження медичної установи на тимчасово окупованій території АР Крим. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги заявниці слід задовольнити, оскільки факт смерті [PERSON] в судовому засіданні знайшов своє підтвердження, і встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, так як підтверджує право її малолітніх дітей на отримання пенсії по втраті годувальника.

Outcome: approved