Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України, станом на 13.11.1991. Заявлені вимоги мотивує тим, що станом на 13.11.1991 постійно проживав на території України та в період з 24.07.1991 по 31.12.1993 не однократно перебував на стаціонарному лікуванні у Комсомольській міській лікарні. На даний час в нього виникли складнощі у працевлаштуванні та реєстрації місця проживання, тому звернувся до Горішньоплавнівського МС УДМС України в Полтавській області із заявою про отримання паспорту громадянина України. Проте йому було відмовлено з посиланням на те, що немає можливості встановити належність до громадянства України. Враховуючи викладене [PERSON]звернувся до суду із відповідною заявою. Заявник в судовому засіданні свої заявлені вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Представник заінтересованих осіб не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованих осіб, встановивши всі обставини справи та виходячи із досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно довідки №24 від 02.08.2013, виданої Управлінням охорони здоровя Комсомольської міської ради, [PERSON] в період з 24.07.1991 по 31.12.1993 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в відділеннях міської лікарні (а.с.5), що підтверджуються копіями виписок із медичної карти (а.с.26-27). На думку суду, встановлена обставина обґрунтовано підтверджує твердження заявника, про те що він станом на 13.11.1991 постійно проживав на території України. Також, факт постійного проживання заявника на території України станом на 13.11.1991 підтверджується показами свідків, допитаних в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] показав, що з заявником є рідними братами, а сам свідок є громадянином України. Показав, що [PERSON] за межі України не виїжджав. Свідок та заявник до його повноліття разом з матірю проживали у м. Комсомольську (Горішні Плавні) Полтавської області. Свідок [PERSON] (громадянка України), зокрема, показала суду, що є рідною матірю заявника, котрий народився у м. Дніпропетровськ (Дніпро) та з 1990 року вона разом з сином до досягнення останнім повноліття проживали у м. Комсомольську (Горішні Плавні) Полтавської області де відвідували садочок, школу, лікарню тощо. Свідок [PERSON] показала суду, що заявник котрий до свого повноліття проживав у м. Комсомольську (Горішні Плавні) Полтавської області за межі України не виїжджав. Суд зазначає, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. За приписами п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Суд зазначає, що у відповідності до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорта громадянина України. Таким чином, враховуючи те, що без встановлення факту постійного проживання на території України заявник не може отримати паспорт громадянина України, офіційно працевлаштуватись та зареєструвати місце проживання, він в повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх доказами, за приписами п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 13 листопада 1991 року.

Outcome: approved