Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою, в якій просили розірвати укладений між ними шлюб, зареєстрований 03 вересня 2010 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2358. Свої вимоги мотивують тим, що сімейні відносини між ними не склалися з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство вони не ведуть впродовж останнього року, проживають окремо один від одного. Вказують, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між ними не можливі, та суперечить їхнім інтересам. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, про що укладено договір між батьками про здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків та сплату аліментів на утримання дитини від 07 грудня 2017 року, нотаріально посвідчений. Відповідно до умов вказаного договору малолітній син буде проживати разом із [PERSON] і перебуватиме під її опікою. [PERSON] буде проживати окремо від дитини і сплачуватиме на її користь аліменти у розмірі 10 000,00 гривень. Договором врегульоване питання додаткових витрат на дитину. Також договором передбачено й інші способи участі батьків у вихованні сина, у тому числі і зустрічі [PERSON] з дитиною. Заявники в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду нотаріально засвідчені заяви, у яких просять проводити розгляд справи без їх участі, розірвати шлюб між ними, не надавати час для примирення (а.с.а.с. 25, 26). Врахувавши нотаріально засвідчені заяви заявників, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що подана спільна заява подружжя про розірвання шлюбу є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Стаття 109 СК України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України, передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 2010 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 2358, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, [NUMBER] (а.с. 27). Від даного шлюбу заявники мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 20 березня 2014 року (а.с. 20). Відповідно до договору між батьками про здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків та сплату аліментів від 07 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурашковською О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4855, заявники спільно визначили, що малолітній син буде проживати разом із [PERSON] і перебуватиме під її опікою. [PERSON] буде проживати окремо від дитини і сплачуватиме на її користь аліменти у розмірі 10 000,00 гривень. Договором врегульоване питання додаткових витрат на дитину. Також договором передбачено й інші способи участі батьків у вихованні сина, у тому числі і зустрічі [PERSON] з дитиною (а.с.а.с. 21-22). Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд вважає, що причини, на підставі яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Враховуючи обставини, наведені вище, суд вважає встановленим, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За таких обставин суд вважає, що збереження сім?ї сторін є неможливим та суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб їх підлягає розірванню.

Outcome: approved