Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій прохає визнати безвісно відсутнім [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Сорокине, Луганської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначила, що 26 червня 2014 року, її син [PERSON] керував авто та їхав з м. Суходільськ до м. Сорокине. У місті Суходільськ син фактично мешкав зі своєю родиною: дружиною [PERSON] та їх донькою [PERSON] . Згодом з`ясувалось, що [PERSON] не прибув до міста Сорокине. За місцем свого мешкання він не з`являвся, його мобільний телефон було вимкнуто, місце знаходження його транспортного засобу, також не встановлено. Заявниця спілкувалася із сусідами за адресою мешкання її сина, які повідомили, що на наступний день після його зникнення, невідомі привозили додому [PERSON] пограбували квартиру та поїхали разом з ним у невідомому напрямку. В подальшому вона звернулась до Сватівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявою про зникнення сина - [PERSON] . З моменту зникнення [PERSON] минуло 7 років, родина заявниці та родина її сина не мають відомостей щодо його місця находження. Згідно розшукових обліків МВС, [PERSON] , [INFO] безвісно зник в 2014 році та перебуває у розшуку. Розшукові дії Сватівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області в Луганській області не дали ніяких результатів. Станом на момент звернення до суду [PERSON] зареєстрований у квартирі, яка належить на праві власності заявниці та її чоловіку за адресою: [ADDRESS] . На даний час ніяких особистих речей та майна, яке належить [PERSON] за місцем його реєстрації не має. Заявниця зазначає, що визнання сина [PERSON] безвісно відсутнім має для неї юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право розпоряджатися своїм майном та здійснити продаж квартири. У зв`язку з даними обставинами, вона вимушена звернутися до суду з заявою про визнання [PERSON] [INFO] безвісно відсутнім. Датою визнання його безвісно відсутнім заявниця просить суд визначити з червня 2014 року. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 11.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву, просила задовольнити її у повному обсязі, доповнивши, що у сина є неповнолітня донька та дружина і вони не можуть здійснювати перетин лінії кордону,оскільки необхідна згода батька. Зазначила, що нею приймались заходи щодо пошуку свого сина, однак це позитивних результатів не дало. На даний час відсутня інформація про його місце знаходження. Заінтересована особи Сорокинська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про дату час та місце розгляду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повідомлена належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1-1 Закону України « Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» . Про причини неявки відомостей не надходило. Суд, вислухавши заявника, дослідивши у своїй сукупності та взаємозв`язку всі матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до такого висновку. Як передбачено ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав; суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Згідно з вимогами ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідомо, або за місцезнаходження її майна. Відповідно до копії паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого органом 4449 21.10.2020, заявник - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.4-6). Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 02.12.1994 Краснодонським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Краснодонським міським відділом запису актів громадянського стану ( а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2008, [PERSON] є власником 1/1 частини домоволодіння загальною площею 68,4 кв.м., житлова площа 41,4 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). [PERSON] не являється ні власником будинку, ні його частини, а є лише зареєстрованим в ньому. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Для визнання особи безвісно відсутньою необхідно прийняття заходів щодо встановлення її місцеперебування і які не дали позитивних результатів. Після відкриття провадження у справі та в ході розгляду заяви [PERSON] суд виконуючи положення ч.1 ст. 307 ЦПК України здійснив відправлення письмових запитів до відповідних державних органів для отримання інформації відносно громадянина [PERSON] . Інформація, що надійшла до суду, приєднана до матеріалів справи та досліджена в ході судового розгляду справи. Згідно листа № 348/21.13-111 від 17.06.2021 наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня інформація про смерть, зміну імені щодо [PERSON] , [INFO] ( а.с.29) Інформацією отриманою з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-22796/0/15-21-Вих. від 23.06.2021, відомостей про перетинання державного кордону, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим, [PERSON] у період з 23.06.2016 по 11.06.2021 в базі даних не виявлено ( а.с. 32). Як вбачається з листа наданого Управлінням інформаційно - аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Луганській області № 3904/111/20-2021 від 29.06.2021, в інформаційно - телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції» станом на 29.06.2021 наявні відомості стосовно громадянина [PERSON] , а саме: місце проживання [PERSON] на території України: [ADDRESS] , та адреса: [ADDRESS] . Зареєстровано матеріал щодо розшуку за причиною: «пропав безвісно», дата зникнення 26.06.2014, оголошено міжнародний розшук каналами ІНТЕРПОЛУ 17.07.2015. Відповідні матеріали містяться у копії Витягу з інформації ІТС ІПНП (а.с.35). Згідно відповіді Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області № 3442/9/12-97-07 від 27.07.2021 року інформацію про сплату податків [PERSON] Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області не може надати (а.с.47). Інформацією отриманою з Головного управління Державної податкової служби у Луганській області № № 7416/5/12-32-12-03-08 від 19.08.2021 року підтверджується відсутність сплати податків в якості ФОП - [PERSON] , а також повідомлено про те, що [PERSON] не перебуває на обліку в ГУ ДПС у Луганській області як фізична особа - підприємець, (а.с.61). Відповідно до відповіді наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області №1200-0802-7/19400 від 25.06.2021, по застрахованій особі [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , інформація про перебування у трудових відносинах та сплату єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 по 11.06.2021 відсутня ( а.с. 30) Згідно відповіді з Міністерства соціальної політики № 12567/0/2-21/29 від 15.07.2021, за даними Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб станом на 5 липня 2021 року інформація про [PERSON] , [INFO] в ЄІБД ВПО - відсутня.( а.с.45). Як вбачається з поданої заяви [PERSON] та її пояснень в судовому засіданні, оголошення її сина [PERSON] безвісно відсутнім має для неї юридичне значення оскільки вона зможе реалізувати своє право розпоряджатися своїм майном та здійснити продаж квартири, а її онука та невістка зможуть здійснювати перетин лінії кордону без надання не це дозволу батька малолітньої дитини при умові визнання його безвісно відсутнім. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і поживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В Постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 встановлено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Згідно з ч.2 ст.43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Відповідно до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою, або іншою заінтересованою особою. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження №61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Таким чином з урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів, враховуючи, що відомості про місце перебування [PERSON] відсутні понад рік, суд приходить до висновку, що подану заяву [PERSON] слід задовольнити. Враховуючи наявні матеріали справи та неможливість встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи [PERSON] , початком його безвісної відсутності вважати перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, тобто 01 липня 2014 року. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та ст. 43ЦК України,

Outcome: approved