Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Заявники звернулися до суду з вказаною заявою посилаючись на те, що 23.11.2013 року між ними було укладено шлюб. [INFO] в м. Севастополь у них народилася дитина - [PERSON], на підставі чого 25.02.2016 року відділом ЗАЦС Ленінського району м. Севастополя Управління ЗАЦС м. Севастополь видано свідоцтво про народження, яке є недійсним, оскільки територія АР Крим є тимчасово окупованою. У зв'язку з цим заявники просили встановити факт народження дитини жіночої статі - [PERSON], [INFO], яка народилася на тимчасово окупованій території АР Крим, а саме: у м. Севастополь у батьків: [PERSON], [INFO], громадянки країни та [PERSON], [INFO], громадянина України. Заявники в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи належним чином повідомлялися, в порядку ст. ст. 74,76 ЦПК України, подали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Їх представник в судове засідання не з'явився також, подав на адресу сулу заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання сплави належним повідомлений, подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна Республіка Крим - тимчасово окупована територія є невідємною частиною України з 20 лютого 2014 року та на територію якої, відповідно до ст. 4 вказаного Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. З свідоцтва про шлюб вбачається, що 23.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». [INFO] [PERSON] у м. Севастополь народила дитину - [PERSON], на підставі чого 25.02.2016 року відділом ЗАЦС Ленінського району м. Севастополя Управління ЗАЦС м. Севастополь видано свідоцтво про народження. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], яка народилася [INFO] у м. Севастополь, що видане 25.02.2016 року відділом ЗАЦС Ленінського району м. Севастополя Управління ЗАЦС м. Севастополь є недійсним та не створює правових наслідків. Згідно ч.1ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року№ 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п.2 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявниками доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації ними батьківських прав відносно їхньої дитини- [PERSON], [INFO], а відтак підстав для відмови в задоволенні заяви суд не вбачає. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. На підставі викладеного,

Outcome: approved