Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що до [INFO] року у м.Красний Луч Луганської області мешкав її батько [PERSON], [INFO]. [INFO] року її батько помер від хронічної виразки дванадцятипалої кишки у хірургічному відділенні № 1 лікарні «Вістей» в м.Красний Луч Луганської області. Похованням батька на кладовищі займалася вона та її близькі родичі. Встановлення факту смерті її батька необхідно їй для реєстрації його смерті, отримання допомоги на поховання з Пенсійного фонду України, та для прийняття спадщини. Для реєстрації факту смерті вона зверталась до відділу ДРАЦС, однак їй було відмовлено. Просить встановити факт смерті її батька [PERSON], [INFO], ур. с.Демине Неверкинського району Пензенської області Російської Федерації, який помер [INFO] року у в м.Красний Луч Луганської області від хронічної виразки дванадцятипалої кишки. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву з підстав зазначених в ній. Просить її задовольнити в повному обсязі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Суд встановив, що заявник [PERSON].є донькою померлого [PERSON] (а.с. 10-11 ). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року в м.Красний Луч Луганської області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 14 від 24.12.2016 року, виданим державною установою «Краснолучанська міська багатопрофільна лікарня «Вістей» (а.с.12). Допитана в судовому засіданні, відповідно до ст. 184 ЦПК України, в якості свідка заявник [PERSON] пояснила, що її батько хворів з 2011року, мав ряд захворювань. Він був лежачим, тому вона не змогла його перевезти на підконтрольну територію. Вона з дочками його доглядали, по черзі мінялися і їздили до нього. 20 грудня 2016року його було прооперовано, а [INFO] батько в лікарні помер. Похованням займалася вона та її близькі родичі. Поховали за татарським звичаями на татарському кладовищі в м.Красний Луч. Свідоцтво про смерть на території Луганської області вона не отримувала. Судом встановлено, що у реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено оскільки останньою для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року № 1150/13024 (а.с. 13 ). Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть [PERSON] як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто лікарське свідоцтво про смерть № 14 від 24.12.2016 року, видане державною установою «Краснолучанська міська багатопрофільна лікарня «Вістей»,- на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створюють правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надане лікарське свідоцтво про смерть, і оцінює його в сукупності з поясненнями заявника [PERSON], допитаної в судовому засіданні в якості свідка, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] [INFO] року в м.Красний Луч Луганської області, Україна, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про смерть чоловіка відповідно до законодавства України.

Outcome: approved