Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та просили суд встановити факт постійного проживання та місця відкриття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначили, що [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 24.03.2017 року державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. за № 1-176, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] . Окрім [PERSON] спадкоємцем на обов`язкову частку у спадковому майні, яке залишилось після смерті [PERSON] , є її син - [PERSON] , оскільки на день смерті матері він був неповнолітнім та в свою чергу прийняв спадщину відповідно до п. 4 ст. 1268 ЦК України. У встановлений законом строк заявники звернулись до Третьої криворізької державної нотаріальної контори за останнім місцем проживання спадкодавця із заявою про прийняття спадщини. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, заявник звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину. Державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикова Т.В. у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила заявникам, про що видала відповідну постанову від 08.08.2019 року, мотивуючи це тим, що у заявників відсутні документи необхідні для встановлення в нотаріальному порядку місця відкриття спадщини. Так при огляду документів нотаріусом було виявлено, що документально не підтверджується останнє місце реєстрації померлої та склад її сім`ї на момент смерті, оскільки відповідно до довідки наданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.09.2013 року по 25.07.2018 рік та подальше місце реєстрації її проживання невідоме, а отже неможливо встановити й місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявники в заяві зазначають, що [PERSON] разом із сином та своєю матір`ю були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . В 2008 році [PERSON] подала заяву про зняття її з реєстрації, але продовжувала проживати разом зі своєю сім`єю до дня смерті, що підтверджується актом про фактичне проживання. У зв`язку з чим, заявники звернулись до суду з вказаною заявою та просять суд її задовольнити у повному обсязі. Заявники [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поза межами судового засідання 08 жовтня 2019 року подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та просили задовольнити позов у повному обсязі. Заінтересована особа державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикова Т.В. у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомила. Від завідувача нотаріальної контори надійшов лист, в якому просили розглядати справу за відсутності представника нотаріальної контори. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. 24 березня 2017 року [PERSON] , [INFO] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1-176, відповідно до якого все належне [PERSON] на праві власності майно вона заповіла - [PERSON] , 1976 року народження. (а.с. 32) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується виданим свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 04 травня 2018 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 391. (а.с.6) У встановлений законом, а саме 18 жовтня 2018 року, заявник [PERSON] звернувся до Третьої криворізької державної нотаріальної контори за останнім місцем проживання спадкодавця із заявою про прийняття спадщини. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, заявник звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину.(а.с.28) Державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикова Т.В. у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила заявникам, про що видала відповідну постанову від 08.08.2019 року, мотивуючи це тим, що у заявників відсутні документи необхідні для встановлення в нотаріальному порядку місця відкриття спадщини. Так при огляду документів нотаріусом було виявлено, що документально не підтверджується останнє місце реєстрації померлої та склад її сім`ї на момент смерті, оскільки відповідно до довідки наданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 11.09.2013 року по 25.07.2018 рік та подальше місце реєстрації її проживання невідоме, а отже неможливо встановити й місце відкриття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с. 43) Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практик) у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як зазначено у п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те. що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Довідкою вуличного комітету № 6 від 16.08.2019 р. підтверджується те, що на момент смерті [PERSON] з 10.08.2016 року по [INFO] , фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає Апеляційний суд м. Києва у своєму рішенні від 20.08.2013 р. по аналогічній справі № 22-11122 2013 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини: «Недотримання заявником вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.» У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини,якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св 15 від 21 жовтня 2015 року. Положеннями ч. 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У відповідність до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини» Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7. виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка. у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ст. 319 ЦПК, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Підсудність даної категорії справ встановлюється у ст. 316 ЦПК, відповідно до вимог якої, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. На підставі викладеного, вимоги заявника про встановлення факту знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] , померлої [INFO] за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved