Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою. В обґрунтування позову зазначено, що у м. Алчевську Луганської обл. [INFO]. померла [PERSON] [INFO], [INFO]. померла [PERSON] та [INFO]. помер його дідусь [PERSON] [INFO] Як вказує заявник, його батьки [PERSON] та [PERSON]. народились у вищевказаних діда та бабок, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтва про шлюб. Тому заявник просить суд встановити факт смерті бабусі [PERSON] [INFO], яка померла [INFO]. у м. Алчевськ Луганської обл., бабусі [PERSON] [INFO], яка померла [INFO]. у м. Альчевськ Луганської обл. та дідуся [PERSON] [INFO], який помер [INFO]. у м. Алчевськ Луганської обл. У судове засідання жодна сторона не викликалась та не зявилась. Суд, дослідивши матеріали справи, зясував наступне. При цьому ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження. Як роз'яснено у п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до ст. 217 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно п.п. 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Як вбачається з матеріалів справи, зацікавлена особа № 1 [PERSON] [INFO]. народився у сімї [PERSON] та [PERSON] При цьому у сімї [PERSON] та [PERSON] [INFO]. народилась [PERSON] У відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу 28.09.1985 р. було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], після якого спільне прізвище подружжя стало «[PERSON]». У відповідності до свідоцтва про народження від 18.09.2018 р. у [PERSON] та [PERSON] [INFO] у м. Альчевськ Луганської обл. народився [PERSON] заявник по справі. Як зясував суд, [INFO]. у м. Алчевськ Луганської обл. померла [PERSON] [INFO], і причиною смерті є вогнищевий кардіосклероз, [INFO]. у м. Алчевськ Луганської обл. померла [PERSON] [INFO], і причиною смерті є хронічна недостатність кровообігу дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, а також у м. Алчевськ Луганської обл. [INFO]. помер [PERSON], і причиною смерті є кардіосклероз атеросклеротичний. Порядок встановлення факту смерті та її причин, встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106/о), затвердженою наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 (Інструкція). Як зясовано судом, у відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання (ч. 3 ст. 17 Закону). У відповідності до вимог п. 3 Розділу 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджених наказом МЮУ від 18.10.2000 р. № 52/5, у звязку із неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану АРК та м. Севастополя на тимчасово окупованій території проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України, здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території. У відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УІІ від 20.10.2014 передбачає, що внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. У даному випадку суд вважає за доцільне послатись на Лист ВССУ від 11.04.2017 №9-697/0/4-17 щодо недопустимості використання назв ДНР та ЛНР, так як у матеріалах справи є відмова у проведенні державної реєстрації смерті зацікавленою особою - Оболонським районним відділом у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві. Так з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Тиrkey», «Cyprusv v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Other v. Moldova and Russia») у зазначеному листі зроблено висновок, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. «Результати аналізу судової практики щодо питань, які були предметом зазначеного листа, свідчать про те, що у цілому суди належним чином реалізують положення статті 257-1 ЦПК України та здійснюють розгляд по суті заяв, регламентованих цією правовою нормою. У цьому контексті слід зважати на те, що така практика є неприпустимою, оскільки факт існування ані так званої «Донецької народної республіки», ані так званої «Луганської народної республіки» не визнається органами влади України, а окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визнані тимчасово окупованими територіями відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Внаслідок цього, судами при задоволенні заяв про встановлення фактів, які мають юридичне значення та які мали місце в окремих районах Донецької та Луганської областей, що визнані тимчасово окупованими територіями, у резолютивній частині відповідних рішень зазначається коректна назва населених пунктів, в яких мав місце встановлений факт (село, селище, місто; район; область) з урахуванням вимог Конституції України у цій частині, наприклад, «місто Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області, Україна» тощо. Також з огляду на вимоги Конституції України при позначенні місця настання певного факту відсутні підстави використовувати такі формулювання, як «Донецька народна республіка (територія, непідконтрольна державній владі України)», «Донецька народна республіка, яка є тимчасово окупованою територією», «самопроголошена Донецька народна республіка» тощо.» У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Тому суд з'ясувавши усі обставини справи, вважає встановленим факт смерті гр. України [PERSON] [INFO], особи жіночої статі, яка народилась у м. Лисичанськ Луганської обл. та померла [INFO]. у м. Алчевськ Луганської обл. Україна, у віці 78 років, і причиною смерті є вогнищевий кардіосклероз., факт смерті гр. України [PERSON] [INFO], особи жіночої статі, уродженки м. Луганськ, яка померла [INFO]. у м. Алчевськ Луганської обл. Україна у віці 87 років, і причиною смерті є хронічна недостатність кровообігу, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, та факт смерті гр. України [PERSON] [INFO], особи чоловічої статі, уродженця м. Лисичанськ Луганської обл., який помер [INFO]. у м. Альчевськ Луганської області, Україна, у віці 79 р., і причиною смерті є кардіосклероз атеросклеротичний. На підставі викладеного та

Outcome: partial