Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою та просила встановити факт належності [PERSON] до національності «полька». Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] ЇЇ бабуся [PERSON] за національністю була «полька». Зазначила, що в її сім'ї з дитинства дотримувались польських традицій, сповідували римо-католицьке віросповідання, були охрещені в костелі, святкували усі католицька свята, вивчали польську мову. На сьогодні сім'я позивача продовжує шанувати польські традиції, а також є членом Федерації польських організацій в Україні та бере участь в житті польської громади в Україні. Оскільки, бабуся позивача була «полька», заявник вважає, що вона має право на відновлення національності своїх предків, відновивши свою дійсну національність, з урахуванням чого просила заяву задовольнити. На підставі викладеного просила заяву задовольнити. Представник заявника в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій вимоги підтримала та просила справу розглядати без її участі. Заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, врахувавши заяву представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.08.1961 року, свідоцтвом про одруження від 14.08.1960 року та свідоцтвом про укладення шлюбу від 07.02.1981 року. Бабуся заявника [PERSON] за національністю була «полькою», що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.06.1949 року. В сім'ї заявника з дитинства дотримувались польських традицій, сповідували римо-католицьке віросповідання, були охрещені в костелі, святкували всі католицькі свята, вивчали польську мову. Встановлено, що заявник є членом Федерації польських організацій в Україні та бере активну участь в житті польської громади в Україні. Заявник просила встановити факт належності [PERSON] до національності «полька», на що слід зазначити наступне. Встановлення даного факту дасть можливість відновити заявнику національність, встановити національну приналежність та підтвердити польське походження. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.ст. 256, 258 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №86/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Згідно з ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявник довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. За таких обставин, в судовому засіданні достовірно встановлено юридичний факт належності [PERSON] до національності «полька». Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved