Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Заявник свої вимоги мотивує тим, що вона має доньку [PERSON], яка має доньку [PERSON], 08.02.2010 року. [PERSON] зареєстрована разом з нею в [ADDRESS]. Онука також проживає разом з нею. Влітку 2013 року [PERSON] залишила місце свого місця проживання та виїхала за кордон і з того часу і по сьогоднішній день в місті її постійного проживання в [INFO] відсутні відомості про місце її знаходження. Визнання [PERSON] безвісно відсутньою необхідне їй для вирішення питань повязаних з влаштуванням онуки до школи. Заінтересована особа повідомлена про час та місце розгляду справи, але її представник до суду не зявився. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом). Судом встановлено, що [PERSON], яка є донькою заявниці, зареєстрована у [INFO] і це її постійним зареєстроване місцем проживання. Як вбачається з довідки Державної прикордонної служби 04.11.2013 року [PERSON] залишила території України через аеропорт Бориспіль рейсом [PERSON] та до цього вона неодноразово виїздила за кордон. Як встановлено судом [PERSON] у розшуку не перебуває. Як пояснила в судовому засіданні заявник вона ніколи не намагалася розшукати свою доньку, оскільки у них були не дуже добрі стосунки. Таким чином суду не надані належні докази на підтвердження наявності підстав визначених ст. 43 ЦК України для визнання особи безвісно відсутньою. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки дані свідки лише засвідчили факт відсутності [PERSON] у [ADDRESS] та те, що [PERSON] з літа 2013 року не бере участі в утримання та вихованні своєї неповнолітньої доньки, вихованням якої займається лише заявник. Також, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України в заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети заявникові необхідно визнати особу безвісно відсутньою. Заявник посилається на те, що таке судове рішення йому необхідне, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків та саме вона займається виховання дитини, але не може вирішити питання щодо влаштування онуки до школи. Суд враховує, що мета має бути правового характеру і належним чином обґрунтована, проте ні матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження мети зазначеної заявником. А наведені заявником обґрунтування, фактично є підставою для звернення заявника до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. За наведених обставин суд вважає що у задоволенні заяви належить відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed