Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з даною заявою вказуючи, що 21.03.2016 року в м. Донецьк, який є тимчасово окупованою територією України, у віці 88 років померла її мати [PERSON], що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 43 від 22.03.2016 року, видане медичним закладом м. Донецька, який знаходиться на території непідконтрольній державній владі України. З метою реєстрації смерті матері вона звернулася до Володарського ДРАЦС, але отримала відмову, оскільки нею надано документи, які не відповідають українському законодавству. Встановлення факту смерті матері їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть, посвідченого відповідними органами на території України. Просить встановити факт смерті її матері [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], громадянки України, померлої 21.03.2016 року в м. Донецьк. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на її задоволенні. Також суду пояснила, що вона є донькою [PERSON], яка померла 21.03.2016 року в м. Донецьку, який є тимчасово окупованою територією України. З метою реєстрації смерті матері вона звернулася до Володарського РАЦС, але отримала відмову. Встановлення факту смерті матері їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть українського зразка з метою оформлення виплат на поховання. Представник заінтересованої особи: Володарського РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу у відсутність незявившегося представника заінтересованої особи. Вислухавши заявницю, розглянувши письмову заяву представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, допитавши свідка [PERSON], суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з лікарського свідоцтва про смерть №43 від 22.03.2016 року, виданого на тимчасово непідконтрольній території України КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька» вбачається, що 21.03.2016 року в Куйбишевському районі міста Донецька Донецької області Україна, у віці 88 років померла [PERSON] причина смерті: хронічна судинна мозкова недостатність та церебральний атеросклероз. Згідно відмови Володарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведені державної реєстрації смерті за вих. № 58/3.2-95 від 19.05.2016 року [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 21.03.2016 року, оскільки заявницею для підтвердження факту смерті не предявлено документу, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що заявницю та її сина знає, а померла 21.03.2016 року [PERSON] є матірю заявниці та бабусею сина заявниці. Померла була жінкою похилого віку, хворіла, мешкала в м. Донецьку де і померла. Підтвердила той факт, що її поховали на цвинтарі м. Донецьк. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно зі свідоцтва про народження ЯК 006827, виданого в селищі Нововолинськ Іванчевського району Волинської області, актовий запис №21, [PERSON] є матірю [PERSON]. Однак, згідно паспортних даних ПІБ заявниці зазначено українською, як [PERSON]. Відповідно до наданої копії паспорту померлої її ПІБ [PERSON]. Заявниця не надає жодних документів на підтвердження споріднення із померлою. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно правового змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає заявницею не доведено, що померла [PERSON] є матірю заявниці, оскільки прізвище заявниці та прізвище померлої не збігаються з прізвищем доньки та матері. Крім цього слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином суд не приймає до уваги покази свідка з приводу того, що померла [PERSON] є саме матірю заявниці, оскільки дана обставина може бути підтверджена тільки письмовими належними доказами, якими можуть бути відповідні акти органів РАЦС, рішення судів ухвалені в певний процесуальний спосіб, тощо. За таких обставин, враховуючи, що заявницею на виконання вимог ст. 257-1 ЦПК України не надано належних доказів, що вона є родичем померлої [PERSON] суд вважає, що вона на час звернення до суду не має право вимоги за даними правовідносинами, а тому її заява задоволенню не підлягає. Заявницею при зверненні до суду за подачу заяви окремого провадження було сплачено судовий збір, однак враховуючи, що їй в задоволенні заяви відмовлено, а також враховуючи положення ч.7 ст. 235 ЦПК України, суд вважає, що сума сплаченого нею судового збору відшкодуванню на користь заявниці не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed