Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт укладення шлюбу між [PERSON] та нею 16.08.2014 р. з присвоєнням їй прізвища [PERSON], а чоловіку [PERSON] та встановити факт народження нею [INFO] [PERSON], батьком якого є також [PERSON] Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб на тимчасово окупованій території Криму, а потім народила там дитину, документи, що підтверджують цей факт видані органами реєстраційної служби м.Севастополя, які є недійсними та не визнаються в Україні. В зв'язку з тим, що вона не має можливості надати необхідні документи, зокрема оригінал медичного свідоцтва про народження змушена звернутися до суду. В судове засідання заявник не з'явилась, надала повноваження представнику. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, уточнила повне найменування третьої особи як Херсонський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, а також, що заявник просить встановити факт реєстрації шлюбу, а укладення є технічною опискою. Крім того, зазначила, що у неї відсутні відомості щодо прийняття заявником громадянства Російської Федерації, а встановлення факту реєстрації шлюбу заявникові необхідно для заміни документів та вивезення дитини з тимчасово окупованої території. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився - про причини неявки не повідомив. Представник заінтересованої особи Херсонського МВРАЦС в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи, що явка третіх осіб обов'язковою не визнавалась, суд вирішив за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності. Суд заслухав пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи встановив наступне. З копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона народилася [INFO] у м. Севастополь та є громадянкою України (арк. справи 4-5). [PERSON], [INFO] також народився у м.Севастопіль Крим та є громадянином України, що підтверджено копією паспорта (арк. справи 7-8). 16 серпня 2014 року у м. Севастополь між заявниками був зареєстрований шлюб і їм було видано Свідоцтво про укладення шлюбу від імені відповідного органу відділу запису актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління ЗАГС Уряду Севастополя та засвідчено печаткою Російської Федерації (арк. справи 10). З виданого заявникам Свідоцтва вбачається, що 16 серпня 2014 року був укладений шлюб між [PERSON] громадянином України, який народився [INFO] у м. Севастополь та [PERSON] громадянкою України [INFO] місце народження Севастополь, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Про укладення шлюбу складено актовий запис №614 від 16 серпня 2014 року. З медичного свідоцтва про народження, виданого 10 березня 2016 року вбачається, що [PERSON] [INFO], яка проживає у [ADDRESS], що перебуває у зареєстрованому шлюбі у м.Севастополі, у стаціонарі пологового будинку № 2 м.Севастополь народила [INFO] о 10 годині 50 хвилин хлопчика (арк. справи 21-22). З довідки № 6523002240 від 18 липня 2016 року вбачається, що [PERSON], яка народилася [INFO] у м.Севастополь та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] взята на облік внутрішньо переміщеної особи 18 липня 2016 року та її фактичним місцем проживання/перебування є [ADDRESS] (арк. справи 13). Згідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.10 відповідно до п.4 ст.273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Тобто факт народження, реєстрації шлюбу може бути встановлений у порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я , який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У відповідності до статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Питання щодо можливості використання як доказів документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасового окуповані території України, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження та реєстрації шлюбу особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток приймаються до уваги судом та оцінюваються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. Порядок реєстрації шлюбу в Україні встановлений ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ст. 18 даного Закону про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану виготовляються за затвердженими Кабінетом Міністрів України зразками та їх описами. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Тобто факт реєстрації шлюбу може бути встановлений у порядку окремого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Пунктом 18 даної постанови роз'яснено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи викладене вище, ту обставину, що заявник [PERSON] є громадянкою України, виїхала з окупованої території у встановленому законом порядку, вважає, що законодавча невизначеність, що виникла в результаті окупації території України, не може обмежувати заявника у праві на шлюб, внаслідок чого суд вважає можливим встановити факт реєстрації відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління ЗАГС Уряду Севастополя 16 серпня 2014 року шлюбу між [PERSON] громадянином України, який народився [INFO] у м. Севастополь та [PERSON] громадянкою України, яка народилася [INFO] місце народження Севастополь, з присвоєнням прізвищ після реєстрації шлюбу чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Судом не приймається до уваги як належний та допустимий письмовий доказ - свідоцтво про народження [INFO] у м.Севастополь Російської Федерації [PERSON], виданого відділом запису актів цивільного стану Нахімовського району м.Севастополя Управління ЗАГС Севастополя та засвідчено печаткою Російської Федерації (арк. справи 11), про що 2016 року квітня місяця 14 числа складений актовий запис про народження № 398, оскільки батьком дитини у свідоцтві про народження вказаний [PERSON] громадянин Російської Федерації, а матір'ю [PERSON] громадянка Російської Федерації, тоді як до суду звернулася [PERSON], яка є громадянкою України, відомості про прийняття громадянства іншої держави заявником [PERSON] суду не надано. Крім того, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає можливим, враховуючи встановлення факту реєстрації шлюбу заявником [PERSON] та відомостей, викладених у медичному свідоцтві про народження дитини, встановити факт народження заявником [PERSON], яка за документами, виданими владою тимчасово окупованої території України ( м.Севастополь), вказана як [PERSON], [INFO] дитини чоловічої статі. При цьому судом встановлюється лише факт народження дитини, визначення походження дитини від батька не є компетенцію суду при встановленні факту народження. Походження дитини визначається при державній реєстрації факту народження дитини за приписами розділу ІІІ глави першої пункту першого Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України, затверджених Міністром юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 р. (у редакції наказу Мінюсту від 24.12.2010 р. № 3307/5) та наказом Мінюсту № 1189/5 від 09.07.2015 р. Крім того, пунктом 2 глави першої розділу ІІІ вказаного вище порядку визначено, що при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial