Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті її матері [PERSON], яка померла 27.04.2016 року в м. Луганську, посилаючись на те, що у звязку з військовими діями на сході України вона була вимушена переїхати з родиною до м. Полтави, проте її матір [PERSON] через тяжку хворобу не могла бути транспортована та знаходилась під наглядом родичів, у тому числі її сина [PERSON], в м. Луганську. 27.04.2016 року вона померла вдома за місцем реєстрації: [ADDRESS] В заявниці наявні документи, що підтверджують смерть [PERSON], а саме: лікарське свідоцтво про смерть, фельдшерська довідка про смерть, що видані органами самопроголошеної республіки. На підставі вказаних документів, вона не може отримати свідоцтво про смерть в органах РАЦС на території України. Оскільки встановлення факту смерті матері необхідно їй для оформлення спадщини за померлою, заявник просила задовольнити подану заяву. В судовому засіданні заявник [PERSON] подану заяву підтримала з викладених в ній підстав. Пояснила, що її матір [PERSON] дуже хворіла, у звязку з чим залишилась в м. Луганську. Її доглядав її син [PERSON], саме він повідомив їй про смерть [PERSON] в день її смерті 27.04.2016 року. Зі слів сина їй відомо, що вона померла вдома за адресою реєстрації: [ADDRESS]. Встановлення факту смерті необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини за померлою. З наведених підстав просила суд задовольнити подану заяву та встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території. Представник заінтересованої особи Ленінського районного у м. Полтаві відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши заявника, пояснення свідка [PERSON], який пояснив, що доглядав померлу [PERSON], та був присутній поряд з нею в день її смерті 27.04.2016 року у м. Луганську, а потім займався організацією її похорону, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, проаналізувавши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). У звязку з реєстрацією шлюбу 18.09.1976 року [PERSON] змінила прізвище на «Горячева» (а.с. 9). Таким чином суд вважає доведеним факт родинних звязків між [PERSON] та заявником [PERSON] як між матірю та донькою, у звязку з чим вона має право на звернення до суду в порядку ст. 257-1 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. За правилами ст. 1, 9, 17, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (із змінами), на території м. Луганська Луганської області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] видане органом державної влади, який створений всупереч законодавства України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Проте, оскільки заявник з обєктивних причин не може отримати від закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть [PERSON] та прийняти спадщину, суд, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], із визнанням дати її смерті 27 квітня 2016 року та місця смерті м. Луганськ Луганської області України, що також за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до правил ст. 257-1 ЦПК України, якою доповнено ЦПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» № 990-VIII від 04.02.2016 року, рішення суду про встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, ст.ст. 1, 9, 17, 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved