Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, покликаючись на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина. Вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не змогла видати їй свідоцтво про право на спадщину, тому що у правовстановлюючих ждокументах прізвище її батька вказано як «[PERSON]», а у свідоцтві про смерть «[PERSON]». Просить встановити факт, що вона є донькою [PERSON], який помер [INFO] року, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 03 травня 1990 року, виданого [PERSON] належало [PERSON], який помер [INFO] року, що державний акт на право власності на землю від 25 січня 1996 року, виданого [PERSON] належало [PERSON] У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що заяву слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 січня 2014 року. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року відповідно до п.1 ст.273) ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON], [INFO] одружились 31 серпня 1968 року. Згідно довідки Повітненської сільської ради №397 від 15 березня 2018 року [PERSON], [INFO] проживав в с. Повітно разом із донькою [PERSON] до 19 листопада 2001 року. Відповідно до заповіту [PERSON] від 15 вересня 2008 року [PERSON], [INFO] заповів належне йому майно своїй доньці [PERSON] У відповідності до державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,47 га у с. Повітно. Згідно з свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 03 травня 1990 року [PERSON] належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] Внаслідок наведеного, на переконання суду факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] стверджується доказами, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, а відтак суд вважає, що з метою оформлення заявником спадщини після смерті батька [PERSON] слід встановити факт, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON], який помер [INFO] року. Однак, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На підставі наведеного та з врахуванням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак заявником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо неможливості внести відповідні зміни до реєстраційних документів. А також, зі змісту ст. 4 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідних органів з проханням внести зміни у реєстраційні доккменти та їй було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено, а відтак, суд вважає, що у задоволенні вимог щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів слід відмовити за їх безпідставністю. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити частково.

Outcome: partial