Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем. Заінтересованою особою зазначена 5-та Запорізька державна нотаріальна контора. В подальшому надала уточнену заяву, в якій заінтересованою особою визначила територіальну громаду в особі Запорізької міської ради. Уточнена заява прийнята судом до провадження, про що постановлено Ухвалу від 07.03.2018р. ( а.с.66). Заявник в своїй заяві зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 53\\100 частин житлового будинку [ADDRESS]. Померла залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповідала їй. Крім того, вона як донька померлої, є спадкоємцем першої черги за законом. На час смерті матері спадкоємцем першої черги був також її рідний брат - [PERSON], який помер [INFO]. Жодних близьких родичів, окрім неї, у нього не залишилось. У встановлений законом строк, з дня смерті спадкодавця, вона із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки вважала, що є єдиним спадкоємцем та проживала разом з померлою на час її смерті. Не зверталася за отриманням свідоцтва про право на спадщину через відсутність коштів. Після звернення до 5-ї Запорізької державної нотаріальної контори за консультацією, їй було роз'яснено, що в зв'язку з відсутністю у неї реєстрації за місцем проживання спадкодавця та пропуску шестимісячного строку про прийняття спадщини, вона не має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Просить встановити факт її постійного проживання разом з померлою [INFO] [PERSON] на день її смерті за адресою : [ADDRESS]. У судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в уточненій заяві, просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Заінтересована особа - територіальна громада в особі Запорізької міської ради проти вимоги заявника не заперечує, надала суду письмові заяви ( а.с.61,74) в яких зазначено що проти вимог заявника не заперечує, покладається при розгляді на розсуд суду з урахуванням доказів наявних в матеріалах справи. У судовому засіданні представник заінтересованої особи заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на акт обстеження житлового будинку від 30.10.2017р., пояснення свідка [PERSON], та зазначила, що заявник піклувалася померлою, викликала сімейного лікаря, здійснювала догляд за частиною спірного будинку, сплачувала комунальні послуги, земельний податок, отримувала пенсію та соціальні виплати, на які мала право спадкодавець. Вважає, що заява підлягає задоволенню. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до матеріалів справи наданих доказів, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( а.с.5). Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті. Як вбачається із матеріалів справи, померлій [PERSON], відповідно до Свідоцтва № [NUMBER] від 19.09.1973р., виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради депутатів трудящих, належало на праві приватної власності 53\\100 частки житлового будинку [ADDRESS]. ( а.с.8). Доказів того, що на день смерті [PERSON], частина житлового будинку [ADDRESS] належала їй на праві приватної власності, суду надано не було. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Заявник в підтвердження того, що вона є донькою померлої та спадкоємцем першої черги надала до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]( а.с.7,47-48). Доказів того, що спадкодавець на випадок смерті залишила заповіт, як зазначено в заяві, до матеріалів справи не долучено. Натомість матеріали справи містять Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру ( заповіти \\ спадкові договори) від 02.05.2018р. № 51769463 про відсутність в Спадковому реєстрі даних про посвідчення заповіту від імені громадянки [PERSON], наданої П'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою. ( а.с. 81,82). Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Заявник зазначала, що проживала разом з померлою матір'ю на час її смерті. При цьому належних доказів щодо постійного, переважного або тимчасового проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду не надала. Відповідно до матеріалів справи, заявник була зареєстрована за адресою : [ADDRESS] ( а.с.12,17). При цьому доказів того, де саме проживала та була зареєстрована померла [INFO] [PERSON], суду надано не було. Відповідно до поясненнь свідка [PERSON], померла проживала одна, за нею доглядала заявниця. Прописана заявниця була за іншою адресою. Ввечері вона могла поїхати додому, а потім знову приїзджала та жила з матірью. Отже, догляд за хворою матірью заявником, на розсуд суду не може вважатися постійним проживанням за адресою проживання померлої. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини ( ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини, відповідно до ст. 1270 ЦК України, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась, у Спадковому реєстрі інформація відсутня. (а.с.42). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. До матеріалів справи заявником додано Акт обстеження житлового будинку від 30 жовтня 2017р., який, як зазначив представник заінтересованої особи, було складено органом самоорганізації Шевченківського району м. Запоріжжя за участю сусідів померлої. (а.с. 11). При цьому в Акті не зазначено, що даний акт складено органом самоорганізації, акт не містить прізвищ представників такого органу, їх підписів чи печаток. Підписи сусідів, підписавших даний акт, належним чином не завірені. Не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, на які посилалися сторони, а саме: витяги з амбулаторної медичної картки, які б свідчили що померла потребувала постійного стороннього догляду; що заявник постійно проживала з матір'ю, викликала сімейного лікаря, отримувала належні їй пенсію, соціальну допомогу, доглядала за спірною частиною будівлі, сплачувала комунальні послуги, земельний податок. Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, як передбачено в ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 7 статті 81 ЦПК України передбачається, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявником не надано суду переконлевих доказів в законності заявлених вимог. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed