Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON], [INFO], недієздатним та встановлення опіки над ним, посилаючись на те, що останній є інвалідом першої групи з дитинства і потребує постійного стороннього догляду. Крім цього просить вирішити питання про встановлення опікунства над [PERSON] та призначити опікуном чоловіка його рідної сестри [PERSON]. В судове засідання орган опіки та піклування свого представника не направив, надав суду заяву про розгляд справи без участі його представника, заяву підтримують. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] заяву підтримав та просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити опікуном останнього [PERSON]. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 145, 239 ЦПК України, ухвалою суду від 06.03.2017 року призначена по справі судово-психіатрична експертиза для з'ясування питання, чи хворіє [PERSON] психічною хворобою і чи розуміє значення своїх дій та чи може керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], з раннього дитячого віку страждає на глибоку розумову відсталість в ступені ідіотії. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 73.0 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Через дане захворювання на МСЕК визнаний інвалідом І групи дитинства довічно. Ступінь наявної у [PERSON] розумової відсталості на даний час настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Ці обставини підтверджуються висновком судово-психіатричного експерта від 28.03.2017 року № 93-2017, виданим Житомирською обласною психіатричною лікарнею № 1 Житомирської обласної ради (а.с.29-30). Статтями 58, 60 ЦК України та ч. 1 ст. 241 ЦПК України визначено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Частиною 4 ст. 63 ЦК України визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Як вбачається із матеріалів справи, піклувальником інваліда дитинства І групи [PERSON] рішенням виконкому Радомишльської міської ради Житомирської області від 10.03.2004 року було призначено його матір [PERSON], яка померла [INFO] року у віці 72 років (а.с.4,9,10). Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Чоловік рідної сестри [PERSON] - [PERSON] подав заяву про згоду бути опікуном [PERSON], зазначивши про це у тексті заяви (а.с.3,7). За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с.8), як вбачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] проживає в [ADDRESS], тимчасово не працює, має підсобне господарство, проживає разом із дружиною [PERSON] та її батьком [PERSON] (а.с.11). Згідно Протоколу засідання опікунської ради від 09.02.2017 року прийнято рішення клопотати перед судом про визнання недієздатним [PERSON] та призначення над ним опікуна - [PERSON] (а.с.4). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved