Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Заявник звернувся з даною заявою до суду та просить встановити факт проживання його із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю з 19.10.2014 року і до часу відкриття спадщини до [INFO] . В обґрунтування вказаних вимог посилається на те, що після смерті своєї матері [PERSON] пішов жити до [PERSON] , яка фактично є його тіткою по біологічному батьку. З 02.10.2017 року по 19.10.2017 року був зареєстрований в квартирі [PERSON] , хоча фактично проживав з нею за однією адресою з 2010 року. А 3 роки з 19.10.2014 року по 02.10.2017 року нотаріус не має права зарахувати для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини та видати заявнику Свідоцтво про право на спадщину. На даний час заявник є єдиним спадкоємцем за законом та бажає оформити спадщину, що неможливо без підтвердження факту спільного проживання, у зв`язку з чим порушується його право на отримання спадщини після смерті [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року відкрито провадження по справі. В судовому засіданні заявник та його представник - [PERSON] підтримали заявлені вимоги за підставами вказаними у заяві. Заінтересована особа: Київська міська рада, в судове засідання свого представника не направила, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення заявника та його представника, свідків: [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві. На час смерті [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Зокрема, Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.08.2012 року та Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.01.1996 року. Згідно відповіді приватного нотаріуса КМНО Коптєлової О.Р., вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] заведено спадкову справу. Згідно сформованого витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва заявник проживав за адресою: [ADDRESS] з померлою менше п`яти років, а саме: з 02.10.2017 року. У зв`язку з вищевикладеним рекомендовано звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання з померлою протягом п`яти років. З матеріалів справи, пояснень заявника та його представника, свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що заявник [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] у квартирі за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю як тітка та племінник більш ніж п`ять років на час відкриття спадщини після померлої [PERSON] , при цьому вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом харчувались, сплачували комунальні послуги за квартиру та після смерті [PERSON] заявник займався її похованням. На теперішній час виникла необхідність підтвердити факт спільного проживання заявника разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю для оформлення спадщини, оскільки документально підтвердити це заявник не може. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1258 ЦК України, визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, враховуючи, що заявник має право на отримання спадщини за законом після смерті [PERSON] , однак не може реалізувати його без встановлення факту спільного проживання його разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, суд вважає необхідним на підставі ст. 315 ЦПК України, задовольнити вимоги заявника, оскільки факт спільного проживання заявника [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю як племінник з тіткою більш ніж п`ять років на час відкриття спадщини, достовірно встановлено в судовому засіданні.

Outcome: approved