Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Свою заяву обґрунтовують тим, що вони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28.01.2012 року відділом РАЦС реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 48. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказують на те, що спільне життя з у них не склалося, оскільки у них протилежні погляди на життя. Вони намагались зберегти сім'ю, однак бажаних результатів це не дало, а тому прийшли до спільного висновку про те, що шлюб необхідно розірвати. Крім того, між ними укладено домовленість про спільну участь у вихованні та утриманні дитини, яка залишається проживати з матір'ю, а батько постійно буде брати участь у вихованні сина та надавати матеріальну допомогу на його утримання. З наведених підстав просили їх шлюб розірвати. В судовому засіданні заявники підтримали заявлені вимоги та обставини зазначені, як підстави для розірвання шлюбу. Наполягали на необхідності розірвання шлюбу, зазначивши, що збереження їх шлюбу є неможливим. Крім того, [PERSON] заявила клопотання про відновлення її дошлюбного прізвища - «[PERSON]». Заслухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 234 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Судом встановлено, що заявники перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28.01.2012 року відділом РАЦС реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 48, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28.01.2012 року (а.с. 5). За час шлюбу у заявників народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2012 р. (а.с. 6). Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, заслухавши пояснення заявників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки останні припинили подружні стосунки та на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про визначення місця проживання їх малолітнього сина, участь батька в його матеріальному забезпеченні та вихованні. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вимога [PERSON] щодо відновлення дошлюбного прізвища є підставною та підлягає також до задоволення.

Outcome: approved