Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Заявники [PERSON], та [PERSON] звернулися до суду з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, вказавши, що [INFO] померла [PERSON] (матір заявника [PERSON] та бабуся заявника [PERSON].). На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй на момент смерті майно вона заповіла їм у рівних частках. [PERSON] не подавав до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, через незнання закону. Проте він фактично прийняв спадщину. Так після смерті матері він вступив в управління та володіння домоволодінням, займався ремонтом будинку, обробляв та саджав огород. Крім того його матір не оформила документи на домоволодіння належним чином, то ж йому довелось займатись також оформленням документів, реєстрацією права власності. Його син [PERSON] (заявник по даній справі) на момент смерті спадкодавця та до спливу шестимісячного строку для подання заяви був неповнолітнім. Він теж не звертався до нотаріуса, так як не знав про необхідність подання заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців. [PERSON] завжди допомагав йому в утриманні спадкового будинку, подвір`я, городу, так як вони є однією сім`єю. Також вони знали, що [PERSON] склала заповіт на їх користь, та що інших спадкоємців, крім них не має. Вони звернулись до державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори та нотаріус відкрила спадкову справу, однак 15.09.2017 року, нотаріус видала постанову про відмову у видачі їм свідоцтва про право на спадщину через те, що вони не подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] протягом шести місяців з моменту її смерті та не були зареєстровані за місцем її проживання. Правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] померлої [INFO], регулюється нормами Цивільного кодексу УРСР. Просять встановити факт прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Заявник [PERSON] який є також представником заявника [PERSON], звернувся до суду з заявою, у якій він свої заявлені вимоги та вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу за їх відсутності. Від заінтересованої особи - Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, раніше до суду надійшов відгук, у якому просять розглянути справу без участі їх представника, заперечень щодо вимог заявників не мають та при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За нормою ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, викладених у листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 8 - копія свідоцтва про смерть). Родинні відносини заявників та померлої підтверджуються наступним, так відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] заявник [PERSON], [INFO] є сином померлої [PERSON] Зі свідоцтва про народження заявника [PERSON], [INFO], вбачається, що його батьком є [PERSON] (а.с. 6 ). Отже заявник [PERSON] є сином померлої, а заявник [PERSON] є її онуком. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 15.08.2003 року виданого Виконавчим комітетом Довгинцівської районної ради, на підставі рішення виконавчого комітету Довгинцівської районної ради «Про видачу права власності на об'єкти нерухомого майна » від 16.07.2003 року за № 395, належить на праві приватної форми власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11 - витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно ). За життя [PERSON], 22.06.2002 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те на що вона матиме право на день смерті, заповіла [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожному (а.с. 10). Постановою державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 15.09.2017 року заявникам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] у зв'язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.12). 31.08.2017 року Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 444/2017 (а.с. 9 витяг). З акту мешканців вул. Софіївська у м. Кривому Розі від 22.09.2017 року (а.с. 13) вбачається, що після смерті [PERSON], її син [PERSON] займався похованням та здійсненням необхідних обрядів. [PERSON] та його син [PERSON], після смерті [PERSON] вступили у фактичне володіння спадковим будинком за адресою: [ADDRESS], здійснювали ремонт, обробляли город, оплачують поточні платежі та утримують домоволодіння у належному стані до цього часу, що також підтверджується копіями квитанцій про оплату платежів (а.с. 15, 17-18). На час виникнення спірних правовідносин діяв ЦК УРСР 1963 р., норми якого підлягають застосуванню по даній справі. Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В ч.1 ст.534 ЦК УРСР зазначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). У справах про спадкування права власності на нерухоме майно, суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. Згідно п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. Згідно п.3.4. Методичних рекомендацій «Щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя», схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року, відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є сином, а [PERSON] є онуком [PERSON], яка померла [INFO], після смерті останньої залишилася спадщина у вигляді домоволодіння за адресою: [ADDRESS], на час відкриття спадщини заявники вступили у фактичне володіння спадковим будинком та прийняли спадщину після померлої [PERSON], здійснювали ремонт, обробляли город, оплачують поточні платежі та утримують домоволодіння у належному стані. Встановлення даного факту має для заявників юридичне значення, оскільки дає їм право на належне оформлення спадкового майна, тому заява підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.529, 548,549 ЦК УРСР 1963 р., та

Outcome: approved