Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Заявник звернулася 14.01.2019 року до Приморського районного суду м. Одеси та просила видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON], за яким: - заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання за адресою: [INFO] терміном до 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] терміном до 6 місяців; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб терміном до 6 місяців. В обґрунтування заяви вказано, що вона перебуває у розлучені з кривдником, проте разом з сином [PERSON], який є інвалідом 3 групи, з 2012 року зазнають систематичного домашнього насильства від [PERSON] Вказує, що [PERSON] є судимим за ч. 2 ст. 125 КК України за нанесення їй тілесних ушкоджень та неодноразова притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство в сімї, також кривдник зловживає алкоголем. [PERSON] вказує, що [PERSON] мешкає разом з нею, проте права власності на квартиру немає, постійно провокує скандали, та є конфліктною та агресивною людиною. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2019 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду на 16.01.2019 року. У судовому засіданні [PERSON] відзначила, що 13.01.2019 року її колишній чоловік [PERSON] побив її не перший раз, оскільки вони проживають разом насильство трапляється постійно, просила задовольнити заяву. Свідок [PERSON] розповідав про постійні знущання [PERSON] над [PERSON] та розповів про бійку, що виникла між його батьками 13.01.2019 року. Заінтересована особа у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. [PERSON] та адвокат [PERSON] подали заяви про відкладення розгляду справи. Повноваження адвоката не підтверджується матеріалами справи, а клопотання заінтересованої особи не може бути задоволене, у звязку зі встановленим 72-годинним терміном розгляду даної категорії справи та зважаючи, що його неявка не перешкоджає вирішенню питання про видачу обмежувального припису. У відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до/ наступного висновку. Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що у період з 16.07.1982 року по 22.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується копією паспорта громадянина України [PERSON] серії КК №408779. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року у справі №522/23651/13-ц [PERSON] було признано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2014 року у справі №522/29027/13-ц [PERSON] було признано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.11.2014 року у справі №11-кп/785/1251/14 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 року, яким [PERSON] визнано винним та засуджено за с. 125 ч. 2 КК України з призначенням йому покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. Направленням №002967 КУ «Міський психіатричний диспансер» [PERSON] направлявся на госпіталізацію. [PERSON] та її син неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства вчиненого [PERSON], що підтверджується заявами та відповідними відповідями наявними в матеріалах справи. Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/7914/18 від 25.05.2018 року [PERSON] Володимировича було признано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 14.01.2019 року [PERSON] звернулася до травмпункту з забоями та пошкодженнями. Матеріали справи містять також копію талону-повідомлення про прийняття заяви до Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, проте ні від кого заява ні щодо чого заява з талону не вбачається. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне. На підтвердження вчинення чоловіком щодо неї домашнього насильства заявником надано достатньо доказів, серед яких численна кількість постанов суду про притягнення [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності. Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів. Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення [PERSON] стосовно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником були предявлені до суду. За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до інформаційної довідки №132627515 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником 1/6 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Інших власників квартирки з витягу не вбачається. Заявником доведено фізичне та психологічне насильство щодо неї з боку [PERSON], проте варто відзначити, що відомостей про власників квартири, де проживають учасники справи у суду відсутні, відомостей про наявність іншого житла у [PERSON] суд також не має. У разі задоволення заяви [PERSON] та заборони [PERSON] перебувати місце спільного проживання, як того просить заявник, [PERSON] може залишитися без місця для проживання, що суд не може допустити. Відмовляючи у задоволенні заяви в частині заборони [PERSON] перебувати в місці проживання за адресою: [INFO] суд позбавлений права заборонити йому наближатися на місця, фактично, свого мешкання. Отже, оскільки заявником належним чином доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо [PERSON] обмежувального припису, заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме слід заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб терміном на 6 місяців.

Outcome: partial