Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту батьківства, в обґрунтування якого зазначив, що його мати [PERSON] та його батько [PERSON] на час його народження [INFO] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. При його народженні в його свідоцтво при народженні були внесені дані про батьківство зі слів матері. У грудні 1986 року батьки уклали офіційний шлюб, але його прізвища так і не змінили. Батько помер [INFO] і його похованням займався саме заявник. Встановлення цього факту потрібно йому для прийняття спадщини. В судовому засіданні заявник підтримав свою заяву та просив її задовольнити. Додатково пояснив, що він не знає, з якого саме часу його батьки проживали разом без реєстрації шлюбу, чому в свідоцтві про народження батько не був записаний, але він достовірно знає, що це його батько, він його доглядав, займався його похованням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно проживала із померлим [PERSON] десь рік до укладання офіційного шлюбу. При виписці із родильного відділення [PERSON] самостійно реєстрував дитину, вона при цьому не була присутня. Чому він не записав себе батьком дитини вона не знає. В грудні 1986 року вони офіційно побралися, але після того [PERSON] не виявляв бажання усиновити або записати на себе дитину. До суду із позовом про усиновлення або заявою про встановлення батьківства вона не зверталася. В поясненнях свідка [PERSON] зазначено, що [PERSON] та [PERSON] проживали у цивільному шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , якого вони разом виховували. Після укладання офіційного шлюбу [PERSON] сина на себе не записав. Свідок [PERSON] в своїх письмових поясненнях зазначила, що [PERSON] дійсно є сином [PERSON] , але при виписці із родильного відділення він був зареєстрований на прізвище матері - [PERSON] . Із письмових пояснень [PERSON] убачається, що вона була рідною сестрою померлого [PERSON] останній проживав разом в цивільному шлюбі із [PERSON] . Після укладання офіційного шлюбу її брат не зареєстрував дитину на себе. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтували вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогамист.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог гст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Водночас, ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. [PERSON] народився [INFO] і в свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьком зазначений [PERSON] . [PERSON] 28.12.1986 року уклав шлюб із [PERSON] , яка взяла прізвище « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ) і його похованням займався саме [PERSON] . Згідно довідки Новоохтирського старостинського округу від 27.05.2021 року [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] та вином [PERSON] з 21.08.1987 року по 19.02.1997 року. Згідно ст.53 Кодексу про шлюб і сім`ю України 1969 року, якій діяв на момент народження заявника, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи запису актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Стаття 55 зазначеного Кодексу визначала, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Згідно із ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Встановлення батьківства у позовному провадженні можливе лише тоді, коли імовірний батько дитини живий. Якщо ж він помер і дитина народилася у незареєстрованому шлюбі, встановлення факту визнання батьківства або факту батьківства можливе у порядку окремого провадження. При вирішенні питання щодо встановлення батьківства [PERSON] відносно [PERSON] суд звертає увагу на те, що останній народжений поза шлюбом, при житті [PERSON] при народженні заявника та при своєму житті до самої смерті не виявляв бажання бути записаним у свідоцтві про народження дитини або бажання усиновити дитину. Даний факт також був підтверджений свідком [PERSON] . Крім того, зі свідчень [PERSON] убачається, що строк проживання із померлим [PERSON] до укладання офіційного шлюбу становить десь приблизно рік, що може трактуватися як таке, що ставить під сумнів батьківство останнього по відношенню до заявника. Суд ставить під сумнів свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] , так як останні згідно реєстраційних даних в паспортах, на момент народження заявника не перебували на території с.Новоахтирка, та не надали до суду інших даних. Суд не приймає в якості доказів свідчення [PERSON] , так як з наданих документів не можливо встановити належність свідоцтва про народження [PERSON] безпосередньо [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що до суду [PERSON] не було надано запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень, вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Крім того, заявником було зазначено, що встановлення цього факту йому необхідно для реалізації його права на спадок після померлого [PERSON] , але при цьому в судовому засіданні не були представлені відповідні документи на майно, яке належало померлому. З огляду на це, суд вважає, що заявником не було доведено факт батьківства [PERSON] по відношенню до нього, не представлені беззаперечні факти, документи та свідчення, які б могли переконати суд у встановленні відповідного факту, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed