Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Свою заяву обґрунтувала тим, що її колишій чоловік [PERSON] постійно вчиняє стосовно неї психологічне насильство, погрожує вбивством. 31.03.2019 року він з'явився за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] та вчинив відносно неї фізичне насильство в присутності працівників поліції, що виразилось у завданні їй тілесних ушкоджень. В з'язку з цим просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] а саме: заборону наближення на 100 м до місця її проживання за адресою: [ADDRESS] , та заборону вести листування, телефонні розмови, або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні від 25.04.2019 року вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданій до суду заяві. Пояснила, що 11.04.2019 року вона звернулась в поліцію з заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за нанесення їй тілесних ушкоджень. У судове засідання від 11.05.2019 року заявниця не з'явилась, надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] у судових засіданнях проти задоволення заяви [PERSON] заперечував, пояснивши при цьому, що насильства відносно неї не вчиняв, її заяву вважає необґрунтованою, зазначивши, що заявник, поданою до суду заявою, має намір позбавити його права користування житлом, за адресою: [ADDRESS] , та яке перебуває у їх з заявницею спільній частковій власності. Крім того пояснив, що 31.03.2019 року з'явився за вказаною адресою, щоб поговорити з [PERSON] щодо пошкодження нею насаджень на належній йому присадибній земельній ділянці. При цьому він попередньо викликав працівників поліції, для з'ясування вказаних вище обставин, під час чого, заявниця навпаки ображала його та працівників поліції нецензурною лайкою. Пояснив також, що після розлучення та поділу спільного майна подружжя він не веде спілкування з [PERSON] ні в якій формі, тому вимога заявниці щодо заборони листування є повністю необгрунтованою. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , дійшов висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити повністю, з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 серпня 2010 року після розірвання шлюбу між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] , вони проживають окремо. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13.12.2011 року визнано за [PERSON] та виділено йому в натурі 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а за [PERSON] відповідно визнано право власності та виділено в натурі 3/5 частини вказаного вище нерухомого майна, з відповідними частками земельної ділянки. В судовому засіданні встановлено, що заінтересована особа [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , в той час зареєстрований він за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, він має право володіти та користуватися будинком за місцем проживання заявниці. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили суду, що 31 березня 2019 року в складі слідчо-оперативної групи за викликом [PERSON] вони прибули в господарство за адресою: [ADDRESS] , для з'ясування обставин пошкодження [PERSON] насаджень на присадибній городній ділянці. [PERSON] не впустила їх у двір замахуючись при цьому віником, ображала їх та [PERSON] нецензурною лайкою. Ніяких тілесних пошкоджень [PERSON] заявниці не наносив і господарство по [ADDRESS] вони залишили разом з [PERSON] Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно ст. 24 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи усі надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що відсутні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про безпідставність заяви [PERSON] Також, судом взято до уваги те, що звертаючись до суду з вимогою про видачу обмежувального припису, заявниця, у підтвердження викладених в заяві фактів, не надала належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] відносно неї психологічного та фізичного насильства. Сам факт внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей про вчинення відносно неї кримінального правопорушення не може слугувати підставою звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Будь яких інших доказів, зокрема про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, чи доказів на підтвердження скоєння відносно неї психологічного насильства у вигляді дзвінків, направлення їй листів чи іншої кореспонденції з погрозами чи образами на її адресу заявницею суду не надано. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд, приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed