Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання на території України з 24.08.1991 року по теперішній час. В обгрунтування заяви зазначила, що встановлення даного факту для неї має юридичне значення оскільки надає статус громадянина України та можливість отримання паспорта громадянина України. Вказує, що [INFO] народилась у м. Херсон. 20.01.1982 року уклала шлюб, про що Ленінським відділом РАГС м. Миколаїв було здійснено відповідний актовий запис. 25.03.1993 року шлюб було розірвано, про що зроблено відмітку тим же відділом РАГСу. Станом на 24.08.1991 року проживала у м. Херсоні та працювала на Херсонському маслозаводі, що підтверджується даними трудової книжки. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.04.2020 року залучено до участі у справі заінтересовану особу - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, та задоволено клопотання заявника про виклик свідків. 04 серпня 2020 року представником Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області подано пояснення на заяву, у яких вказав, що не заперечує проти задоволення вимог [PERSON] В судовому засіданні заявник підтримала вимоги заяви в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника УДМС України в Херсонській області, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно копії паспорту громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік, серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , народилась [INFO] у м. Херсон (арк. справи 3), 20.01.1982 р. уклала шлюб, 25.03.1993 р. шлюб розірвано, у паспорті проставлена відмітка, що він підлягає заміні протягом 30 днів з моменту розірвання шлюбу. 20 січня 1982 року між [PERSON] та [PERSON] Ленінським відділом РАГС м. Миколаєва, зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 05.06.1992 року (арк. справи 9). 25 березня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 25.03.1993 року, прізвище дружини [PERSON] (арк. справи 9). Згідно облікової картки клієнта №2691 вбачається, що [PERSON] [INFO] , місце народження: Україна, Херсонська область, м. Херсон перебуває на обліку бездомних громадян (арк. справи 5). 05.04.2019 року [PERSON] видано посвідчення про взяття на облік бездомної особи (арк. справи 6). Відповідно до довідки №260/1 виданої Органом самоорганізації населення Дніпровського р-ну м.Херсона Квартальний комітет №1, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] з 1988 року та по теперішній час (арк. справи 7). З довідки №204 виданої 06.02.2019 року ТОВ «Херсонський маслозавод» вбачається, що [PERSON] працювала на Херсонському маслозаводі з 16 серпня 1989 р (Наказ №76-Л від 16.08.1989 р) по 01 березня 2001 р., підсобною робітницею сироробної дільниці. Звільнена з роботи з 01.03.2001 року за угодою сторін ст. 36 КЗпП України. Потім з 03 вересня 2001 року по 16 вересня 2002 року підсобною робітницею виробничої дільниці. Звільнена з 16.09.2002 року за угодою сторін (арк. справи 8). Відповідно до трудової книжки [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , дата заповнення 17.07.1978 року вбачається, що 16.08.1989 року по 01.03.2001 року працювала на Херсонському маслозаводі (арк. справи 16). Згідно довідки виданої Херсонським обласним центром обліку бездомних громадян за вих. №2371 від 25.04.2019 року вбачається, що [PERSON] , перебуває на обліку у Херсонському міському центрі обліку бездомних осіб за адресою: [ADDRESS] . Після отримання паспорта громадянина України даний громадянин може отримати реєстрацію місця проживання за адресою центру (арк. справи 13). Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст. 2 ЗУ «Про громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. В ході судового розгляду справи повністю знайшов підтвердження факт, що заявник до 24.08.1991 року постійно проживала на території України, народилась у м. Херсоні, у період з 16.08.1981 року по 16.09.2002 року працювала у м. Херсоні. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В інші частині у встановленні факту проживання по теперішній час слід відмовити, оскільки заявником не доведено необхідність встановлення такого факту у порядку окремого провадження, а тому у цій частині вимоги необхідно відмовити. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 14 серпня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial