Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його належності до національності «словак». В обгрунтування заяви покликається на те, що його мама і бабуся за національністю словачки. В 1947 році мама зі своїми батьками була переселена з с.Жаківці Прешівського окресу Чехословаччини у Рівненську область. В його родині здавна дотримуються словацьких традицій та звичаїв, святкують словацькі свята. Усі родичі по материнській лінії за національністю словаки і він теж відносить себе до словацької національності. З метою захисту своїх законних прав, передбачених Законом України «Про національні меншини України», змушений звернутися до суду, оскільки іншого шляху для встановлення факту його належності до словацької національності немає. В судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився. У поданій до суду заяві начальник Рівненського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану просить справу розглянути у відсутності представника відділу, заперечень щодо заявлених вимог не має. Свідок [PERSON] показала, що їх із заявником мама за національністю словачка. В трирічному віці вона переїхала з батьками в Україну. Мама до цього часу розмовляє словацькою мовою. Брат відчуває себе словаком, бо з дитинства проживав з бабусею по маминій лінії, перейняв словацьку культуру, традиції та світогляд. Свідок [PERSON] показала, що проживає із заявником як подружжя 29 років. Мама чоловіка за національністю словачка, з чоловіком часто розмовляє словацькою мовою. Суд, заслухавши пояснення заявника, показання свідків, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що заявник - [PERSON] - народився 10 липня 1967 року в м.Рівне, що підтверджується паспортом та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Батьками заявника згідно із актовим записом про народження № 1105 від 8 серпня 1967 року є [PERSON], за національністю українець, та [PERSON], за національністю словачка. Відповідно до свідоцтва про народження № 146, виданого відділом РАЦС м.Стара Любовня, [PERSON] ( у шлюбі [PERSON] ) народилася 19 вересня 1943 року в с.Якубани району [PERSON] [PERSON] Республіки, матірёю вказана [PERSON] ( прізвище при народженні [PERSON] ), батьком - [PERSON]. З довідки Національного архіву [PERSON] Республіки вбачається, що [PERSON] народилася 28 лютого 1920 року, за національністю словачка, громадянка [PERSON] Республіки, [PERSON], народився 16 жовтня 1907 року, за національністю русин, громадянин [PERSON] Республіки. В 1947 році родина [PERSON] в складі дружини та доньки [PERSON] була переселена у Рівненську область у звязку з Угодою між СРСР та Чехословаччиною від 10 липня 1946 року з с.Жаківці Прешівського окресу Чехословаччини, про що свідчить архівна довідка № Я-192 від 20 березня 2013 року Державного архіву Львівської області. У відповідності до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Встановлення факту належності до словацької національності заявнику необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам словацького походження. Таким чином, факт, який просить встановити заявник, має юридичне значення. Згідно із ст.55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відповідно до ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації ( або іншої етнічної групи ( спільності ), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи ( мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси ( належність до певного типу тощо ), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст.3 вказаного закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. [PERSON] 11 Закону України «Про національні меншини в України» надає громадянам України право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст.300 ЦК України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що матір заявника є словачкою, [PERSON] відчуває свою приналежність до словацької національності, а тому має право на відновлення своєї національності, як це передбачено Законом України «Про національні меншини в Україні». За таких обставин суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved