Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Заявниця, [PERSON] , звернулася до Миколаївського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області (реєстраційний номер 2490). Свої вимоги, мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2003 року посвідченого державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2490, заявниця є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який заявниця прийняла у спадщину після смерті батька [PERSON] . З метою реєстрації права приватної власності на нерухоме майно заявниця звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області. Однак, отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16.09.2020 року за №54088922, оскільки з наданих документів спадкоємцем належного майна гр. [PERSON] зазначена [PERSON] , так зазначено в свідоцтві про право на спадщину, а її прізвище згідно паспорта [PERSON] . Зазначені підстави і змусили заявницю звернутися до суду з відповідною заявою, бо в інший спосіб, ніж судовий, вона позбавлена можливості виправити допущені помилки в свідоцтві про право на спадщину за законом. Заявниця, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просила суд, справу розглянути у її відсутність. Повністю підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити. Представники заінтересованої особи, Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця після смерті свого батька, як спадкоємиця за законом, отримала свідоцтво про право на спадщину від 09.12.2003 року на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (посвідчене державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори (реєстровий № 2490). Заявниця зазначає, що у свідоцтві про право на спадщину від 09.12.2003 року (реєстр № 2490) помилково вказано прізвище « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16.09.2020 року за № 54088922, заявниці було відмовлено у державній реєстрації прав, оскільки в свідоцтві було допущено помилку при написанні прізвища. Факт неправильного зазначення прізвища перешкоджає заявниці здійснити державну реєстрацію права на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч. 2 ст. 294 ЦПК України). Згідно із частинами першою та другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Факт належності правовстановлюючого документу заявниці необхідно встановити для того, щоб зареєструвати належним чином житловий будинок, як спадкове майно на підставі заповіту. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу породить для заявниці певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для встановлення належності правовстановлюючого документу не існує. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] , у зв`язку з чим її заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved