Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, вказуючи, що 16.07.2017 року вона, перебуваючи в м. Луганськ Луганської області, яке є тимчасово непідконтрольною територією України, народила дитину доньку, про що було видано медичне свідоцтво про народження від 16.07.2017 року. Батьком дитини є [PERSON], з яким вона уклала шлюб після народження дитини. З метою реєстрації народження дитини вона звернулася до Нікольського районного відділу ДРАЦС, але отримала відмову, оскільки нею надано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Отримати свідоцтво про народження у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово непідконтрольній території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту народження необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Просить встановити факт народження 16.07.2017 року нею, громадянкою України, дитини - дівчинки, в м. Луганськ Луганської області, Україна. Заявниця [PERSON] у судове засідання не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Заінтересовані особи: [PERSON] та представник Нікольського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області в судове засідання не зявилися. Про місце і час розгляду справи повідомлялися належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу в порядку ст. 247 ЦПК України у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши письмову заяву заявниці, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 317 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що згідно паспортних даних [PERSON] є громадянкою України. З наданого суду медичного свідоцтва про народження № 380 від 16.07.2017 року та свідоцтва про народження серії І-ВВ № 025442 від 08.08.2017 року, виданих на тимчасово непідконтрольній території України вбачається, що [PERSON] 16.07.2017 року о 09-45 год. в ДЗ «Луганський перинатальний центр» на 40 тижні вагітності народила дитину дівчинку, вагою 3600,0 гр. Відповідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Також статтею 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоровя документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоровя, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоровя не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Проте, як вбачається з матеріалів справи, то в ній відсутні відомості, щодо звернення заявниці до відділу ДРАЦС та наявність відповідної відмови органу ДРАЦС про реєстрацію факту народження дитини. При цьому, слід зазначити, що суд не бере до уваги відмову Нікольського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області у проведені державної реєстрації народження за вих. № 47/15.47-102 від 05.04.2018 року, яка міститься в матеріалах справи, оскільки з даної відмови не вбачається, що саме заявниця зверталася до органу ДРАЦС з відповідною вимогою про реєстрацію народження дитини і саме їй в цьому було відмовлено, так як дана відмова видана на імя іншої особи - гр. [PERSON], який до суду вимог не заявляє. За таких обставин, враховуючи, що заявницею не надано суду доказів на підтвердження її звернення до відділу ДРАЦС з метою державної реєстрації народження дитини та наявності перешкод у такій реєстрації, суд вважає, що підстави для встановлення факту народження дитини на тимчасово непідконтрольній території України, на даний час відсутні, в звязку з чим в задоволенні заяви слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, враховуючи, що заявниці у задоволенні її вимог відмовлено, а також беручи до уваги положення ч.7 ст. 294 ЦПК України, суд вважає, що сплачена заявницею за подачу до суду заяви сума судового збору відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed