Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт її належності до національності «німкеня». Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.10.1971 року. Її батько за національністю «німець», а мати «українка». Коли після її народження постало питання про здійснення запису «національність» її батьки вирішили зазначити її національність «українка», оскільки в радянський період її родина не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боялася політичних переслідувань, а щоб уникнути гонінь зі сторони влади змушена була приховувати свою приналежність до німецької нації. Зазначила, що в її сім'ї з дитинства дотримувались традицій німецької нації, вчили німецьку мову, а тому відновлення своєї корінної німецької національності відіграло роль у становленні її світогляду та мало і має для неї дуже велике значення. Її батько, двоюрідні сестри і брати, рідна тітка та інші родичі досить тривалий час проживають в Німеччині, батько в силу свого віку часто хворіє і хоче бачити її та своїх онуків поряд, вона вимушена звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту належності її до німецької нації. На підставі викладеного просила її заяву задовольнити, встановити факт, що вона за національністю - німкеня.. Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з»явився, на адресу суду направив лист в якому при ухваленні рішення покладався на розсуд суду та просив справу розглядати без його участі. Суд, вислухавши думку заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в м. Целіноград Казахської РСР та є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.10.1971 року (а.с. 9). Батько заявника за національністю «німець», а мати «українка». Коли після народження заявника постало питання про здійснення запису «національність» її батьки вирішили зазначити її національність «українка», оскільки в радянський період її родина не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боялася політичних переслідувань, а щоб уникнути гонінь зі сторони влади змушена була приховувати свою приналежність до німецької нації. Зазначила, що в її сім'ї з дитинства дотримувались традицій німецької нації, вчили німецьку мову, а тому відновлення своєї корінної німецької національності відіграло роль у становленні її світогляду та мало і має для неї дуже велике значення. Її батько, двоюрідні сестри і брати, рідна тітка та інші родичі досить тривалий час проживають в Німеччині, батько в силу свого віку часто хворіє і хоче бачити її та своїх онуків поряд. У травні 2014 року з метою воз»єднання з сім»єю, що виїхала до Німеччини раніше, заявником було подано документи на переїзд до Німеччини на постійне місце проживання в консульський правовий відділ посольства Німеччини в Україні, а також було запрошено на співбесіду в Посольство Німеччини. В серпні 2014 року з метою документального відновлення свого етнічного походження заявник звернулася у відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ в м. Києві, проте отримала висновок, яким їй було відмовлено у виправленні національності з «українка» на «німкеня» у зв»язку з відсутністю підстав зробити таке виправлення. Заявник в своїй заяві просила встановити факт її належності до національності «німкеня», на що слід зазначити наступне. Встановлення вказаного факту дасть можливість відновити заявнику національність, встановити національну приналежність та підтвердити німецьке походження. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.ст. 256, 258 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №86/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Згідно з ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявник довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог. За таких обставин, в судовому засіданні достовірно встановлено юридичний факт належності заявника до національності «німкеня». Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved