Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення юридичних фактів родинних відносин, належності правовстановлюючого документа та прийняття спадщини, посилаючись на те, що у виданому їй свідоцтві про народження помилково були зазначені прізвища її батьків та її власне, як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Крім цього, при видачі на ім`я батька заявника [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай), не дивлячись на те, що весь текст вказаного сертифікату на українській мові, анкетні дані [PERSON] були записані російською мовою, тобто « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Також, заявник після смерті свого батька [PERSON] 17 січня 2002 року доглядала та розпоряджалась спадковим майном, проте без встановлення даного акту нотаріус їй не видає свідоцтво про право на спадщину. Оскільки, дані обставини перешкоджають в оформленні належної їй спадщини, просила встановити юридичні факти родинних відносин, належності правовстановлюючого документа та прийняття спадщини. Представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав подану заяву і просив задовольнити заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи Ванчиковецької сільської ради в судове засідання не з`явився, надавши заяву про те, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , однак в свідоцтві про народження заявника її прізвище та прізвище батьків помилково вказано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження заявника та про укладання шлюбу, а також свідоцтвом про смерть [PERSON] , довідкою Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 1940 від 29 жовтня 2020 року та іншими матеріалами справи. Крім того, при оформленні виданого на ім`я [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0131117 від 12 червня 1997 року на підставі рішення голови Новоселицької районної державної адміністрації № 138-р від 25 квітня 1997 року, не дивлячись на те, що весь текст вказаного сертифікату на українській мові, анкетні дані [PERSON] були записані російською мовою, тобто « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Вказане підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай), свідоцтвом про смерть [PERSON] , довідкою Ванчиковецької сільської ради № 77 від 19 січня 2021 року та іншими зібраними по справі доказами. Також, судом з`ясовано, що заявник після смерті свого батька [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Тарасовецької сільської ради № 1940 від 29 жовтня 2020 року. Заявник звернулася до нотаріуса із питанням оформлення спадщини після смерті [PERSON] , однак їй було усно відмовлено з причин недостатності документів підтверджуючих факт вступу в управління або володіння спадковим майном. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пленум Верховного\~Суду України\~в абз.\~3\~п.\~1\~постанови від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах по\~спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Згідно абз. 2 п. 2 даної постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час виникнення вказаних правовідносин, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні. Факт продовження проживання спадкоємця у спадковому домоволодінні відразу після смерті спадкодавця є беззастережним доказом того, що спадкоємець своєчасно прийняв спадщину, тобто вступив в управління чи володіння спадковим майном. В даному випадку орган місцевого самоврядування у своїй довдці № 1940 від 29 жовтня 2020 року підтвердив, що заявник вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті свого батька [PERSON] .. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення юридичного факту прийняття спадщини. Заявник в позасудовому порядку не може вирішити питання щодо усунення розбіжностей у вищезазначених документах та встановлення вказаних в заяві юридичних фактів. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, із урахуванням визнання заявлених вимог заінтересованою особою, суд приходить до висновку про задоволення заяви, оскільки у суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд

Outcome: approved