Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вищезазначеною заявою. В обґрунтування вимог посилалась на те, що 22.01.1991 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку. 29.01.1991 року договір було зареєстровано Криворізьким бюро технічної інвентаризації. Рішенням міської ради №2924 від 20.04.2005 року заявниці передано у власність земельну ділянку з цільовим призначенням ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.17.06.2014 року [PERSON] звернулась до Державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області для проведення державної реєстрації прав власності на приналежне їй нерухоме майно та приведення реєстрації документів на нерухомість у відповідність до ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак, державним реєстратором було відмовлено, пояснивши це тим, що прізвище у документах, що посвідчують посвідчують особу відріняється від прізвища договору купівлі-продажу від 22.01.1991 року. У зв'язку з цим заявниця просить суд встановити факт належності договору купівлі-продажу від 22.01.1991 року житлового будинку за адресою [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом 3 Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциной Н. В. та зареєстрований в реєстрі за №1-233. До початку розгляду справи заявник надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти вимог заявника не заперечує, при вирішенні спору по суті покладається на розсуд суду. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що згідно паспорту заявниця [PERSON] (а.с. 4-5). 22.01.1991 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. Договір посвідчено державним нотаріусом 3 Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциної Н. В., зареєстровано в реєстрі за №1-233 (а.с.6-7). Рішенням міської ради №2924 від 20.04.2005 року заявниці передано у власність земельну ділянку розташовану за адресою [ADDRESS], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9). Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17.06.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Басалай А. А. було відмовлено у державній реєстрації права власності у зв'язку з тим, що встановлено невідповідність документах поданих заявником, а саме, у дублікаті договору купівлі-продажу 28.04.2014 року зареєстрованого в реєстрі за №85 та у документах, що посвідчують особу заявника відрізняються прізвища власника. Судом встановлено, що дійсно в договорі купівлі-продажу від 22.01.1991 року прізвище покупця житлового будинку вказано [PERSON], хоча прізвище заявниці згідно паспорту [PERSON] Відповідно ст.258 ЦПК України у заяві про встановлення юридичних фактів повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви і встановлення факту належності заявнику договору купівлі-продажу від 22.01.1991 року.

Outcome: approved