Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 20.01.1994 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має двох повнолітніх дітей, а також неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], та малолітнього сина - [PERSON], [INFO], на протязі останніх двох років сімейне життя подружжя погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, останні пів року проживають окремо. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягає на розірванні шлюбу. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій наполягає на розірванні шлюбу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як визначено статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Відповідно до ч.2 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Стаття 109 Сімейного кодексу України встановлює, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Як роз'яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як убачається з матеріалів справи, 20.01.1994 року між заявниками укладено шлюб (а.с. 4). Від шлюбу подружжя має неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5), та малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають спільне бажання розірвати шлюб на підставі спільно поданої заяви. 24.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений Договір про участь у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., яким передбачена домовленість заявників щодо визначення місця проживання, виховання та утримання дітей (а.с.12-16). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення заявників [PERSON] та [PERSON] про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких подружжя наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, та відповідає їх дійсній волі, не зачіпає та не порушує їх особисті та майнові права, та права їх неповнолітніх дітей, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, тривалий час подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, досягли спільної згоди щодо участі у виховані та утриманні дітей, умов їх проживання, в той же час суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved