Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт проживання її однією [PERSON] та [PERSON], з 04 липня 1998 року по день смерті [PERSON] - [INFO] року. В обгрунтування заяви заявник зазначає, що [INFO] року помер її співмешканець [PERSON], з яким вона проживала однією сім»єю з 04 липня 1998 року по день його смерті. В 2017 році заявнику стало відомо, що після його смерті залишилася спадщина у вигляді 2-х (двох) земельних ділянок, кожна розміром 6,31 га, що розташовані на території Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Заявник вказує, що померлий [PERSON], разом із нею був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. У квітні 2017 року вона звернулася до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, проте їй було повідомлено, що вона не є спадкоємцем за законом, оскільки факт проживання однією сім»єю повинен бути встановлений у судовому порядку. У зв»язку із чим заявник змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім»єю із спадкодавцем. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали подану заяву та просили її задовольнити, з підстав викладених у ній. Додатково заявник пояснила, що вона разом із померлим [PERSON] з липня 1998 року проживала однією сім»єю в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у цьому будинку проживала також і її сестра і будинок належав сестрі. Заявнику відомо, що померлий [PERSON] не був одружений, оскільки у його паспорті була відсутня відмітка про реєстрацію шлюбу. Вони спільно обробляли город та свійських травин, їхня пенсія становила спільний бюджет і вони разом ходили у гості. Факт проживання однією сім»єю, як чоловіка та дружини, заявнику необхідно для одержання спадщини, хоча до нотаріальної контори вона не зверталася. Також заявник повідомила суду, що свідок [PERSON], який буде підтверджувати факт її проживання з [PERSON], особисто не спілкувався з померим [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 1994 року по 1999 рік вона проживала в м. Кіровограді, і їй відомо, що з 1999 року по 2004 рік померлий [PERSON] проживав в одному будинку із [PERSON], і вони доглядали сестру заявника. Свідок працює бухгалтером у ТОВ «Агрофірма «Забарська» і їй не відомо чи були відносини у [PERSON] та [PERSON] як у чоловіка та дружини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що до 1999 року заявник та померлий [PERSON] були її сусідами. Свідку відомо, що померлий [PERSON] та заявник вели спільне господарство та жили як чоловік та дружина. Після 1999 року свідок періодично спілкувався із заявником, оскільки приходив до них додому приблизно один раз на тиждень. Заінтресована особа: Маловисківська районна державна нотаріальна контора Кіровоградської області, свого представника до суду не направила, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника (а.с. 27, 35, 57, 69). Заінтресована особа: Березівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської свого представника до суду також не направила, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника (а.с. 43, 47, 58, 60). Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх співставленні та сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом частини 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно роз'яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до частини 2, 4 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Частина 2 статті 21 СК України встановлює, що проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до пункту 23 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, - норми ЦК 2003 р., що набрав чинності 1 січня 2004 року. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Чинне законодавство передбачає можливість встановлення таких фактів, кожен з яких тягне за собою певні правові наслідки та є правопороджуючим фактом реалізації певних прав: факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, які не перебувають в шлюбі між собою, який відповідно до статті 74 СК України породжує право таких осіб на майно, набуте ними за час спільного проживання, та факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, який відповідно до статті1264 ЦК України породжує у такої особи право на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги. Правопороджуючими такі факти є з 01 січня 2004 року. Згідно з положеннями статтей 1261, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46, частина 2 статті 1220 ЦК України). З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 5). Згідно довідки № 131 від 04 квітня 2017 року виданої Березівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], з 04 липня 1998 року по день смерті [INFO] року. [PERSON] до дня смерті [PERSON] доглядала його, а після його смерті за власний рахунок здійснила його поховання (а.с. 6, 7). З копії сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] належала права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «ім. Ватутіна» Березівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, розміром 6,31 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 11). З копії паспорту заявника [PERSON] вбачається, що вона не була зареєстрована, як за місцем свого проживання адресою: [ADDRESS], а була зареєстрована за адресою свого проживання: [ADDRESS], в період з 07 липня 1998 року по 14 червня 2011 року (а.с. 49). Заявник та її представник не заявляли суду клопотання про допит заявника, як свідка за правилами статтей 180-182, 184 ЦПК України. Суд також вважає, що зазначення заявницею у позові проте, що вона несла витрати на поховання [PERSON], при цьому не надаючи жодних доказів цій обставині, не є належним доказом на підтвердження факту проживання однією сім»єю із померлим. З цих же підстав суд не приймає як доказ Довідку сільської ради проте, що заявник за власний рахунок поховала [PERSON]. Заявником та його представником суду не було надано жодних спільних фотографій заявника з померлим [PERSON], хоча суд роз»яснював таке право заявнику та його представнику. Показання свідка [PERSON] суд не може покласти в основу рішення для задоволення заяви, оскільки як показав даний свідок їй не відомо чи були відносини у [PERSON] та [PERSON] як у чоловіка та дружини. Суд оцінює показання свідка [PERSON], як такі, що не можуть свідчити проте, що їй відомі обставини проживання заявника та померлого [PERSON], оскільки як пояснювала в судовому засіданні 29 червня 2017 року сама заявник [PERSON] вказаний свідок не спілкувався із померлим [PERSON], а сам свідок з 1999 року вона виїхала на проживання в смт. Смоліне, що підтверджується відомостями зазначеними в паспорті про реєстрацію місця проживання вказаного свідка (а.с. 63). Крім того, показання свідків є загальними, неконкретизованими, носять суб»єктивний характер, які не дають підстави суду зробити висновок проте, що заявник разом із померлим [PERSON] проживали однією сім»єю та мали взаємні права та обов»язки. Суд також зазначає, що особисто заявник у судовому засіданні повідомила суду, що із заявами про прийняття спадщини вона до нотаріальної контори не зверталася, тобто їй не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що спростовує твердження представника заявника зазначене у заяві поданій до суду, яка ним підписана. Суд вважає, що за наявності достатніх на те доказів і підстав, при наявності постанови органу нотаріату у видачі свідоцтва про право на спадщину заявник може звернутися до суду з позовом в порядку позовного провадження. Відповідно до положень статтей 57 - 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши надані суду докази, суд дійшов висновку про те, що заявником та його представником не представлено достатніх, належних та достовірних доказів того, що протягом п'яти останніх років заявник [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю: мали спільний бюджет, несли спільні витрати, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права на обов'язки, тобто, що між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю, в розумінні положень СК України З огляду на все вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed