Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Заявники 16.08.2018 року звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.06.2009 року, мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалось, вони припинили підтримувати подружні відносини, не ведуть спільного господарства, а тому вони дійшли висновку про недоцільність збереження даного шлюбу і змушені звертатись до суду з вказаною заявою. У судовому засіданні заявники підтримали подану ними заяву у повному обсязі, просили суд про її задоволення, посилаючись на той факт, що вони з 2016 року тривалий час не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, ними укладено договір щодо місця проживання, матеріального забезпечення та виховання неповнолітньої дитини. Пояснили, що так склалися обставини, що після припинення підтримання шлюбно-сімейних відносин кожен з них має своє особисте життя. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Судом встановлено, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27.06.2009 (а.с.13), мають спільного сина - [PERSON], [INFO] (а.с.14). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч.1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Під час шлюбу та спільного проживання, між подружжям виникали непорозуміння, внаслідок чого вони звернулись до суду зі спільною заявою про його розірвання. Як вбачається з копії договору, укладеного між сторонами 06.06.2018, заявники досягли згоди з приводу матеріального забезпечення і місця проживання спільної дитини, участі кожного з них у забезпеченні умов життя сина, умов здійснення ними права на особисте виховання дитини (а.с.15). За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного і

Outcome: approved