Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] в с. Червона Поляна Антрацитівського району Луганської області, що підтверджується довідкою про причину смерті №261 від [INFO], свідоцтвом про смерть від [INFO], виданими так званою Луганською народною республікою. В серпня 2017 року заявник подав документи до Солонянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для державної реєстрації смерті батька [PERSON], проте отримав відмову у видачі свідоцтва про смерть. На теперішній час отримати свідоцтво про смерть в органі РАЦС є неможливим, оскільки територія, на якій помер батько заявника є тимчасово окупованою, у зв'язку з чим просив задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON] для оформлення спадкових прав після його смерті. В судове засідання заявник не звився причини неявки суду не повідомив, а його представник - адвокат Мулько А. В. підтримав вимоги, просив заяву задовольнити. Додатково пояснив, що на даний час заявник є тимчасово переміщеною особою, мешкає в Солонянському районі та не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька, оскільки останній помер на тимчасово окупованій території Україні. Органи РАЦС відмовили у видачі свідоцтва про смерть, а на підставі наявних у заявника документів неможливо оформити спадкові права. Заінтересована особа - Солонянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилась, листом просили розглянути справу за їх відсутності Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини справи і визначив відповідно до них наступні правовідносини та прийшов до наступного висновку. Згідно положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] видного Краснополянською сільською радою Антрацитівського району Ворошиловградської області батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с.11). Довідкою від 23 серпня 2017 року № 0000307788 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи заявник фактично мешкає по вул. [ADDRESS] підтверджується факт проживання заявника в Солонянському районі (а.с.12). Згідно листа Солонянського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 402/14.42-42 від 26 серпня 2017 року заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] у зв'язку з не відповідністю наданих ним документів формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року №1150/13024 (а.с. 16). Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Згідно ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17 березня 2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Згідно розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Антарцит та населені пункти Антрацитівського району Луганської області є такими територіями, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином с. Червона Поляна Антрацитівського району Луганської області є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна, а згідно зі ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що свідоцтво про смерть [PERSON] від [INFO] (а.с.15), довідка про причину смерті від [INFO] (а.с.14), що підтверджують факт смерті батька заявника, видані органом державної влади, який створений всупереч законодавства України, а тому не є підставою для реєстрації смерті за правилами ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органом державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Оскільки заявник не може отримати від закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть свого батька - [PERSON], який помер [INFO], тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті у судовому порядку, що також за правилами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. За таких підстав, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON] а також достовірно встановлено, що заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть свого батька, оскільки вона відбулась на тимчасово окупованій території України і тому вимоги заявника про встановлення факту смерті в судовому порядку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідність до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved