Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою та уточненою заявою до зацікавленої особи про встановлення факту народження дитини, в якій зазначає, що в січні 2015 року вона, громадянка України, перебуваючи на дев'ятому місяці вагітності, тимчасово проживала в м. Севастополь разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON], громадянином України. 13 січня 2015 року у них народився син [PERSON]. На цей момент м. Севастополь являвся тимчасово окупованою територією і там не було жодного державного органу влади України. З цієї причини неможливо було отримати свідоцтво про народження дитини Українського зразка. Для того, щоб виїхати з тимчасово окупованої території, 18 лютого 2015р. вони отримали свідоцтво про народження їх сина [PERSON], видане відділом ЗАГС Ленінського району м. Севастополь Управління ЗАГС Уряду Севастополь Російської Федерації. Після того, як вони прибули на місце свого постійного проживання, вона звернулась до відділу РАЦС по м. Лозова із заявою про реєстрацію на території України своєї дитини [PERSON], який народився у м. Севастополь 13 січня 2015 року. Відділом РАЦС по місту Лозова їй було відмовлено у реєстрації та рекомендовано звернутись до суду. Відмова мотивована положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» згідно яких, будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому законом України, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому на підставі наданих документів державна реєстрація народження дитини неможлива. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно їм для державної реєстрації народження їх сина [PERSON]. Заявник зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. На підставі викладеного, заявник просить суд встановити факт народження дитини у м. Лозова Харківської області [PERSON] 13 січня 2015 року у матері [PERSON], громадянки України, уродженки селища Панютине Лозівського району Харківської області, яка зареєстрована та постійно мешкає [ADDRESS], та батька [PERSON], громадянина України, який зареєстрований та постійно мешкає смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області, вул. Першого Травня, буд. 9. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає (а.с. 24). Представник зацікавленої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області у судове засідання не з'явився, але їх представник надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності їх представника та не заперечують задовільнити заяву (а.с. 27). Перевіривши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З правових позицій Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: · згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; · чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; · заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; · встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту\~\~народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження передбачена статтею 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відповідно до якої державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON], громадянка України, в січні 2015 року перебуваючи на дев'ятому місяці вагітності, тимчасово проживала в м. Севастополь разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON], громадянином України. 13 січня 2015 року у них народився син [PERSON]. Для того, щоб виїхати з тимчасово окупованої території, 18 лютого 2015 року батьки дитини [PERSON] і [PERSON] зареєстрували факт народження [PERSON] та отримали свідоцтво про народження їх сина, видане відділом ЗАГС Ленінського району м. Севастополь Управління ЗАГС Уряду Севастополя Російської Федерації (а.с. 11). Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько не перебувають в шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Факт народження [PERSON] підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії 67 № 002654 від 10.06.2015 року (а.с. 22). Як вбачається із уточненої заяви заявника, після прибуття на місце свого постійного проживання, [PERSON] звернулася до відділу РАЦС по м. Лозова із заявою про реєстрацію на території України своєї дитини [PERSON], який народився у м. Севастополь 13 січня 2015 року. Відділом ДРАЦС по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області заявнику було відмовлено у реєстрації та рекомендовано звернутись до суду. Відмова мотивована положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» згідно яких, будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому законом України, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому на підставі наданих документів державна реєстрація народження дитини неможлива (а.с. 12). Так, статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, свідоцтво про народження [PERSON], видане 18 лютого 2015 року відділом ЗАГС Ленінського району м. Севастополь Управління ЗАГС Уряду Севастополя Російської Федерації, в якому місцем народження дитини зазначено м. Севастополь, Російської Федерації, є недійсним і не створює правових наслідків. Як вбачається із довідки Комунального підприємства Панютинської селищної ради «Управління благоустрою територій» № 218 від 10.06.2015 року про склад сімї та зареєстрованих у житловому будинку осіб за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Комінтерну, буд. 28, кв. 74, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за цією адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту народження дитини [PERSON], оскільки\~\~орган державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника не має такої можливості. Іншого порядку для вирішення конкретної ситуації не визначено. Крім того, батько дитини також наполягає на задоволенні заяви [PERSON] (а.с. 25). В звязку із задоволенням уточненої заяви про встановлення зазначеного факту, суд вважає за необхідне зареєструвати народження дитини заявника із внесенням до актового запису про народження та про внесення відомостей про батьків дитини, які не перебувають у шлюбі, однак проживають однією сімєю.

Outcome: approved