Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Заявник звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою встановити факт смерті фізичної особи [PERSON], [INFO], уродженця м. Луганська, який помер [INFO] у м. Луганську. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що знаходячись на тимчасово окупованій території - в м. Луганськ помер її батько [PERSON], Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського Управління юстиції було надано довідку 3 2033/06.2-03/77 про реєстрацію актового запису про смерть № 1346 від 20.10.2015 року, у вказаній довідці зазначено, що реєстрація відбулась без використання Реєстру, у зв'язку з його відключенням. З метою отримання свідоцтва про смерть батька [PERSON], заявник звернулась до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, але отримала лист про відмову. Заявник посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказує, що вимушена звернутися до суду, оскільки іншим шляхом не має можливості встановити наявність вказаного факту. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила заяву задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в її заяві. В судове засідання представник заінтересованої особи не з'явився, начальникКиївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції Сукачова Н.В. надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, проти заявлених вимог не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 18.11.2014 року № [NUMBER] [PERSON], [INFO], постійно проживав в [ADDRESS] і перемістився з тимчасово окупованої території в [ADDRESS]. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 23.12.2014 року № [NUMBER] [PERSON], [INFO], постійно проживала в [ADDRESS] і перемістилася з тимчасово окупованої території в [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Жовтневим РАЦС м. Ворошиловград, актовий запис № 2404 вбачається, що заявник [PERSON] народилась [INFO] в м. Ворошиловград, батьком є [PERSON], матір'ю є [PERSON]. Згідно копії довідки про смерть для отримання допомоги на поховання, [PERSON] помер [INFO] в м. Луганськ, номер актового запису №1346, зареєстровано без використання Реєстру у зв'язку з його відключенням. У ст. 245 ЦПК України, передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місце перебування якої невідоме, або за місце знаходженням її майна. Відповідно до п. 8 ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З письмової заяви [PERSON] вбачається, що вона звертаючись до Київського районного суду м. Харкова просить встановити факт смерті фізичної особи [PERSON], [INFO]. Згідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.10 відповідно до п.4 ст.273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Тобто факт смерті може бути встановлений у порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України, при цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість щодо зміни правового стану особи, яку просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв'язок або за відсутності такого зв'язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб'єктивних прав або виконання обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7, 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької та Луганської областей» свідоцтва про смерть видані органом, який знаходиться на не контрольованій території є недійсним. Використання їх в якості документів, що засвідчують факт смерті, є не можливим. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу МЮУ 24.12.2010 №3307/5), документом що підтверджує факт смерті фізичної особи може бути рішення суду про встановлення такого факту. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Наведені заявником обставини та мета, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку вона просить оголосити померлою родинного, а також матеріально-правового зв'язку. Окрім цього у заявника [PERSON] існують перешкоди в реалізації нею прав або виконання обов'язків, пов'язаних з відсутністю особи, яку вона просить оголосити померлою. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті фізичної особи, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявникам свідоцтво про смерть [PERSON], виданого державним органом України. На підставі наведеного,

Outcome: approved