Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Заявник звернулася до суду в лютому 2018 року з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 року. В 1993 році заявник приїхала до України та 14.08.1993 року уклала шлюб з громадянином України [PERSON], з того часу вони проживали разом в м. Марганці. В період їхнього шлюбу народилися спільні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В квітні 2007 року шлюб було розірвано, діти залишилися проживати з заявником, на території України, по вищевказаному адресу. Колишній чоловік заявника народився в м. Марганці і був прописаний з батьками в період з 07.06.1991 року по 25.07.1991 року по [ADDRESS] згідно довідки, з 25.97.1991 року по 14.01.1992 року по [ADDRESS], згідно довідки. У 1996 році була заміна паспортів старого зразку СРСР на паспорти України, і чоловік отримав паспорт [NUMBER], виданий Марганецьким МВСМВУ України в Дніпропетровській області 25.07.1996 року. У 2002 році вони, перебуваючи у шлюбі, купили квартиру [ADDRESS], де були прописані разом з дітьми. У травні 2014 року [PERSON] пішов добровольцем в АТО і з того часу його доля була невідома. 21.02.2017 року Марганецьким судом [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім. Весь цей час діти проживали разом з заявником на території України по вищевказаному адресу. 23.01.2016 року їхньому сину [PERSON] виповнилося 14 років і йому повинні були видати паспорт громадянина України. З питанням оформлення громадянства України [PERSON] [INFO], прописаного по [ADDRESS] вони звернулися до Марганецького міського сектору Головного Управляння міграційної служби України в Дніпропетровській області, але йому було відмовлено, тому що заявник являється громадянкою Росії, а батько визнаний безвісно відсутнім і відсутні документи, що підтверджують громадянство одного з батьків, а саме [PERSON] - батька її сина [PERSON], оскільки нібито громадянство [PERSON] не знайшло свого підтвердження в результаті перевірки відомостей. Встановлення факту проживання [PERSON] [INFO] - батька [PERSON] [INFO] на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а також 13.11.1991 року має юридичне значення, оскільки з ним пов'язано виникнення у її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], права на громадянство України. Заявник надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить задовольнити заяву в повному обсязі Представник заінтересованої особи - головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, заяву підтримав. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: В 1993 році заявник приїхала до України та 14.08.1993 року уклала шлюб з громадянином України [PERSON], з того часу вони проживали разом в м. Марганці. В період їхнього шлюбу народилися спільні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В квітні 2007 року шлюб було розірвано, діти залишилися проживати з заявником, на території України, по вищевказаному адресу. Колишній чоловік заявника народився в м. Марганці і був прописаний з батьками в період з 07.06.1991 року по 25.07.1991 року по [ADDRESS] згідно довідки, з 25.97.1991 року по 14.01.1992 року по [ADDRESS], згідно довідки. У 1996 році була заміна паспортів старого зразку СРСР на паспорти України, і чоловік отримав паспорт [NUMBER], виданий Марганецьким МВСМВУ України в Дніпропетровській області 25.07.1996 року. У 2002 році вони, перебуваючи у шлюбі, купили квартиру [ADDRESS], де були прописані разом з дітьми. У травні 2014 року [PERSON] пішов добровольцем в АТО і з того часу його доля була невідома. 21.02.2017 року Марганецьким судом [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК \\ ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.02.2017р.\\ суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК \\ ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.\\ та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортов громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, передбачає, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає серед іншого - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Тому відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В звязку з цим заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved