Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Заявник звернулася до Новопсковського районного суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], що померла 17.08.2016 року за адресою: Луганська область, Жовтневий район, м. Луганськ, кв. Норинського, 2/99. В обґрунтування заяви зазначила, що 17 серпня 2016 року в м. Луганськ, кв. Норинського, 2/99 Жовтневого району Луганської області померла її рідна тітка [PERSON], від інфаркту головного мозгу. 23.08.2016 року в м. Луганськ було видано свідоцтво про смерть серії І-ВВ 015887. Однак, місце смерті є тимчасово окупованою територією України визначеною Верховною радою України, а свідоцтво про смерть видане на вказаній території не має юридичної сили на території України. Встановлення факту смерті тітки необхідно заявнику з метою прийняття спадщини, цей факт має для неї юридичне значення. Тому вона звернулася з заявою до суду про встановлення факту смерті тітки [PERSON] Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не має, рішення просять прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року, тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Луганськ Луганської області визначено таким населеним пунктом. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є рідною племінницею [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЕД №334722 виданим 15.09.1981., свідоцтвом про народження серії ЯЯ №959128 виданим 14.12.1950р., свідоцтвом про народження серії ЯШ №431201 виданим 26.10.1950р. та свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЕД №334918 виданим 22.08.1973р. (а.с. 7-8,11, 18) Як вбачається з наданої заяви та доданої копії лікарського свідоцтва про смерть № 216 виданого 18 серпня 2016 року лікарем [PERSON], тітка заявника [PERSON], [INFO], померла 17 серпня 2016 року в м. Луганськ, від інфаркту головного мозгу (а.с. 13). Згідно бланку документа свідоцтва про смерть серії І-ВВ №015887 виданого 23 серпня 2016 року, [PERSON], померла 17 серпня 2016 року (а.с.5). Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] знаходилась в м. Луганськ, хворіла та вони за нею доглядали. 17.08.2016 року їй подзвонив чоловік [PERSON] та повідомив, що його дружина померла. Також пояснила, що була присутня на похоронах [PERSON] і її поховали в с. Паньковка Словяносербського району Луганської області. Будучи допитаною в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що їй подзвонила мати [PERSON] та повідомила, що її тітка [PERSON] померла 17.08.2016 року в м. Луганськ. Як вбачається з листа № 222/02.2-3.19 від 07.10.2016 р. Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. При оцінці медичного свідоцтва про смерть № 216 виданого 18 серпня 2016 року лікарем [PERSON] та свідоцтва про смерть серії І-ВВ №015887 виданого 23 серпня 2016 року, як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надані до суду медичне свідоцтво про смерть № 216 видане 18 серпня 2016 року лікарем [PERSON] та свідоцтва про смерть серії І-ВВ №015887 видане 23 серпня 2016 року, згідно яких [PERSON], [INFO], помела 17 серпня 2016 року в м. Луганськ, Луганської області, причиною смерті є інфаркт головного мозгу - суд визнає належними і допустимими\~доказами на підтвердження факту смерті. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON], померлої 17.08.2016р. року має для заявника юридичне значення, оскільки вона зможе зареєструвати факт смерті тітки в порядку, встановленому законом та прийняти спадщину. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому заява про встановлення факту смерті\~ [PERSON], померлої 17.08.2016р. - підлягає задоволенню. У відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у даній справі про встановлення факту смерті [PERSON] слід допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved