Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Заявники звернулись до суду із заявою, в якій просять суд встановити факт народження дитини, дата народження - 01.07.2015 року, місце народження - м. Севастополь, АРК; мати - [PERSON] - [INFO], громадянка України, місце реєстрації - [ADDRESS]; батько - [PERSON] - на підставі свідоцтва про шлюб актовий запис №496 від 30.07.2010 року - [INFO], громадянин України, місце реєстрації - [ADDRESS], місце фактичного проживання - [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 30.07.2010 року між ним та [PERSON] укладено та зареєстровано шлюб. [INFO] у них народився син. Внаслідок народження дитини ПК «ПКБ Им. И.А. Семашко» ОППЦ м. Сімферополя 01.07.2015 року видано медичне свідоцтво про народження. Місто Сімферополь АР Крим як і уся АР Крим є тимчасово окупованою територією. Свідоцтво про народження від 01.07.2015 року, що видане заявнику незаконними органами влади АР Крим є недійсним та не створює правових наслідків. З огляду на викладене необхідним є встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту народження дитини батьками якої є - [PERSON] та [PERSON] Заявник звернувся до міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області для проведення реєстрації новонародженої дитини та отримання свідоцтва про народження. Проте, ним було отримано відмову в проведенні реєстрації у зв'язку з тим, що ним було надано медичне свідоцтво про народження форми № 103/у, затверджене наказом Міністерством охорони здоров'я і соціального розвитку Російської Федерації від 27.12.2011 року №1687н. Працівниками РАГСу було надано роз'яснення стосовно належного документу для проведення акту реєстрації, а саме для проведення вищезазначених дій треба надати медичне свідоцтво про народження, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, не приймаються пологи. Виходячи з викладеного він не має можливості зареєструвати та отримати свідоцтво про народження дитини у інший, аніж як у судовий, спосіб. У судове засідання сторони не з'явились, про час та дату розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник заявника та представник заінтересованої особи надали суду заяву про розгляд справи у йїх відсутності, заявлені вимоги підтримали. Враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про одруження актовий запис № 496, виданого 30.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у м. Севастополі був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. Згідно наявної копії медичного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.07.2015 року, що видане ПК «ПКБ Им. И.А. Семашко» ОППЦ м. Сімферополя, у [PERSON] [INFO] народилася дитина - хлопчик. Відповідно до довідки від 11.09.2015 року № 5621001271 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Комсомольської районної у м. Херсоні ради, засвідчено, що [PERSON]., громадянин України, [INFO], перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.п.1,7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, медичне свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.07.2015 року, що видане ПК «ПКБ Им. И.А. Семашко» ОППЦ м. Сімферополя, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Згідно ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п.2 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації ним батьківських прав, а відтак підстав до відмови в задоволенні заяви суд не вбачає. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Outcome: approved