Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулися до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту належності їм, свідоцтва про право на житло від 02.12.1996 року, виданого органом приватизації, виконавчим комітетом Ради народних депутатів гр. [PERSON] , та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що згідно правовстановлюючого документа у вигляді свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1996 року, виданого на підставі розпорядження органа приватизації у вигляді виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, їм та [PERSON] , [PERSON] , була передана у спільну часткову власність квартира [ADDRESS] . Вищезазначена квартира, яка складається з жилих кімнат та підсобних приміщень, загальною площею - 66,6 кв.м., була передана їм у власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно розпорядження Вільногірського міського голови Дніпропетровської області від 15.02.2016 року № 25/0/3-16 «Про перейменування вулиць міста Вільногірська» вул. Леніна перейменована на вул. Центральна. Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 16.06.2004 року, [PERSON] та [PERSON] , подарували належні їм 2/5 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] . Таким чином на цей час, [PERSON] , є власником 3/5 частин, [PERSON] , є власником 1/5 частини, [PERSON] , є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Однак, як з`ясувалося, в правовстановлюючому документі на вищевказану квартиру у вигляді свідоцтва про право власності на житло, невірно зазначені їхні прізвища, а саме, замість вірних прізвищ « [PERSON] » які зазначені у їхніх паспортах громадян України, в свідоцтві їхні прізвища зазначені, як « [PERSON] ». Крім того, ім`я за паспортом громадянина України « [PERSON] », однак в свідоцтві про право власності на житло, я зазначена як « [PERSON] ». Тобто, різне написання їхніх прізвищ та [PERSON] ім`я у правовстановлюючому документі на квартиру та у їх паспортах громадян України, перешкоджає їм в державній реєстрації за ними права власності на частки належного їм нерухомого майна та перешкоджає їм у реалізації їхнього права,так як власнику належить право розпорядження своїм майном, а саме у відчуженні на їх розсуд належних їм часток квартири на користь інших осіб. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності їм правовстановлюючого документу. Заявники в судове засідання не з`явилися, надали через канцелярію суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю, просять заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що в паспортах громадян України та картках фізичної особи-платника податків ПІБ заявників вказано, як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 5-8). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1996 року квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.4). За даними технічного паспорту, квартира [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9,10). Згідно до копії нотаріально посвідченого договору дарування частини квартири від 16.06.2004 року, [PERSON] та [PERSON] , подарували належні їм 2/5 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 2/5 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] (а.с. 12). У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, заявники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] одні і ті ж особи та під час видачі свідоцтва про право власності та технічного паспорта була допущена помилка в особистих даних цих осіб. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, є законною та обґрунтованою, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому наявні правові підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного

Outcome: approved