Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що він [PERSON] народився [INFO] в сім'ї [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 30 січня 1967 року. В нього є рідна сестра [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05 березня 1977 року. 02 липня 1994 року його сестра одружилась з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 02 липня 1994 року та змінила своє дівоче прізвище на «[PERSON]». В квітні 2017 року стало відомо, що його зять захворів на тяжку хворобу, а саме рак сигмоводної кишки (з метастазами в головному мозку). В період з 24 квітня по 11 травня 2017 року його зять перебував на стаціонарному лікуванні в Кримському онкологічному клінічному диспансері ім. В.М. Єфетова. [INFO] помер його зять [PERSON], [INFO], місце смерті якого є м.Сімферополь, Республіка Крим. 21 травня 2017 року його сестра [PERSON] отримала направлення на судово-медичне дослідження трупу в м.Сімферополь КРУ «Бюро судово-медичної експертизи» [PERSON] для встановлення причини смерті. Протоколом встановлення смерті людини було зафіксовано смерть [PERSON] Однак, для перетину кордону разом з дітьми стало за необхідне отримання свідоцтва про смерть, яке видане на окупованій території України. Просить суд встановити факт, що [PERSON], [INFO] помер [INFO] в м.Сімферополь, Автономної Республіки Крим на тимчасово окупованій території. В судове засідання заявник не з'явився, в поданій заяві просив суд розглянути справу за його відсутності, вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, проти заяви заперечень не має. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до виписки з медичної карти 4003-17/4616, виданого ДБУОЗ РК «Кримський республіканськийонкологічний клінічний диспансер ім. Ефетова В.М.» [PERSON] помер [INFO], причина смерті рак сигмоводної кишки. Як вбачається з свідоцтва про народження заявника він народився [INFO], в свідоцтві про народження матір'ю та батьком зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження сестри заявника [PERSON], остання народилася [INFO], в свідоцтві матір'ю зазначена [PERSON], батьком зазначений - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого Пшеничненською сільською радою Нижнегорського району Республіки Крим, 02.07.1994 року сестра заявника [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], [INFO]. За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 258 від 03.07.2001 року. Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину. За правилами ст.1,9,17,18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституціїта законів України; державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків; у разі порушення положень цього Законудержавні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна; громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбаченихКонституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. ThеRepublicofMoldovaandRussia», «IlasзиаndОthers v. МоldovаandRussia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братися до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ в порядку статті 317 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що згідно виписки з медичної карти №4003-17/4616 від 28.04.2017 року, виданої ДБУОЗ РК «Кримський республіканськийонкологічний клінічний диспансер ім. Ефетова В.М.» підтверджено факт смерті [PERSON], який помер [INFO], причина смерті рак сигмоводної кишки в м.Сімферополь, РК Крим. Заявник [PERSON] не може отримати від закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України документ встановленої форми про смерть та на його підставі зареєструвати смерть [PERSON] в органах РАЦС на території України; встановлення вказаного факту необхідне заявнику для оформлення державної реєстрації смерті батька дітей його сестри, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного,

Outcome: approved