Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Заявник представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ) [PERSON] звернулася до суду із заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу. В обґрунтування вимог посилається на те, що в [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. 25 серпня 2017 року [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила необхідність госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без її усвідомленої згоди у звязку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює небезпеку для неї та оточуючих, та її безпорадність і неможливість задовольняти основні життєві потреби. Згоду [PERSON] на обстеження та лікування отримати неможливо внаслідок її психічного стану. У судовому засіданні представник ТОККПНЛ [PERSON] заяву підтримала та пояснила, що громадянка [PERSON] згоди на госпіталізацію не дає, через хворобу не усвідомлює необхідності її лікування, психічний розлад є тяжким, внаслідок хвороби не може задовольняти основні життєві потреби, що може нанести суттєву шкоду її здоровю. У звязку з наявністю психічного захворювання [PERSON] визнано недієздатною на підставі рішення суду від 24 березня 2003 року. Обстеження [PERSON] можливе лише в умовах стаціонару. З цих підстав просила заяву задовольнити. Прокурор у судовому засіданні пояснила, що вважає заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в ТОККПНЛ без її згоди підставною, просила задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні через її психічний стан не змогла дати жодних пояснень. Опікун [PERSON] [PERSON] заяву підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що психічний стан його сестри останнім часом погіршився і за рекомендаціями лікарів ТОККПНЛ на даний час їй необхідно пройти обстеження і лікування в умовах стаціонару. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного: Судом установлено, що [PERSON], [INFO], 25 серпня 2017 року поступила на стаціонарне обстеження та лікування у стаціонарне психіатричне відділення ТОККПНЛ, за скеруванням чергового лікаря ТОККПНЛ [PERSON] З цих підстав [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: голови комісії [PERSON], лікуючого лікаря [PERSON], та лікуючого лікаря [PERSON] Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів [PERSON] страждає на психічні розлади з дитячого віку. Захворювання набрало хронічного безремісійного перебігу. Хвора неодноразово лікувалася у Буданівській психіатричній лікарні та ТОККПНЛ. Психічний стан пацієнтки: психомоторно розгальмована, неадекватно сміється, поведінка гебефренічна (дуркувата). Мислення паралогічне та розірване. Схильна до афективних реакцій та до імпульсивних дій. Соціально дезадаптована, навиків по догляду за собою не має. Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару, а також підтвердила необхідність госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без її усвідомленої згоди у звязку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює небезпеку для неї та оточуючих, а також її безпорадність і неможливість задовольняти основні життєві потреби. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 листопада 2008 року встановлено, що 24 лютого 2003 року [PERSON] визнано недієздатною в судовому порядку. Згідно з зазначеним рішенням їй призначено опікуна її брата [PERSON] Можливість госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю не відповідає Конституції України, що встановлено рішенням Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року (справа № 1-1/2016). Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Оскільки на підставі зібраних у справі доказів, у тому числі висновку комісії лікарів-психіатрів установлено, що обстеження і лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару, у неї наявний тяжкий психічний розлад, унаслідок чого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, і вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вбачає наявність підстав, передбачених статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання, що заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без її згоди слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved