Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Заявники звернулись до суду в порядку окремого провадження із заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 20.02.2005 року між ними було укладено шлюб, зареєстрований в Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 263. В шлюбі в них [INFO] року народилась дочка [PERSON], а [INFO] року народився син [PERSON]. В заяві сторони також зазначають, що сімейне життя у них не склалось через несумісність характерів, що призводило до виникнення сварок, вони втратили почуття поваги один до одного. За останній рік спільного проживання сім'я повністю розпалась, в зв'язку з чим між ними припинено шлюбні відносини, тому вони прийшли до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам. Заявники дійшли згоди, що після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з батьком - [PERSON], про що уклали письмову угоду. Заявники в судове засідання не з'явилися, подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, заяву про розірвання шлюбу просили задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що справу можливо розглянути без технічної фіксації судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Врахувавши думки та позиції заявників, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 20.02.2005 року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 263, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.02.2005 року (а.с. 13). В шлюбі в сторін [INFO] року народилась дочка [PERSON], а [INFO] року народився син [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 07.03.2006 року та серії [NUMBER] від 20.07.2011 року (а.с. 11 - 12). В судовому засіданні, згідно поданої заяви, встановлено, що сімейне життя у сторін не склалось через несумісність характерів, що призводило до виникнення сварок, сторони втратили почуття поваги один до одного. За останній рік спільного проживання сім'я повністю розпалась, в зв'язку з чим шлюбні стосунки між ними припинено. Сторони прийшли до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить їхнім інтересам та дійшли згоди, що після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з батьком - [PERSON], про що уклали письмову угоду (а.с. 5 - 6). Стаття 4 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки укласти шлюбні відносини та створити сім'ю. Згідно ст. 110 СК України подружжя має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу в разі незгоди подальшого збереження шлюбних відносин. У відповідності до ч.1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому подальше збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Відповідно до частини 3 ст. 234 ЦПК України справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються судом у порядку окремого провадження. Згідно з ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що шлюбно-сімейні відносини між подружжям фактично вичерпалися, заявники не мають наміру відновлювати свої сімейні стосунки, так як ними не було відкликано заяву про розірвання шлюбу, місце проживання їх спільних дітей, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей визначено письмовим договором, укладеним між сторонами щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, підписаним ними 20.01.2015 року. Тому суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу дітей заявників залишити проживати разом з батьком - [PERSON]. Проте, проживання дітей з одним з батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дітьми та обов'язку виховувати дітей, піклуватися про них та матеріально їх забезпечувати. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявник [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved