Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.10.2020 відкрито провадження по справі. Заявник обґрунтовує заявлені вимоги тим, що [PERSON] є мамою заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , видане Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 2350. [PERSON] та його матір разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] не має можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини, так як пропущений строк. Для одержання свідоцтва про право на спадщину заявнику необхідно надати підтвердження факту проживання разом зі своєю матір`ю. Таким чином, заявник позбавлений можливості підтвердити документально цей факт позасудовим шляхом і вимушений його встановлювати в судовому порядку. У зв`язку з викладеним заявник просить суд встановити юридичний факт, що Заявник [PERSON] та його матір - Спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16.12.2020 витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» інформацію, чи надавалась [PERSON] екстрена медична допомога за адресою: [ADDRESS] , зазначенням дати та часу. 09.02.2021 до суду на виконання Ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 16.11.2020, надійшла відповідь від Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» відповідно до якої зазначили, що згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої системи (АІДС) «Швидка медична допомога» за період часу з 01 січня 2020 року по 21 січня 2021 року до [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , виїздів бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги не зареєстровано. Представник заявника [PERSON] 16.12.2020 в судовому засіданні просив суд задовольнити заявлені вимоги посилаючись на обставини та докази, які викладені в заяві. Заінтересована особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судові засідання свого представник не направили, однак 10.11.2020 до суду надійшли пояснення від представника заінтересованої особи відповідно до яких зазначили, що просять суд ухвали законне та обґрунтоване рішення, розгляд справи проводити за відсутності представника заінтересованої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved