Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Заявник звернулася в суд із заявою та просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що свідоцтво про народження [NUMBER] видане 06.05.1948р. Кісільовським міск.ЗАГСом Кемеровської області на ім`я [PERSON] належить [PERSON] . Свої вимоги мотивує наступним. Родина матері заявниці у 1947 році була виселена у спец поселення у м. Кісільовськ Кемеровської області, Росію. У 1948 році народилася заявниця [PERSON] , та вже у 1956 році їхня родина була звільнена на підставі ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». На даний час заявниця бажає оформити пільги на компенсаційні виплати, однак її свідоцтво про народження видано на російській мові а у її прізвище зазначено « [PERSON] ». Внести виправлення у свідоцтво про народження немає можливості, оскільки воно видавалося на території Російської Федерації. За таких обставин вона змушена звернутися до суду із даною заявою. До початку судового розгляду [PERSON] подала заяву у якій просить встановити факт, що вона дійсно народилася [INFO] у м. Кісельовськ, Кемеровської області (Росія), а її батьками були [PERSON] та [PERSON] , які 21.10.1947р. із с. Сілець, Сокальського району Львівської області за рішенням особливої наради при МДБ СРСР від 06.03.1948р. були виселені на спец поселення з конфіскацією майна в Кемеровську область, з якого звільнені в 1956 році на підставі ст. 3 ЗУ РСР від 17.04.1991р. «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» - реабілітовані з поверненням конфіскованого майна або його вартості. Заявник в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій вказує, що уточнені вимоги підтримує повністю, просить задовольнити, розгляд справи просить проводити без її участі. Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Сокальської РДА в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно довідки №4/5-1983 від 27.03.1996р. управління МВС України у Львівській області встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 21.10.1947р. із с. Сілець, Сокальського району згідно рішення особливої наради при МБД СРСР від 06.03.1948р. виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Кемеровську область, з якого звільнені у 1956р. на підставі ст.3 ЗУ від 17.04.1991р. «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Із копії свідоцтва про народження (виданого на російській мові) серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Вказане свідоцтво видане 06.05.1988р. Кемеровським міським ЗАГС (РСФСР). Згідно протоколу №1 від 15.06.2018р. комісії з питань поновлення прав реабілітованих Сокальської районної ради вбачається, що [PERSON] подала заяву про включення її в списки реабілітованих за ст.3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», однак їй рекомендовано звернутися до суду для уточнення прізвища. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. При цьому суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), які, ґрунтуються на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case). Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр 5 проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження [PERSON] є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог заявника про встановлення факту народження, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України пільги та компенсаційні згідно ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Outcome: approved