Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Заявник звернулася до суду із даною заявою, в її обґрунтування посилаючись на те, що її батькам - [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва від 14 листопада 1984 року належало домоволодіння №59-А по вул. Краснопартизанська в м. Дніпропетровську. Після смерті батька, [PERSON] його частину будинку успадкували в рівних частках (по 1/6) мати заявника, [PERSON], сестра заявника, [PERSON] та бабуся [PERSON]. В подальшому сестра [PERSON] та бабуся [PERSON] подарували свої частки [PERSON], та вона стала одноособовим власником домоволодіння №59-А по вул. Краснопартизанська в м. Дніпропетровську, що підтверджується договорами дарування від 28 квітня 1988 року та 06 червня 1990 р. Як зазначається заявником при зверненні до суду, у 1998 р. мати [PERSON] приватизувала земельну ділянку площею 0,0392 га за адресою: будинок №59-А по вул. Краснопартизанська в м. Дніпропетровську, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 23 червня 1998 року, серія ДП, номер Д*N011656 72510009. 30 листопада 1999 р. [PERSON] склала заповіт на користь сестри [PERSON] На початку 2003 р. [PERSON] почала часто хворіти, в звязку з чим в березні 2003 р. [PERSON] переїхала до неї на постійне проживання з метою догляду за нею. 12 липня 2005 р. [PERSON] померла, фактично спадщину після її смерті - домоволодіння № 59-А по вул. Краснопартизанська в м. Дніпропетровську прийняла її донька (заявник в цій справі), оскільки вона проживала разом з нею як на час смерті, так і в подальшому деякий час. У звязку з тим, що під час хвороби матері догляд за нею здійснювала саме її донька (заявник), та саме вона в подальшому організувала та оплатила її поховання, [PERSON] повідомила про відсутність намірів отримувати батьківське домоволодіння в спадщину та відмовляється від нього на її користь. 21 січня 2012 р. [PERSON] померла, єдиними спадкоємцями після її смерті був її син - [PERSON] та [PERSON] (заявник), оскільки її чоловік [PERSON] помер 09 лютого 1994 р., а донька [PERSON] померла 25 серпня 1996 р. Фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON], який на час свого життя на домоволодіння №59-А по вул. Краснопартизанська в м. Дніпропетровську не претендував, та підтверджував, що його мати - [PERSON] відмовилась від даної спадщини на користь [PERSON] (заявника), та він також не має наміру претендувати на дане майно. 02 листопада 2013 р. в результаті трагічного випадку помер [PERSON] (племінник [PERSON]А.), єдиною спадкоємицею після його смерті залишилась [PERSON], тобто остання є єдиною спадкоємицею після смерті матері [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, а саме - домоволодіння (будинок та земельну ділянку) №59-А по вул. Краснопартизанська в м. Дніпропетровську, оскільки [PERSON] (як спадкоємиця за заповітом) спадщину не прийняла, фактично відмовившись від неї на користь сестри - [PERSON] (заявника). Як зазначається заявником при зверненні до суду, у 2014 р. заявник звернулася до шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], нотаріус надав письмову відмову та порадив звернутись до суду. Предмет заяви становить вимога про встановлення факту спільного проживання [PERSON] разом з її матірю [PERSON] на час її смерті в домоволодінні №59-А по вул. Краснопартизанська в м. Дніпропетровську. У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просила суд повністю задовольнити заяву. Відповідно до пояснень заявника суду її місце проживання не було зареєстровано за однією із її матірю адресою, утім, саме вона на протязі 2-3 років до смерті матері її доглядала, оскільки матір хворіла, вони мали спільне господарство, та після смерті матері її поховала. Заінтересована особа надала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Заслухав пояснення заявника, свідчення свідка, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволенні заяви повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] (дошлюбне прізвище Линник) народилася 17.06.1960 р. та є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 14.11.1987 р. житловий будинок з належними йому будівлями та спорудами, який розташований по вул. Краснопартизанській під №59 «а» належить [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів 21.05.1998 р. було передано у протану власність земельну ділянку площею 0,0392 га, яка розташована на території Індустріального району м. Дніпропетровська, вул. Червонопартизанська, 59 «а». [PERSON] померла 12.07.2005 р., залишив заповіт (заповіт був посвідчений 30.11.1999 р.), яким на випадок своєї смерті розпорядилася, заповідав усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося доньці - [PERSON] (дошлюбне прізвище Лінник). [PERSON] спадщину не прийняла; відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла 21.01.2012 р. Спадкоємців після померлої [PERSON] не має: її син [PERSON], [INFO], помер 02.11.2013 р., її донька [PERSON],[INFO], померла 25.08.1996 р., її чоловік [PERSON] помер 09.02.1994 р. Постановою державного нотаріуса шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15.10.2014 р. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON], померлої 12.07.2005 р., оскільки протягом встановленого строку спадщину не прийняла, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подала, зі спадкодавцем на момент смерті зареєстрована не була. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом на підставі наданих суду у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів встановлено, що [PERSON] є донькою та єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON], яка померла 12.07.2005 р., та до складу спадщини після померлої матері входить земельна ділянка площею 0,0392 га, яка розташована на території Індустріального району м. Дніпропетровська, вул. Червонопартизанська, 59 «а», та розташоване на цій ділянці домоволодіння. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червонопартизанська, 59 «а». У 2003 році мати [PERSON] захворіла, та [PERSON] доглядала матір до смерті, саме з цієї адреси їздила на роботу. Після смерті матері через деякий час [PERSON] поховала сестру та племінника. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], будучи спадкоємцем після померлої матері, не може оформити належне їй право на вказане вище нерухоме майно в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] відповідно до вимог чинного на даний час законодавства в нотаріальному порядку, та від встановлення даного факту залежить виникнення майнових прав фізичної особи [PERSON] на зазначене вище нерухоме майно, тому для суду вбачаються підстави для задоволення заяви повністю. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (ст.ст. 88, 215, ч. 7 ст. 235 ЦПК України).

Outcome: approved