Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду зі заявою, в якій просить встановити юридичний факт родинних відносин про те, що вона - [PERSON] являється матір`ю [PERSON] , померлого [INFO] ; встановити факт належності їй та її померлому сину - [PERSON] Свідоцтва № [NUMBER]-3 від 14 січня 2004 року про право власності на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її син [PERSON] . Проте, при видачі свідоцтва про народження сина була допущена помилка, а саме неправильно було вказано прізвище, як померлого її сина [PERSON] , так і її, замість правильного « [PERSON] », записано помилково « [PERSON] ». Зі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 14 січня 2004 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності їй та померлому сину - [PERSON] . Таким чином, при видачі вищевказаного свідоцтва була знову допущена помилка, але лише було неправильно вказано прізвище померлого, замість правильного « [PERSON] », записано помилково « [PERSON] ». Разом з тим, її прізвище у цьому свідоцтві вже зазначено правильно « [PERSON] ». При перегляді документів, наданих заявником [PERSON] , державний нотаріус Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.П. виявила невідповідність написання прізвища померлого у свідоцтві про право власності на квартиру та свідоцтві про його народження, і тому, листом від 18 лютого 2020 року 3 116/02-14 порадила звернутися до відповідного суду із заявою про встановлення, що має юридичне значення. В зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити. Суд ухвалив розглядати справу без участі заявника та представника заінтересованої особи, які надали письмові клопотання про підтримку заяви та просять розглядати справу без їх участі, а матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз`яснено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 16 грудня 2014 року /а.с.10/. Заявник [PERSON] , [INFO] , являється матір`ю померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10 червня 1972 року Львівським міським палацом урочистої реєстрації новонароджених /а.с.8/. При видачі вказаного свідоцтва була допущена помилка, а саме неправильно було вказано прізвище, як померлого [PERSON] , так і заявника [PERSON] , замість правильного « [PERSON] », записано помилково « [PERSON] ». Зі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 14 січня 2004 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності заявнику [PERSON] та її померлому сину - [PERSON] /а.с.13/. Таким чином, при видачі вищевказаного свідоцтва була знову допущена помилка, але було неправильно вказано лише прізвище померлого, замість правильного « [PERSON] », записано помилково « [PERSON] ». Разом з тим, прізвище заявника [PERSON] у цьому свідоцтві вже зазначено правильно « [PERSON] ». З матеріалів справи убачається, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з частини квартири [ADDRESS] . При перегляді документів, наданих заявником [PERSON] , державний нотаріус Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.П. виявила невідповідність написання прізвища померлого у свідоцтві про право власності на квартиру та свідоцтві про його народження, і тому, листом від 18 лютого 2020 року 3 116/02-14 порадила звернутися до відповідного суду із заявою про встановлення, що має юридичне значення /а.с.21/. У суду не виникає сумнівів, що з наявних у матеріалах справи документів вбачається факт того, що син заявника мав прізвище саме « [PERSON] », а також, те, що свідоцтво право власності на квартиру № [NUMBER] від 14 січня 2004 року, в якому прізвище померлого зазначено « [PERSON] », належало сину заявника - [PERSON] . Враховуючи наведене, суд, оцінивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши, що вищевказаний факт підтверджений письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт належності померлому свідоцтва на квартиру неможливо, встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для оформлення спадщини й не пов`язане із спором про право, за таких обставин, прийшов до висновку, що заява в цій частині вимог підлягає задоволенню. Разом з тим, відсутні підстави для встановити факту належності заявнику [PERSON] Свідоцтва № [NUMBER]-3 від 14 січня 2004 року про право власності на квартиру [ADDRESS] , оскільки відсутня невідповідність написання прізвища заявника у свідоцтві про право власності на квартиру її паспортним даним, а також, у її заяві не вказана мета встановлення зазначеного юридичного факту, що позбавляє можливості суд зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне за собою правові наслідки, і тому у цій частині заява задоволенню не підлягає.

Outcome: partial