Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Заявниця [PERSON] 26.11.2020 року звернулася у Сколівський районний суд Львівської області із заявою у порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , та зі спадкодавцем - [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Ясінського Ю.Є. від 02.12.2020 року заяву [PERSON] , з участю заінтересованої особи - Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження із визначенням дати судового засідання - 01.03.2021 року о 14 год. 30 хв. В обґрунтування заяви заявниця покликається на те, що [INFO] померла бабця - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 25 лютого 2011 року, актовий запис №9. За життя [PERSON] склала заповіт на користь своєї внучки - [PERSON] , який посвідчений 26 листопада 2007 року секретарем виконкому Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, [PERSON] за № 122, відповідно до тексту якого [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті на що вона за законом матиме право, - внучці [PERSON] . Спадщину після смерті бабусі [PERSON] , заявник прийняла, оскільки фактично спільно з нею проживала на час відкриття спадщини. [INFO] помер дідусь [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 01 листопада 2011 року, актовий запис №33. Спадщину після смерті дідуся [PERSON] , заявник прийняла, оскільки фактично спільно з ним проживала на час відкриття спадщини. Про відмову від спадщини не заявляла. Інших спадкоємців після смерті дідуся та бабусі за законом чи заповітом немає. Відтак вона, як єдиний спадкоємець за заповітом звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабці та дідуся, проте отримала відмову у видачі такого у зв`язку з тим, що пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини. Просить врахувати, що спадщина нею фактично прийнята, оскільки вона постійно проживала разом з [PERSON] та [PERSON] у їх будинку, здійснювала за ними догляд, займалась їх утриманням та утриманням належного їм нерухомого майна. Оскільки вказана відмова нотаріуса позбавляє заявника можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому остання змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявниця у судове засідання з`явилася, вимоги заяви підтримала повністю, просила таку заяву задовольнити з підстав, що у ній викладені. Заінтересована особа - представник Славської селищної рада Стрийського району Львівської області, Обухівський О.В. надіслав на адресу суду пояснення (вх.№3320 від 22.01.2021 року) де зазначив, що факт постійного проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] є недоведеним. Матеріали заяви [PERSON] не містять доказів, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавців було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцями, як і не містять належних доказів постійного фактичного проживання заявника без реєстрації у будинку [ADDRESS] , разом із спадкодавцями. При винесенні рішення просить врахувати вищезазначені пояснення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці, заслухавши показання свідків [PERSON] та [PERSON] , давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] померла бабця заявниці - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 25 лютого 2011 року, актовий запис №9. За життя [PERSON] склала заповіт від 26 листопада 2007 року, посвідчений секретарем виконкому Славської селищної ради Сколівського району Львівської області Кащук Ольгою Василівною за № 122, яким все своє майно заповіла внучці - [PERSON] . В матеріалах справи наявний дублікат зазначеного заповіту [PERSON] від 26.11.2007 року. Згідно довідки виданої Славською селищною радою Відділу «Центр надання адміністративних послуг» від 18.11.2020 року (вих.№1554) підтверджується, що [PERSON] дійсно постійно проживала спільно зі своєю бабусею [PERSON] до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер дідусь заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 01 листопада 2011 року, актовий запис №33 Згідно довідки виданої Славською селищною радою Відділу «Центр надання адміністративних послуг» від 13.11.2020 року (вих.№1534) підтверджується, що [PERSON] дійсно постійно проживала спільно зі своїм дідусем [PERSON] до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення шлюбу [PERSON] дівоче прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05.09.2002 року. Як вбачається із свідоцтва про народження, повторно виданого заявниці, серії [NUMBER] від 19.09.2000 року, виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, батьком заявниці є [PERSON] та матір`ю [PERSON] .. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення шлюбу [PERSON] дівоче пріз вище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.11.1981 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 26.03.1974 року, виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, батьком [PERSON] є [PERSON] та матір`ю [PERSON] . З наявної в матеріалах справи копії заповіту вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого свій житловий будинок, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла своїй внучці [PERSON] . На день смерті спадкодавця вказаний заповіт не змінений та не скасований . Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно листа № 710\\01-16 від 09.11.2020, наданого державним нотаріусом Батлюк В.І. за місцем знаходження спадкового майна та за місцем відкриття спадщини, судом встановлено факт звернення заявника [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вана пропустила, встановлений ст. 1270 ЦК України, строк для прийняття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, в поданій до суду заяві встановлено, що позивач хоча і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але від свого народження постійно проживала зі спадкодавцями за однією адресою: [ADDRESS] , здійснювала за ними догляд, вела з ними спільне господарство та побут. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , яка є рідною сестрою заявниці, та [PERSON] , яка є сусідкою заявниці, надали суду показання, з яких вбачається, що заявниця з дитинства жила з [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , здійснювала за ними догляд, вела з ними спільне господарство та побут. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини, так як відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Беручи до уваги, що заявник позбавлений можливості реалізації свого права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та встановити факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , та зі спадкодавцем - [PERSON] , який помер [INFO] , на день їх смерті у [ADDRESS] .

Outcome: approved