Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою про скасування заходів забезпечення цивільного позову. В обґрунтування своєї заяви зазначив наступне. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 року було забезпечено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 15.05.2008 року, укладений між ним та ПАТ «УкрСиббанк». Про наявність зазначеної вище ухвали заявник дізнався лише під час спроби 08.07.2017 перетнути кордон України, оскільки йому було повідомлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 року заборонено йому виїзд за кордон. Заявник вважає, що ухвала про забезпечення позову має бути скасована, бо не відповідає нормам закону та прийнята без урахування обставин справи, оскільки такий спосіб забезпечення позову як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не передбачений ст. 151, ст. 152 ЦПК України. Тому заявник, посилаючись на ст. 154 ЦПК України, просить скасувати вжиті вищезазначеною ухвалою заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження виїзду за кордон. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Згідно ч. 5 ст. 154 ЦПК України питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову. Дослідивши матеріали справи, матеріали, що додані до заяви, суд вважає, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2010 року було забезпечено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 111346590000 від 15.05.2008 року, укладений між ним та ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.5). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2010 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто з останнього на користь банку грошові кошти у розмірі 26 227,36 доларів США та судові витрати у розмірі 1 820,00 грн (а.с.7-8). Відповідно до п. 8 ч. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (чинний на час винесення ухвали від 28.05.2010) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі. Пункт 8 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» виключено на підставі Закону N 888-VIII ( 888-19 ) від 10.12.2015. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч. 4 ст. 2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Правова природа зворотної дії в часі закону в законодавстві України передбачає застосування норм права, якщо вони пом'якшують відповідальність особи. Частиною 1 ст. 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, серед яких відсутній такий вид як відмова у виїзді за кордон у випадках, якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі. Натомість відповідно до ч. 1 ст. 377-1 питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 12 Міжнародного пакту про громадські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті. З відповіді Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 14.11.2017 вбачається, що матеріали виконавчого провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» втрачені. Судом встановлено, що станом на день розгляду заяви вищезазначені матеріали виконавчого провадження не відновлені. Згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги відомості про втрату виконавчого провадження та відсутність його відновлення, аналізуючи непорушність прав людини зокрема щодо вільного пересування та враховуючи скасування норми закону про заборону виїзду за кордон під час розгляду справи позовного провадження, суд вбачає необхідним задовольнити вимоги [PERSON] про скасування заходів забезпечення цивільного позову щодо тимчасового обмеження виїзду заявника за кордон, оскільки в межах виконання судового рішення державний виконавець не звертався до суду з поданням про заборону виїзду боржника за кордон, а норма п. 8 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» звужує права [PERSON] як людини і громадянина, а відтак її застосування на даний час не доцільне з метою дотримання принципу заборони зворотної дії закону в часі щодо обмеження прав фізичної особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved