Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Заявниця [PERSON] 22 червня 2020 року звернулася в суд із заявою про визнання її брата [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Львова, останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] - безвісно відсутнім. Свої вимоги обґрунтовує тим, шо її брат [PERSON] у травні 2018 року вийшов з квартири [ADDRESS] , в якій він постійно проживав, і більше не повернувся, на зв`язок не виходить, останній відомий номер його мобільного телефону відключений. 30.01.2019 вона звернулася із заявою до Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області, в якій просила вжити заходів щодо розшуку її брата [PERSON] , який пішов з дому у травні 2018 і не повернувся, однак заходи щодо його розшуку не дали ніяких результатів. Уже кілька років вона не бачила свого брата і нічого про нього не чула. Встановлення безвісної відсутності [PERSON] необхідне для управління майном, а саме квартирою [ADDRESS] , оформлення житлових субсидій. На підставі наведеного просить заяву задовольнити. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у заяві та додатково зазначили, що [PERSON] постійно проживав разом зі своєю сестрою [PERSON] , її чоловіком та дітьми у квартирі [ADDRESS] . У травні 2018 року [PERSON] вийшов з дому без паспорта і більше не повернувся. У червні 2019 року [PERSON] зателефонував сестрі та повідомив, що у нього виникли певні проблеми і він забере з додому деякі свої речі, однак у квартирі він так і не появився. З того часу [PERSON] на зв`язок не виходить, його номер мобільного телефону відключений, жодних відомостей про місцезнаходження брата заявниці немає і розшукати його не вдалося. Просять заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час слухання і суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутності. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підставна і підлягає до задоволення. Як встановлено судом, що [PERSON] , [INFO] , проживав у квартирі [ADDRESS] разом зі своєю сестрою [PERSON] , її чоловіком та дітьми. Згідно будинкової книги для прописки громадян, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що [PERSON] у травні 2018 року вийшов з квартири [ADDRESS] , в якій постійно проживав, і більше додому не повернувся та що з того часу жодних відомостей про місце його перебування немає, а заходи Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області щодо його розшуку, про проведення яких зверталася [PERSON] , результатів не дали. Наведене підтверджується поясненнями заявниці, свідків [PERSON] , [PERSON] , а також актом ОСББ «Сластіона 58» від 11.03.2020, довідкою Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області від 10.02.2020, витягом з ЄРДР від 31.01.2019р. Згідно інформації Головного управління ДПС у Львівській області від 13.08.2020 та Головного управління ПФ України у Львівській області від 27.10.2020, в Реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні індивідуальні відомості про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , доходів за період з 01.01.2018 по 31.03.2020 він не отримував. Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.10.2020, відомостей про перетинання державного кордону України у період з 01.01.2018 до тепер громадянином України [PERSON] , [INFO] , в базі даних не виявлено. Таким чином, у місці постійного проживання [PERSON] немає відомостей про місце його перебування більше двох років. Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Отже, обов`язковою підставою для звернення до суду щодо вирішення питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою є відсутність відомостей про її місце перебування. Згідно ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Верховний Суд 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ №72641734). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Також, судом з`ясовано, що оголосити безвісно відсутнім [PERSON] необхідно заявниці для оформлення житлових субсидій на квартиру [ADDRESS] . Виходячи із зазначеного та враховуючи, що в місці постійного проживання [PERSON] вже більше двох років немає жодних відомостей про його місцеперебування і встановити таке не вдається, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити і визнати [PERSON] безвісно відсутнім, бо це породжує для його рідних певні правові наслідки. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або померлою, або іншою заінтересованою особою. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved