Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: належності Свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 29.12.1995 року [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при видачі Свідоцтва про право власності на житло (квартира по [ADDRESS]), було допущено помилку-описку у прізвищі та імені її померлого батька, і замість [PERSON], було написано [PERSON]. Така помилка не дозволяє прийняти спадщину, іншим шляхом, крім звернення до суду, усунути ці розбіжності не видається можливим. В судове засідання заявник та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник заявника подав заяву в якій заявлені вимоги підтримав та просила розглянути справу без його участі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Враховуючи встановлені чинним процесуальним законом строки розгляду даної категорії справ, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], (що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого 12 квітня 2018 р.), з яким заявник - [PERSON], була у родинних стосунках, про що свідчить Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22.12.1995 р. в якому зазначено, що [PERSON] є її батьком ( а.с.7). У зв'язку із смертю батька позивача, відкрилася його спадщина. До складу спадкового майна спадкодавця входить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належала батькові заявника на праві спільної сумісної власності відповідно до Свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 29.12.1995 року ( а.с. 9). В ході оформлення права на спадщину, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського територіального округу Перець Н.В. було встановлено, що видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом гр. [PERSON], на майно померлого, неможливо, в зв'язку з розбіжністю у прізвищі та імені спадкодавця, зазначеного у свідоцтві про смерть та правовстановлюоючнх документах, про що свідчить відмови приватного нотаріуса Івано- Франківського міського територіального округу Перець Н.В. від 21.02.2019 р. ( а.с.8). Таким чином, при видачі свідоцтва про право власності на житло, було допущено помилку-описку у прізвищі та імені померлого, замість «[PERSON]», вказано «[PERSON]». Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилки, які не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявнику в реалізації його права на прийняття спадщини. Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній, а метою встановлення факту, що має юридичне значення - належності Свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 29.12.1995 року [PERSON] ( померлому батьку заявника-[PERSON].) При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа, відтак заява підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved