Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Заявники в порядку ст. 109 СК України звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилались на те, що 27 вересня 2010 року між ними було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Вказували на те, що починаючи з вересня 2013 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, фактичні шлюбні відносини між ними припинені. Вважають що причиною розпаду сім'ї стали допущенні ними обома помилки, проте вони зберегли почуття поваги один до одного у зв'язку з чим на даний момент між ними не існує спору про місце проживання дитини, яка буде проживати з матір'ю, майнових спорів на даний момент між ними також не має. У зв'язку з наведеним, просили розірвати шлюб між ними. В судове засідання заявники не з'явились, від них до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що остання обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 27 вересня 2010 року між заявниками було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1697 (а/с 7). Під час даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У відповідності до змісту п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти;яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної доньки, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору про утримання дитини (а/с 12). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 12.08.2014 року та на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви в порядку ч. 4 ст. 109 СК України, заявники до суду не звертались. За таких обставин, зважаючи на подану спільну заяву про розірвання шлюбу, наявність нотаріально посвідченого договору щодо узгодженого сторонами порядку утримання спільної доньки, суд вважає, що подальше збереження сім'ї сторін є неможливим та таким що буде суперечити інтересам кожного з подружжя, а тому шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, [PERSON] не заявила про своє бажання змінити прізвище на дошлюбне. Таким чином, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved