Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Заявник звернулась до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.КиєвіГригорян Олени Грайрівни (далі по тексту - державний виконавець) щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 17.04.2018 року у зведеному виконавчому провадженні №55742108. Заявлені вимоги обґрунтовані наступним. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві перебуває зведене виконавче провадження №55742108 про стягнення грошових коштів з боржника [PERSON] Заявник є одним зі стягувачів за матеріалами даного провадження. 30.03.2018 року державний виконавець винесла вимогу про те, що 17.04.2018 року відбудеться опис нерухомого майна, а саме гаражних боксів [ADDRESS] (далі за текстом - гаражні бокси) та запропоновано стягувачам вирішити питання про взяття на відповідальне зберігання цього майна, про що повідомити виконавця. 17.04.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на гаражні бокси та призначено відповідальним за збереження цього майна представника іншого стягувача [PERSON] - [PERSON] До цього 23.03.2018 року [PERSON] зверталась до державного виконавця з заявою про недопустимість опису та арешту гаражних боксів, оскільки вони не зареєстровані за боржником. Про вчинені державним виконавцем дії заявник дізналась лише 04.05.2018 року після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження. Заявник вважає, що державний виконавець не мала правових підстав для опису та решту гаражних боксів, оскільки право власності на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] - заявником у справі, а не за боржником [PERSON] Крім того, за наявності рухомого майна підстав для опису та арешту нерухомого майна державний виконавець не мала. З цих підстав просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо не направлення [PERSON] вимоги державного виконавця від 30.03.2018 року та визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 17.04.2018 року. Представник заявника в судовому засідання просив розглядати справу лише щодо визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 17.04.2018 року, оскільки в іншій частині скарги - державний виконавець діяв відповідно до вимог закону. Просив визнати незаконною та скасувати постанову від 17.04.2018 року. Боржник [PERSON] до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності боржника. Державний виконавець проти задоволення скарги заперечувала. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, надані державним виконавцем, судом встановлено наступне. На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві перебуває зведене виконавче провадження №55742108 про стягнення грошових коштів з боржника [PERSON] Заявник є одним зі стягувачів за матеріалами даного провадження. Крім неї стягувачами є [PERSON] та [PERSON] Загальна сума коштів, що підлягає стягненню складає 5 204 450,14 грн. 30.03.2018 року державний виконавець винесла вимогу про те, що 17.04.2018 року відбудеться опис нерухомого майна, а саме гаражних боксів [ADDRESS] (далі за текстом - гаражні бокси) та запропоновано стягувачам вирішити питання про взяття на відповідальне зберігання цього майна, про що повідомити виконавця. 17.04.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт на гаражні бокси та призначено відповідальним за збереження цього майна представника стягувача [PERSON] - [PERSON] Вважаючи дану постанову незаконною заявник посилається на те, що право власності на дане майно не зареєстровано за боржником [PERSON] Право власності на дані гаражні бокси у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] Судом дійсно встановлено, що станом на момент винесення оскаржуваної постанови, а також на момент розгляду даної скарги право власності на гаражні бокси у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] з 23.05.2012 року (а.с.139). Дане майно набуто нею на підставі договорів купівлі-продажу №134 та №135 від 21.05.2012 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Бадилою О.О. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13.02.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу гаражних боксів, визнано недійсним договори купівлі-продажу №134 та №135 від 21.05.2012 року, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Бадилою О.О., що укладені між [PERSON] та [PERSON] При розгляді справи позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочинів позивачем не заявлялось, за власною ініціативою судом такі наслідки застосовані не були. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20.11.2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину, стягнуто з останнього 800 000 грн., отриманих на виконання правочинів, які визнані недійсними, 8 000 грн. збитків та судовий збір у розмірі 3 441 грн. На виконання цього рішення [PERSON] отримано виконавчі листи про стягнення коштів, які пред'явлено до органів виконавчої служби для примусового виконання. Виконавче провадження відкрито 17.12.2014 року. 07.02.2018 року виконавче провадження прийнято головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Григорян О.Г. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 03.04.2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину. Предметом даного позову було скасування рішень державного реєстратора про проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на гаражні бокси та визнання права власності на них за [PERSON] Зі змісту вказаного рішення вбачається, що після визнання недійсними договорів купівлі-продажу [PERSON] залишився власником незаконно відчужених гаражних боксів. Аналізуючи вказані вище судові рішення, суд приходить до висновку про те, що оскільки правочин, за яким набуто [PERSON] право власності на гаражні бокси визнано недійсними, вона не є власником вказаних боксів, оскільки зміст права власності складають право володіння, користування та розпорядження майном - так звана «цивілістична тріада». [PERSON] не має комплексу таких правомочностей, а тому не може вважатись власником боксів у розумінні ст.317 ЦК України. Сам по собі факт реєстрації права власності в Реєстрі речових прав на нерухоме майно не вказує на наявність у [PERSON] суб'єктивного права власності на вказане нерухоме майно і відсутність такого права у боржника [PERSON] Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (ч.3 ст.18 Закону). Згідно з ч.1 ст.48 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. (ч.2,5 ст.48 Закону) Статтею 50 Закону врегульовано порядок звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна фізичної особи. Звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. Відповідно до ст..56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим. Аналізуючи вказані вище положення чинного законодавства, враховуючи обставини в даній справі, що встановлені судом, суд вваж є, що рішення державного виконавця щодо опису та арешту майна боржника [PERSON], а саме гаражних боксів, прийнято відповідно до вимог Закону, оскільки при цьому державним виконавцем вжито заходи для з'ясування належності майна боржнику, проаналізовано ряд судових рішень, які набрали законної сили та є обов'язковими до виконання (ст..129-1 Конституції України), після чого прийнято рішення про опис та арешт майна боржника. При цьому, питання про звернення стягнення на це майно та його реалізацію державним виконавцем не вирішувалось, у зв'язку з чим відповідних заяв до суду державним виконавцем не подавалось. При вчиненні виконавчих дій іншого майна, достатнього для погашення боргу перед стягувачами, не виявлено, внаслідок чого державним виконавцем розпочато процедуру звернення стягнення на нерухоме майно шляхом його опису та арешту. Також при прийнятті рішення суд враховує те, що заявник у даній справі - [PERSON] є стягувачем за матеріалами виконавчого провадження та є заінтересованою у вчиненні державним виконавцем дій, спрямованих на виконання рішення суду про стягнення коштів з боржника. Саме виконання рішення суду є метою здійснення виконавчого провадження. Вжиті державним виконавцем заходи щодо опису та арешту майна боржника не порушують права стягувача [PERSON], доказів зворотнього суду не надано. Представник заявника в судовому засіданні посилався на те, що [PERSON] як стягувач заінтересована у законності дій державного виконавця та прийнятті ним рішень у суворій відповідності до вимог закону. Відповідно до ст..447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Порушень прав [PERSON] як сторони виконавчого провадження - стягувача при прийнятті державним виконавцем рішення про опис та арешт майна боржника суд не вбачає. Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Враховуючи те, що рішення державного виконавця про опис та арешт майна боржника прийнято відповідно до закону, в межах його повноважень, зважаючи на відсутність порушень прав стягувача [PERSON] внаслідок такого рішення, суд вважає правильним у задоволенні скарги відмовити. В іншій частині заявлених вимог, дії державного виконавця щодо направлення [PERSON] вимоги державного виконавця від 30.03.2018 року вчинені у відповідності до вимог закону, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, визнано представником заявника в суді.

Outcome: dismissed