Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Заявник звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту смерті в порядку ст. 257-1 ЦПК України. Заява обґрунтована тим, що [INFO] у місті м. Сімферополі померла її мати - [PERSON], про що у Відділі реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено актовий запис №4245 від 08.10.2015. Заявник вказує, що після смерті матері вона отримала лікарське свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від 08 жовтня 2015 року, видане Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Кримське республіканське бюро судово-медичної експертизи». Вказує, що на підставі отриманого лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] та через юридичну необізнаність, вона зареєструвала смерть матері у Відділі реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим та 08 жовтня 2015 року отримала свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Зазначає, що при житті її мати [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої сімферопольської державної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим в Україні [PERSON] яким заповіла все майно, яке буде їй належати на день смерті своїй донці - [PERSON] При цьому, після смерті її матері відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,8792га, розташованої на території Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. При зверненні до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері, у нотаріальній конторі їй повідомили, що відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», видане їй свідоцтво про смерть є недійсним і не створює правових наслідків, та роз'яснили їй порядок встановлення факту смерті матері в судовому порядку. За таких обставин, заявник посилаючись на те, що встановлення факту смерті її матері потрібно для отримання свідоцтва про смерть встановленого законом зразку та оформлення спадщини, яка відкрилася після її смерті, звернулася до суду із заявою в порядку ст. 257-1 ЦПК України. У судове засідання заявник не з'явилася, сповіщена належним чином про час та місце слухання справи, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій заяву підтримала просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській областів судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] (заявник у справі), народилася [INFO] року у с. Каре, Миколаївського району Одеської області, про що свідчить копія паспорта серії [NUMBER], виданого Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України а АР Крим. Факт родинного зв'язку померлої [PERSON] та її доньки [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 липня 1967 року, з якого вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON]. При цьому, 11 червня 1983 року [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Таким чином судом установлено, що заявник у справі - [PERSON] є донькою [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.10.2015, видане Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON], [INFO] померла [INFO] року у м. Сімферополь, Республіки Крим. Як вказувала заявник у заяві, після смерті її матері - [PERSON] вона отримала лікарське свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] від 08 жовтня 2015 року, видане Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Кримське республіканське бюро судово-медичної експертизи». В подальшому, на підставі отриманого лікарського свідоцтва про смерть [PERSON], вона зареєструвала смерть матері у Відділі реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим та 08 жовтня 2015 року отримала свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,8792га, розташованої на території Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Однак, на звернення заявника до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері, у нотаріальній конторі їй повідомили, що відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», видане їй свідоцтво про смерть є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Листом від 26.06.2015 року Міністерство юстиції України повідомило, що видані на тимчасово окупованій території АР Крим документи є недійсними і не створюють правових наслідків. За таких обставин, документ виданий заявникові про смерть [PERSON] не строює правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПУК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Таким чином, оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації смерті її матері документи встановленого законодавством України зразка, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України [PERSON] [INFO] у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved