Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просив заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ним, його донькою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за переліченими адресами, вести листування, телефонні переговори з ним та [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; а також повернути [PERSON] викрадений мобільний телефон. Заява обґрунтована тим, що Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.04.2020 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] з причин постійного вчинення останнім домашнього фізичного і психологічного насильства на очах їх спільної дитини. [INFO] на дачі батьків [PERSON] , де знаходились [PERSON] з сином [PERSON] , [PERSON] , який перебував у стані сп`яніння, забрав у [PERSON] мобільний телефон, погрожував йому (заявнику) словесними образами, нецензурною лайкою та фізичною розправою з використанням табельної зброї, нагадуючи про те, що він працює у Національній поліції України. Далі він почав давати [PERSON] ляпаси, стусани, штовхати, шарпати за волосся, бити кулаками по голові та лиці, та скинув з другого поверху по крутих залізних сходах, чим спричинив їй багато тілесних внутрішніх та зовнішніх пошкоджень. На допомогу [PERSON] з дитиною прийшли сусіди, у яких він (заявник) і забрав їх прибувши на власному автомобілі. Таким чином, він вважає себе особою, до якої та до сім`ї якої було вчинено фізичне та психологічне насильство. До суду сторони не з`явились, про день час та розгляд справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства. У порядку ст. 350-5 ЦПК України суд вбачає за необхідне розглянути справу без присутності сторін. Дана заява зареєстрована у Дніпровському районному суді м. Києва 14.07.2020 року. 14.07.2020 року проведено автоматизований розподіл справи між суддям. 16.07.2020 року матеріали передані на розгляд. Ухвалою від 16.07.2020 року відкрито провадження та викликано сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. По даній справі заявник просить суд заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ним, його донькою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за переліченими адресами, вести листування, телефонні переговори з ним та [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; а також повернути [PERSON] викрадений мобільний телефон. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] вчиняв психологічне насильство у відношенні [PERSON] , у зв`язку з чим вони розлучились. Крім того, 11.07.2020 року у відношенні [PERSON] зі сторони [PERSON] були образи та погрози, та в цей день [PERSON] наніс [PERSON] тілесні ушкодження в присутності її дитини. На підтвердження викладених обставин заявник надав копії паспортів сторін, свідоцтв про народження дітей та рішення суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . З рішення суду установлено, що шлюб між сторонами розірвано з причин відсутності сімейних стосунків та ведення спільного господарства, відповідач позов визнав. Дані щодо вчинення [PERSON] психологічного насильства в сім`ї, що призвело до припинення шлюбу, рішення суду не містить. Не було надано доказів і щодо подій які сталися 11.07.2020 року. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у ст. 1 визначає: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, ґрунтується на таких засадах: гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. При цьому, згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать у тому числі суди. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» серед прав постраждалих осіб передбачено: право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення особисто або через свого представника до суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила Сімейного кодексу України. За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статі 157 цього Кодексу. Згідно ч.10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, зокрема, що держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки, заявником не було надано жодного документу на підтвердження викладених обставин, суд дійшов висновку, що заява є недоведеною та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed