Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON], [INFO], недієздатним та встановлення опіки над ним, посилаючись на те, що останній тривалий час страждає психічним розладом, є інвалідом першої групи з дитинства і потребує постійного стороннього догляду. Крім цього просить вирішити питання про встановлення опікунства над [PERSON] та призначити опікуном його племінницю [PERSON]. В судове засідання орган опіки та піклування свого представника не направив, надав суду заяву про розгляд справи без участі його представника, заяву підтримує (а.с.22,44). В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] заяву підтримала та просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити її опікуном останнього. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає, що психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров'я, згідно якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, для застосування в Україні. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], 06.09.1978 року визнаний інвалідом І групи дитинства безстроково та потребує постійного догляду (а.с.6,7). Як вбачається із змісту повідомлення Радомишльської ЦРЛ від 14.11.2016 року [PERSON] на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с.21). Відповідно до вимог ст. 145, 239 ЦПК України, ухвалою суду від 21.11.2016 року призначена по справі судово-психіатрична експертиза (а.с.27), однак, головою СПЕК 31.01.2017 року суду було повідомлено, що для визначення психічних розладів у [PERSON] на теперішній час, а саме для встановлення його інтелектуально-мнестичного зниження з подальшим вирішенням експертних питань необхідно судом призначити комплексну психолого-психіатричну експертизу (а.с.34). Ухвалою суду від 06.03.2017 року призначено комплексну психолого-психіатричну експертизу для з'ясування питання, чи хворіє [PERSON] психічною хворобою і чи розуміє значення своїх дій та чи може керувати ними (а.с.42). За висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи від 04.04.2017 року № 29-2017, виданим Житомирською обласною психіатричною лікарнею № 1 Житомирської обласної ради (а.с.48-50) [PERSON] на даний час виявляє клінічні ознаки органічного психосиндрому внаслідок дитячого церебрального паралічу. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 07.8 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Вираженість наявних у [PERSON] змін з боку психіки у сфері мислення, емоцій, волі, критики, пам'яті та інтелекту на даний час не досягає того ступеню, коли б він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Будь-які інші медичні документи, які б свідчили про неможливість [PERSON] за своїм психічним станом не розуміти значення своїх дій та керувати ними, заявником не надано та цей факт не доведений, а тому у задоволенні заяви про визнання [PERSON] недієздатною особою, необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed