Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме просить суд визнати факт, що Свідоцтво про право власності №.[NUMBER] від 25 грудня 2001 року на 17/100 частки домоволодіння, будинку [ADDRESS] , загальною площею 295,2 кв.м., житловою площею 156,2 кв.м. видане [PERSON] належить [PERSON] . В судове засідання представник заявника з`явилась, просила провести судове засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Від представника заінтересованої особи [PERSON] надійшла заява, в якій просить справу розглядати у його відсутність, заяву визнає. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлено, що 25 грудня 2001 року, Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому нам, [PERSON] та його батькові [PERSON] , видано два Свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS] , яке в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А.А1», загальною площею 295,2 кв.м. житловою площею 156.2 кв.м., літньої кухні з навісом літ. «Д», гаражу-більярдної літ. «И», сауни літ. «З», вбиральні літ. «Ж», альтанки літ. «Е», відображених у технічному паспорті від 31.10.2001р. (новий від 25.01.2019 р.). Частка батька заявника - [PERSON] в домоволодінні складає 83/100, частина заявника [PERSON] , складає 17/100, всієї площі. Свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане замість договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 09.09.1999 р., р.№ 2732, зареєстровано ОМБТІ та РОН 17.03.2000 р., р. № 34, стор. 126, кн. 13с. У свідоцтві про право власності на житло, вказано прізвище заявника з помилкою, [PERSON] , а відповідно до паспортних даних, мало писатися [PERSON] . Через помилку у прізвищі, заявник не може розпорядитися своїм майном. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, імя, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до ухвали Верховного суду України по справі 6-21859 св09 від 18.11.2009 року встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України ( в редакції 2004 року) у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню в розумінні встановлення факту приналежності документу.

Outcome: approved