Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Заявник Каланчацька селищна рада Херсонської області звернулася до суду з заявою в якій просить визнати відумерлою спадщину спадкодавця [PERSON] та визнати право власності на земельну ділянку, що належала на праві приватної власності спадкодавцю розміром 9,1161 гектарів за територіальною громадою в особі Каланчацької селищної ради. Мотивуючи свої вимоги, заявник вказує, що [INFO] померла [PERSON], яка мешкала в с. Новокиївка Каланчацького району Херсонської області. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки розміром 9,1161 га, що розташована на території бувшої Новокиївської сільської ради та належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Спадкоємець майна покійної [PERSON] 27 квітня 2007 року відмовився від оформлення спадщини на користь Новокиївської сільської ради. Дана відмова посвідчена в сільській раді. Оскільки інші спадкоємці відсутні спадщина підлягає визнанню відумерлою на підставі ч. 1 ст. 1277 ЦК України. Представник заявника Каланчацької селищної ради в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права приватної власності на землю площею 9,1161 га, відповідно до державного акту серії [NUMBER], який видано їй на підставі рішення виконкому Новокиївської сільської ради № 10 від 30 березня 2001 року. Із відповіді Каланчацької державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Херсонській області від 25 липня 2017 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, заяви від спадкоємців не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Посвідчену Новокиївською сільською радою відмову [PERSON] від земельної ділянки, суд оцінює критично, оскільки дана відмова здійсненна 27 квітня 2007 року, тобто після сплину шестимісячного строку. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON]. Згідно п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якого до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON], а саме: [INFO], отже, спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР в редакції 1961 року. Пунктом першим частини першої статті 555 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Із змісту статті 524 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що особисті немайнові права, які тісно пов'язані з майновими правами є предметом спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, власник державного акту на право на власності на земельну ділянку помер. Спадкоємців ані за законом, ані за заповітом немає. Оскільки держава завжди приймає спадкове майно і відмовитися від нього не має права ні за будь - яких обставин, при цьому, виходячи з вимог статті 524, 555 ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, будь - якого акта або дії для прийняття спадщини з боку держави не потрібно. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР в редакції 1961 року. Правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК України та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, в редакції 1961 року, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Так як право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату є спадщиною, до держави перейшло це право відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, тому вважати його відумерлою спадщиною, відповідно до ст. 1277 ЦК України підстав немає, відповідно заява про визнання спадкового майна відумерлим не грунтується на вимогах закону. За таких обставин, заява Каланчацької селищної ради Херсонської області, у якій фактично ставиться питання про передачу до комунальної власності землі, яка наразі перебуває у державній власності, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed