Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], яка є матір»ю [PERSON], в актовому записі про шлюб № 06 від 26.12.1960 року, складеному виконкомом Холминської сільської ради Корюківського району Чернігівської області національність якої зазначено\~ «українка» є особою польської національності, встановити факт, що [PERSON], яка є матір»ю [PERSON], в актовому записі про народження № 167\~ від 28.03.1969 року, складеному Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області національність якої зазначено «українка» є особою польської національності полячкою та зобов»язати Корюківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області\~ внести зміни до актового запису про шлюб № 06 від 26.12.1960 року складеного виконкомом Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області\~ змінивши національність громадянки [PERSON], що вступає до шлюбу з «українка» на «полячка», зобов»язати Прилуцький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану\~ Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області\~ внести зміни до актового запису про народження\~ № 167 від 28.03.1969 року складеного Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану\~ Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області\~ змінивши національність матері дитини з «українка» на «полячка». В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що його мати [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) народилася 30.03.1941 року в с. Полянецьке Савранського району Одеської області. Його бабуся [PERSON] (після зміни прізвища в зв»язку з реєстрацією шлюбу [PERSON]) [PERSON] народилася 23.07.1922 року в с. Полянецьке Савранського району Одеської області. Під час репресій польського народу в період 1940-1946 років [PERSON] та її дочка [PERSON] були вимушені втікати до м. Владивосток, колишньої СРСР, щоб зберегти себе від репресій та приховати свою польську національність. В 1946 році [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] в зв»язку з чим змінила прізвище на «Гулієнко». Під час реєстрації шлюбу приховала свою польську національність та вказала, що є українкою. Після поверненння подружжя [PERSON] до України на постійне місце проживання, а саме до м. Прилуки, 16.07.1956 року відділом ДРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, було видано поновлене свідоцтво про народження на ім'я [PERSON], що народилася 30.03.1941 року в с.Полянецьке Савранського району Одеської області, в якому [PERSON] (мати) вказала свою справжню національність - «полячка». За життя вона завжди дотримувалася польських традицій, наголошуючи на тому, що практично всі польські традиції та звичаї тісно пов'язані з релігією, тому всі члени нашої сім'ї шанобливо відносилися до них та виконували. Також вона святкувала встановлені костелом свята, раділа національним урочистостям і з повагою ставилася до історичних цінностей.Костел не відвідувала через його відсутність у місці її проживання, проте усі члени сім'ї не тільки по неділях, але і в будні дні молилися вдома за католицькими канонами, а щороку 25 грудня святкували Католицьке Різдво. Через утиски Радянської влади за релігійні вподобання, різного роду непорозуміння та навіть відкриту агресію, всі члени родини приховували їх традиції, хоча усі близькі та знайомі знали про їх віросповідання. У свідоцтві про народження матері позивача було зазначено її національність - полячка, але після одруження з [PERSON] чи-то помилково, чи-то умисно її національність вже було зазначено - українка. Саме через це в усіх документах, які в подальшому видавалися на її ім'я, вже зазначалася національність українка. Знаючи, що мати заявника була полькою з метою врегулювання цього питання в досудовому порядку, останній змушений був звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції, на що отримав відповідь проте, що документи, які б мали підтвердити належність його матері до етнічних поляків відсутні, про що надали письмову відповідь про відмову у внесенні змін до актового запису про його народження та зміні громадянства особи, яка вступає до шлюбу на національність - полячка. Заявник в судовому засіданні підтримав заявлені ним вимоги та просив їх задоволити посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної\~ служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції в судовому засіданні проти заявлених вимог [PERSON] не заперечувала. Представник Корюківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в судове засідання не з»явився, однак завчасно надіслав лист про розгляд справи в його відсутності, у вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, з огляду на наступне. Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження [PERSON] від 25 січня 2017 року серія І-ЕЛ № 186771 останній народився 14 березня 1969 року в м. Прилуки Чернігівської області, і є сином [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/. Висновком Прилуцького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про внесення змін до актового запису цивільного стану встановлено, що в актовому записі про шлюб № 06 від 26.12.1960 року складеному виконкомом Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області зазначено національність громадянки, шо вступає до шлюбу - українка. В актовому записі про народження № 167 від 28.03.1969 складеному Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зазначено національність матері дитини «українка». Аналіз документів, представлених заявником та зібраних відділом свідчить наступне. В актовому записі про народження №80 від 16.07.1956 року поновленому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління Чернігівській області відносно [PERSON] - матері заявника, Повному витязі з Державної реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про народження № 19404738 від 17.01.2018 зазначено національність матері дитини - полячка, національність батька дитини українець. В подальших актових записах, які складались відносно самої [PERSON], та її дитини а саме: актовому записі про шлюб №06 від 26.12.1960 складеному виконкомом Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області; актовому записі про народження №167 від 28.03.1969 року складеному відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області зазначено її національність - українка. Документи, які б могли підтвердити, що матір заявника мала національність як полячка» - відсутні. На сьогоднішній день відомості про національність у паспортах громадян України та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану відсутні. Не передбачений також порядок встановлення чи зміни національності. Документи, які б могли підтвердити про те, що відомості про матір заявника в частині зазначення національності українка є недостовірними чи помилковими теж відсутні, в зв»язку з чим [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання щодо внесення змін до актових записів. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що знають [PERSON] м Г.П. та підтвердили той факт, що вона полька. Згідно із ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Статтею 300 ЦК України\~встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положеньст.ст.1,3 ЗУ «Про національні меншини в Україні»,Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невідємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої\~ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи те, що в ході розгляду справи встановлені судом обставини свідчать про приналежність [PERSON], яка є матір»ю [PERSON] до польської національності, а тому суд приходить до висновку, що заява є підставною та обґрунтованою, відтак слід таку заяву задоволити.

Outcome: approved