Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Заявник звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту смерті в порядку\~ст. 257-1 ЦПК України. Заява обґрунтована тим, що її мати [PERSON], [INFO], фактично мешкала за адресою: [ADDRESS], та 01.08.2016 року померла. На даний час м. Кадіївка у Луганській області є зоною проведення АТО. Мати заявника померла 1 серпня 2016 року, причиною смерті стало хронічна недостатність кровообміну, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця з гіпертонією, про що 01.08.2016 року за місцем смерті було видане лікарське свідоцтво про смерть за № 217, виписане на ім'я матері заявника. Вказаний документ було засвідчено печаткою так званою «ЛНР». С письмовою заявою про видачу свідоцтва про смерть встановленого зразка заявник не зверталася до зацікавленої особи, т.я. лікарське свідоцтво про смерть її матері засвідчено печаткою невстановленого зразка, з відбитком абревіатури неіснуючої держави, так званої «ЛНР», на території якої органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що відразу є підставою за для відмови у державної реєстрації факту смерті, та видачі свідоцтва про смерть на території України. Встановлення факту смерті рідної матері заявника необхідно за для того, щоб отримати відповідний документ, встановленого зразка держави Україна, аби у подальшому права та обов'язки матері заявника - нині покійної [PERSON] були офіційно припинені, у зв'язку з її смертю; Іншого способу за для отримання свідоцтва у заявника немає, отриманий документ засвідчений печаткою невстановленого зразка, не породжує правових наслідків та не може бути підставою за для отримання свідоцтва про смерть. У судове засідання заявник та її представник не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділ Державної Реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Реєстраційної служби Харківського Міського Управління Юстиції в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], паспорт серії ЕН № 785388, виданий Кіровським МВ УМВС України у Луганській області від 23.10.2010 року, адреса фактичного проживання: [INFO],. Факт родинного зв'язку померлої [PERSON] та її доньки [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії 111-ВД № 327047 від 07 лютого 1983 року, з якого вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON]. При цьому, 08 жовтня 2010 року [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON] [INFO], змінила своє дошлюбне прізвище «Сурмак» на прізвище чоловіка «Дудник», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ВЛ №148846. Таким чином судом установлено, що заявник у справі [PERSON] є донькою [PERSON]. Як вказувала заявник у заяві, після смерті її матері [PERSON], [INFO], вона отримала лікарське свідоцтво про її смерть № 217 від 01 серпня 2016 року, на підставі якого отримала свідоцтво про смерть [PERSON], від 02.08.2016 року зареєстроване Відділом запису актів цивільного стану Кіровського міського відділу юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», видане їй свідоцтво про смерть є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1\~\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~\~наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.\~234, ч. 1 ст.\~256 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1ст. 256\~ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). За таких обставин, документ виданий заявникові про смерть [PERSON] не створює правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції України\~та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1\~ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього\~Закону\~державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПУК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Таким чином, оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації смерті її матері документи встановленого законодавством України зразка, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт смерті [PERSON] у м. Кіровськ, Луганської області. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved