Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Заявник звернулась в суд із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців із заборонами щодо спілкування у будь-який спосіб, ведення листування, телефонних переговорів або контактування через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб з нею, їх спільним сином [PERSON] , її донькою та онукою. Заява обґрунтована тим, що 14.06.2003 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2018 року шлюб між ними розірвано. Вона та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] , оскільки іншого житла не мають, а після укладення шлюбу зі [PERSON] з 2003 року вона постійно проживає за вказаною адресою. Вона зверталась до відділу поліції щодо постійних сварок і образ щодо неї, її доньки, сина та онуки з боку [PERSON] , застосування до них психологічного впливу та залякування. [PERSON] частко приходить додому напідпитку або у стані алкогольного сп`яніння, знаходиться вдома, де вона та він проживають разом. Він постійно ображає, принижує та погрожує їй виписати з будинку, а тому просить задовольнити заяву. В судовому засіданні заявник заяву підтримала, пояснила, що вона та [PERSON] проживають в одному будинку після розлучення, вона його боїться, до поліції зверталась один раз, поліцією відповідь на її заяву не надана, роз`яснено вирішення питання спільного проживання вирішувати в судовому порядку, вона боїться бувшого чоловіка, який ображає її та дітей, на даний час він не веде з нею листування та телефонні переговори ні з нею, ні з дітьми. Представник заінтересованої особи адвокат Швець Р.Ю. в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, пояснив, що дійсно сторони після розлучення проживають в одному будинку, який на праві власності належить [PERSON] , видача обмежувального припису буде порушувати його права власника. Крім того, заява не підтверджена ніякими доказами, факти протиправної поведінки [PERSON] заявником не наведені, просив відмовити в її задоволенні. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 14.06.2003 року заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2018 року було розірвано.Від шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають за однією адресою: [ADDRESS] . Відповідно до норм ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» . Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких є і діти. У постанові Верховного Суду (справа № 753/23624/18) вказано, що протидія насильству в сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав дітей. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Верховний Суд у постановах від 13.02.2019 року у справі № 462/2318/18 та у постанові від 24.04.2019 року у справі № 359/7771/18 зазначив, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необгрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як зазначає заявник вона зверталась лише один раз до правоохоронних органів із заявою щодо протиправної поведінки [PERSON] 10.03.2020 року, яка полягала у нецензурній лайці, картанні, залякуванні та приниженні її та сина. Відповідно до постанови Верховного Суду (справа № 452/317/19) обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Як пояснила заявник вона та [PERSON] проживають в одному будинку, він не веде з нею листування, телефонні переговори та не контактує через інші засоби зв`язку через третіх осіб, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом заяви про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed