Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому: атестату №182992 про закінчення технічного училища №1 м.Єреван, виданого 19.07.1975 року; диплому ДТ №009199 про закінчення індустріального технікуму м.Камо Вірменської РСР, виданого 13.04.1982 року; трудової книжки серії ПТ-1 №0175249, заведеної на Варденіському заводі технічного устаткування 31.10.1979 року. Вказаний факт заявник просить встановити з метою реалізації ним права на призначення пенсії за віком. При зверненні до Новоукраїнського об'єднаного УПФУ в Кіровоградській області заявнику повідомили, що трудова книжка, атестат та диплом не ідентифікуються з паспортними даними заявника в частині повноти вказаного ім'я та по-батькові, у зв'язку з чим управління не може врахувати йому вказані документи при призначенні пенсії, тому заявник звернувся до суду, підтримавши в судовому засіданні заяву в повному обсязі. Представник Новоукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській обасті [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти заяви не заперечувала та просила її задовольнити. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Заявник згідно даних паспорта [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області № 22 від 29.06.2017 року, в ході проведення перевірки змісту та належного оформлення наданих документів було встановлено, що трудова книжка від 31.10.1979 року серії ПТ-1 №0175249, атестат від 17.07.1975 року №182992, диплом від 13.04.1982 року серії ДТ №009199 не ідентифікуються з паспортними даними заявника в частині повноти вказаного ім'я та по-батькові (а.с.7). Згідно із ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України визначено які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 6 ч.1 вказаної статті передбачено встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. За змістом ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж передбачені частиною першою статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України. Так, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до вимог Закону України «Про Пенсійне забезпечення», а також Постанови Управління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дані про особу для довідок для призначення пенсії заносяться в довідки із особових справ осіб, що працювали на підприємстві, та наказів по підприємству. Обгрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначав, що в позасудовому порядку він не має можливості встановити зазначений факт. Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження своїх доводів заявником надані до суду його копія паспорта, картка фізичної особи - платника податків, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, тимчасова посвідка на постійне проживання, видана УМВСУ в Кіровоградській області від 09.12.2003 року, які підтверджують належність заявнику документів, належність яких він просить встановити. За наведених обставин, суд вважає доведеним, що: атестат №182992 про закінчення технічного училища №1 м.Єреван, виданий 19.07.1975 року на ім'я [PERSON]; диплом ДТ №009199 про закінчення індустріального технікуму м.Камо Вірменської РСР, виданий 13.04.1982 року на ім'я [PERSON]; трудова книжка серії ПТ-1 №0175249, заведена на Варденіському заводі технічного устаткування 31.10.1979 року на ім'я [PERSON], - належать заявнику [PERSON], при цьому суд зазначає, що до компетенції суду не входить встановленння факту здобуття певної спеціаліності заявником. Оскільки даний факт підтверджений письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт належності документів неможливо, та враховуючи, що спір по підтвердженню трудового стажу відсутній, а встановлення належності вказаних заявнику документів необхідно останньому для призначення пенсії за віком, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved