Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, - факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області. В обґрунтування заяви зазначила, що з 01 червня 2003 року і по даний час (довічно) заявниці [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності по причині загального захворювання і призначено пенсію за інвалідністю, яку вона отримувала по даний час, але продовжувала працювати. У квітні 2021 року заявниця вирішила перейти на пенсію за віком та звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, де працівниками управління було виявлено факт невірного зазначення її дати народження у трудовій книжці. Так, на першій сторінці трудової книжки [NUMBER] , виданої 17.07.1978 Лучанським цукровим заводом Київського цукрового тресту, невірно зазначена дата народження заявниці - « [INFO] » замість вірного - « [INFO] ». Враховуючи те, що внести зміни у вказану трудову книжку немає можливості через ліквідацію підприємства, яке її видало, та його правонаступників, а така помилка унеможливлює отримання заявницею пенсії за віком, - остання звернулася до суду з даною заявою в порядку окремого провадження. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с.21). В позовних вимогах [PERSON] просить розглядати справу без її участі у зв`язку зі станом здоров`я (а.с.3). Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с.22). Причини неявки представника заінтересованої особи суду не відомі. За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки учасники справи не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши заяву з доданими матеріалами, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст правовідносин. З 01 червня 2003 року заявниці [PERSON] встановлено третю групу інвалідності по причині загального захворювання, довічно, що вбачається з довідки сер. [NUMBER] , виданої Володарською міжрайонної МСЕК 17.07.2003 (а.с.7) та пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України 12.07.2013 (а.с.7 на звороті). Як вбачається із записів трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , остання була офіційно працевлаштована до 27.04.2021 (а.с.11-13). З метою переведення на пенсію за віком [PERSON] звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, працівниками якого було виявлено факт невірного зазначення її дати народження, а саме - « [INFO] » замість вірного - « [INFO] ». Трудова книжка [NUMBER] видана [PERSON] 17.07.1978 Лучанським цукровим заводом Київського цукрового тресту, що вбачається з її копії, наявної у матеріалах справи. Вказана юридична особа, як і її правонаступники, наразі ліквідовані. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в с. Лука Таращанського району Київської області (а.с.6 на звороті). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 26.05.1979 сільською Радою с. Лука Таращанського району, [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.6). Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.08.2007 Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області, [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Лука Таращанського району Київської області (а.с.4). Також, із картки платника податків [PERSON] вбачається її дата народження - [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) (а.с.5). Крім того, відповідно до довідки № 88-22-12 від 01.04.2021, виданої виконавчим комітетом Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 08.12.1989 по даний час (а.с.10). Отже, надані заявницею докази у своїй сукупності підтверджують вказані нею у заяві обставини. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. За положенням пункту 6 частини 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки вона обґрунтована, а її доводи не спростовані та підтверджені належним, достовірними та допустимими доказами. Встановлення даного факту необхідно заявниці для оформлення пенсії за віком.

Outcome: approved