Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 08.08.1986 року по 28.08.1986 року. Свої вимоги мотивував тим, що він у 1986 року працював водієм в АТП-23069 у штаті військової колони №2365-Т формування Цивільної оборони Міністерства оборони СРСР. З 08.08.1986 року по 28.08.1986 року у складі збірної автоколони формування Цивільної оборони позивач приймав безпосередню участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 2 категорії. Через різке погіршення здоров`я позивач вимушений був збирати документи для оформлення інвалідності, у зв`язку з цим йому необхідний документ для підтвердження його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме у складі формувань Цивільної оборони. 13 вересня 2021 року суддею винесено ухвалу про прийняття заяви, відкриття провадження та призначення справи до розгляду. Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав суду пояснення, в якому просив слухати справу без його участі та вважав заяву такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Факт виконання [PERSON] заходів з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони підтверджується наступним. Згідно з копії посвідчення серії [NUMBER] від 09.02.2006 року, виданого Київською облдержадміністрацією [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році та має категорію 2. Як вбачається з відповіді №01.1-15/1169 від 07.07.2021 року відповідача наданої заявнику, що вимога щодо надання саме довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань Цивільної, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є необґрунтованою. Листи Міністерства праці та соціальної політики України не є нормативними актами, що обов`язкові до виконання, а носять лише інформаційний характер і не можуть бути підставою для відмови в наданні статусу інваліда війни. Такі листи встановлюють додаткові вимоги для осіб, які звертаються із заявою про надання статусу інваліда війни, не передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З інформації наданої заявнику Міністерством інфраструктури України на його звернення від 18.06.2021 року щодо перебування у 1986 році на Чорнобильській АЕС вбачається, що у відомчому архіві Міністерства інфраструктури України наявні списки слюсарі, які були у відрядженні від автопідприємств України у 1986-1988 роках для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У списку наданому у 1990 році Київським автопідприємством АТП -11174 значиться прізвище [PERSON] , слюсар на стор 58 за порядковим номером 26, 1961 року народження та дата перебування на ЧАЕС з 08.08.1986 року по 18.08.1986 року. Детальних даних про участь працівників в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не має. Щодо формувань автоколони Цивільної оборони МО СРСР жодних даних в архіві не значиться. Як вбачається з повідомлень за №01-43/1724 від 29.07.2021 року Державного архіву Київської області та №068-068/н-746-1457 від 21.07.2021 року Державного архіву м. Києва наданого заявнику, що документи АТП №11174 «Київвантажавтотранс» на зберігання до Державного архіву Київської області не передавалися, тому не має можливості підтвердити участь [PERSON] у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони у 1986 році. Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесені до інвалідів війни. Вищезгаданим законом, так саме як і іншими законодавчими та нормативно-правовими актами України, будь-яких інших уточнень, конкретизації або встановлення обмежень не здійснювалось. Тобто, відповідно до їх змісту, для отримання зазначеного статусу необхідно дотримання таких умов: наявність інвалідності, отриманої внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи; підтвердження факту участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог, чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № э1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26 квітня 1986 року, начальника ЦО УРСР від 28 квітня 1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29 квітня 1986 року № 01, від 30 квітня 1986 року № 2, від 04 травня 1986 року № 16, від 19 травня 1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони в 1986 року, інвалідність яких пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення. Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений у главах 1 і 6 розділу IV ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд не вбачає в заяві [PERSON] спору про право. Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для підтвердження неоспорюваного права на набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Положення). Як вбачається з матеріалів справи, у заявника [PERSON] є всі відповідні документи для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, проте він такого статусу не отримав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що заявник був залучений до складу формувань Цивільної оборони.

Outcome: approved