Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Заявник звернулася в суд з заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], місце смерті - смт. Орджонікідзе, дата смерті [INFO] року. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначила, що вона є дочкою померлого гр. [PERSON]. [INFO] року в смт. Орджонікідзе її батько [PERSON] - помер. Причиною смерті [PERSON] стала хвороба. Оскільки, після смерті батька отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, так як факт смерті відбувся на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України, для здійснення реєстрації смерті, тому заявник змушена звернутися з заявою про встановлення факту смерті до суду. Встановлення факту смерті її батька необхідно для державної реєстрації смерті останнього та отримання свідоцтва про смерть. Заявник подану заяву про встановлення факту смерті просила задовольнити та розгляд заяви проводити за її відсутності, про що зазначила у поданій заяві. Заінтересована особа - Відділ державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Відділу державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у місті Києві з проханням ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства, враховуючи фактичні обставини справи. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території. Згідно ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви. Суд, враховуючи вимоги ст. 257-1 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Питання державної реєстрації смерті регулюються ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», главою 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я чи судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у вищевказані строки, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У разі надходження заяви після закінчення одного року з дня настання смерті та, якщо факт смерті встановлено у судовому порядку або особа оголошена судом померлою, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника. Оскільки документ, який виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України, заявник звернулася до суду. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] року, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11 грудня 1979 року (а.с. 9). В графі батько зазначено - [PERSON], в графі мати - [PERSON]. Згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 8). Таким чином, судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. [INFO] року батько заявника - [PERSON], [INFO] року народження, помер в смт. Орджонікідзе м. Феодосія, що підтверджується даними лікарського свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (форма №106/у-08) від 12.12.2017 року, виданого Міською лікарнею Державного бюджетного закладу охорони здоров'я Республіки Крим «Феодосійський медичний Центр» (а.с. 3). Згідно зазначеного лікарського свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (форма №106/у-08) від 12.12.2017 року, причина смерті померлого - набряк легких, постінфарктний кардіосклероз. Також, судом встановлено, що Відділ державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у місті Києві відмовив заявнику у проведенні державної реєстрації смерті гр. [PERSON], який помер 11.12.2017 року, на підставі лікарського свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (форма №106/у-08) від 12.12.2017 року, виданого Міською лікарнею Державного бюджетного закладу охорони здоров'я Республіки Крим «Феодосійський медичний Центр», заявником пред'явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545 «про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (а.с. 4). Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт смерті [PERSON], який помер [INFO] року, підтверджується наданими заявником доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved