Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] ,\~ [PERSON] .\~Просила видати щодо\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~обмежувальний припис\~на строк\~6\~місяців,\~у відповідності\~до якого: заборонити їм перебувати\~в місці\~проживання [PERSON] \~та її дочки [PERSON] ; заборонити їм наближатися на відстань не менше ніж 50 метрів до [PERSON] та малолітньої [PERSON] за місцем проживання (перебування) та роботи; заборонити їм вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та заборонити їм особисто і через третіх осіб розшукувати її та [PERSON] , якшо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Також просила направити [PERSON] та [PERSON] на проходження програми для кривдників В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що з березня 2015 року по березень 2017 року проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася дитина [PERSON] . Між заявником та [PERSON] часто виникали конфлікти з приводу часу, коли батько буде спілкувались з дочкою, внаслідок чого цей графік був визначений органами опіки та піклування. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 19.03.2016 № 366 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом матір`ю та встановлено [PERSON] порядок та способи участі у вихованні та спілкуванні з [PERSON] , часи та дні зустрічей батька з дочкою. 01.10.2019 за спільною домовленістю з [PERSON] заявник передала [PERSON] дочку на 2 тижні. Коли ці два тижні закінчились [PERSON] відмовився повертати дитину та почав уникати будь-яких контактів з заявником, не проживав вдома, не відповідав на дзвінки. Протягом 1,5 місяця заявник не знала де перебувала її дочка. Постановою Полтавського апеляційного суду від 10.08.2021 було вирішено відібрати малолітню [PERSON] у батька та передати її матері, а рішення суду першої інстанції про відібрання доньки було прийняте ще в 2020 році і виконувалось з вересня 2020 року. Проте до цього часу це рішення суду не виконано.. Під час здійснення виконавчих дій [PERSON] або тримає дочку в себе на руках або затуляє собою, щоб унеможливити контакт між нею та матір`ю. Мелісса під час таких виконавчих дій весь час або заплакана, або стоїть опустивши очі і не дивиться на [PERSON] , говорить безбарвним голосом завчені фрази або кричить. При цьому [PERSON] не дозволяє їм з дочкою залишитись на одинці, постійно перебуває поруч і психологічно тисне і на заявника і на дитину. Мати [PERSON] [PERSON] постійно перебуває разом з дочкою заявника в той час, коли [PERSON] на роботі і фактично виховує її та впливає на неї. Бабуся так само як і її син налаштовує дочку проти заявника, поводиться стосовно [PERSON] агресивно та грубо в присутності [PERSON] , створюючи в неї враження, що мати може її скривдити, присутня під час вчинення виконавчих дій. Так, під час зустрічі в лютому 2020 році, коли заявник прийшла побачитись з дочкою [PERSON] схопила її за волосся та почала тягнути до виходу з квартири, при цьому [PERSON] викидав її речі за двері,потім схопив за горло і почав душити. Всі ці події відбувались на очах у Мелісси, яка злякавшись, кричала і плакала. Вважає, що над нею та її дитиною [PERSON] з боку [PERSON] та [PERSON] чиниться як фізичне так і психологічне насильство, яке полягає в погрозах, приниженні її гідності, необгрунтованій критиці, тиску, погрозах ніколи не побачити свою дочку, маніпуляціях щодо можливості зустрічей з дочкою, розповсюдженню про неї недостовірної негативної інформації (за місцем роботи, в державних органах тощо), завданні фізичного болю. Дитина перебуває під повним психологічним впливом батька та його матері, говорить їх словами та завченими фразами. Ці дії з боку кривдників направлені на обмеження волевиявлення дитини щодо побачення з матір`ю та проживання з нею. Вже зараз дитина є емоційно нестабільною, нервовою, скутою та наляканою. Продовження перебування в таких нездорових психологічних умовах, позбавлення можливості спілкуватись з матір`ю може призвести до повного відчуження між ними, втрати емоційного зв`язку та інших проблем, які матимуть важкі наслідки для майбутнього дочки заявника.. 20.12.2021 ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримали з підстав, зазначених у ній. Заінтересовані особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили. За ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, заслухайши заявника та її представника, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.08.2020 позов\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області про відібрання малолітньої дитини задоволено. Суд вирішив: відібрати дитину, [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] і передати її матері [PERSON] для проживання за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн та у повернення сплаченого судового збору 2689,40 грн. Допустити негайне виконання рішення суду у частині відібрання малолітньої дитини. З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що 10.08.2021 постановою Полтавського апеляційного суду у справі №524/8936/19 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] . Заочне рішення\~Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.08.2020 скасовано. Ухвалено нове судове рішення,\~ яким позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, про відібрання малолітньої дитини задоволено. Відібрано дитину, [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] і передано її матері [PERSON] . Стягнуто з\~ [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1536,80 грн. В подальшому державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) здійснювалися дії для примусового виконання вказаного рішення суду. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» (далі - Закон). Вказаний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини 1статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 статті 350-4\~ПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини 1статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір щодо відібрання у [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] . Разом з тим, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] вчиняють фізичне чи психологічне насильство відносно заявниці та її дитини у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд критично ставиться до психологічного висновку практичного психолога [PERSON] від 26.11.2021, що наданий заявником на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства щодо неї та дитини, так як в судовому засіданні було встановлено, що психолог із дитиною не спілкувався, а висновок було складено на основі спілкування із психологом самої заявниці. Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19) вказав, що спір між сторонами щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей або про поділ майна подружжя не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису. Також Верховним Судом у постанові від 14.01.2019 у справі № 539/132/18 (касаційне провадження № 22098св18) зроблено висновок про те, що вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною не може вважатися домашнім насильством, а тому не є підставою для видачі обмежувального припису. Зважаючи на викладене заява [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: approved