Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Заявниця [PERSON] 03 березня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області із заявою про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В заяві вказала, що вона є власником жилого будинку №1, розташованого в с.Тимкове по вул.Зарічна Кодимського району Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 31 січня 2008 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області. Однак, у вказаному правовстановлюючому документі помилково вказана адреса розташування належного їй житла, зокрема вказано с.Тимкове вул.Центральна, буд.47, замість правильного с.Тимкове вул.Зарічна, 1 Кодимського району Одеської області. Допущена розбіжність унеможливлює вільне використання та розпорядження нею належним їм житлом, тому просила заяву задовольнити. В судове засіданні заявниця не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. Свої вимоги підтримала. Представник заінтересованої особи Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, надавши до суду заяву №58 від 21 березня 2016 року про згоду із вимогами заявника. В цій же заяві просив розглянути справу без нього. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши заяву [PERSON], а також надані нею письмові докази, суд вважає можливим заяву задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд може розглядати справи про встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. Такі справи розглядаються судом за зареєстрованим місцем проживання заявника (ст.257 ЦПК України). Заявниця [PERSON] зареєстрована в [INFO], тому вказана справа підсудна Кодимському районному суду Одеської області. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області №29 від 30 жовтня 2007 року заявниці [PERSON] було надано згоду на оформлення права власності на жилий будинок №1, розташований в с.Тимкове по вул.Зарічна, Кодимського району Одеської області. 31 жовтня 2008 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області на підставі зазначеного рішення було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №723904. Водночас, у зазначеному правовстановлюючому документі адресою належного заявниці домоволодіння вказано с.Тимкове вул.Центральна, буд.47 Кодимського району Одеської області, хоча правильною адресою є с.Тимкове вул.Зарічна, буд.1 Кодимського району Одеської області. Викладене, окрім рішення Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області №29 від 30 жовтня 2007 року, підтверджується витягом із погосподарського книги по Тимківській сільській раді, особовий рахунок №0181-1; довідками цієї ж сільської ради №№235 та 236 від 02 березня 2016 року; технічним паспортом на спірне домоволодіння, в яких адресою розташування належного заявниці будинку вказано с.Тимкове по вул.Зарічна, 1 Кодимського району Одеської області. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, які є в п.12 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може визнати належність особі правовстановлюючого документу, що містить певні розбіжності. У звязку з цим заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки внаслідок допущеної у вказаному правовстановлюючому документі розбіжності заявниця позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй нерухомим майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved