Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Заявник подав до суду вище вказану заяву посилаючись на ту обставину, що [INFO] в смт Нижньогірську АР Крим померла його баба - [PERSON] , [INFO] . 17.06.2015 року органом на тимчасово окупованій території - так званим «Нижньогірським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . З метою державної реєстрації смерті своєї баби 18.11.2021 року заявник звернувся до Кодимського районного ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з наданням документів, зокрема зазначеного вище свідоцтва про смерть. Однак, 18.11.2021 року заінтересована особа у даній справі відмовила у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з підстав того, що надане заявником свідоцтво про смерть не відповідає умовам чинного законодавства та не створює правових наслідків, оскільки видане органом на тимчасово окупованій території України. В свою чергу реєстрація смерті [PERSON] потрібне заявнику, як спадкоємцю померлої, для реалізації його права на прийняття спадщини. У зв`язку з чим заявник змушений в порядку окремого провадження подати до суду відповідну заяву, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , [INFO] в смт Нижньогірську Нижньогірського району «Республіки Крим». В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання своєчасно повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 128 ч.2 і 5, 130 ч.5 ЦПК України, про що свідчить зміст заяви представника від 30.11.2021 року. При цьому, в змісті поданої заяви заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Крім того, представник заявника - адвокат Покиньборода М.П. також подав до суду письмову заяву (а.с.16) про розгляд справи за його відсутності і відсутності заявника. Представник заінтересованої особи - Кодимського районного ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання заінтересована особа була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до ст. 128 ч.2 і 5-6, 130 ч.5 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка від 30.11.2021 року (а.с.15). При цьому, заінтересована особа 30.11.2021 року надала до суду письмову заяву від 30.11.2021 року за № 1625/75-21 (а.с.17) про розгляд справи за відсутності її представника, в якій зазначила про те, що не заперечує проти заявлених вимог. Згідно положень першого речення ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. При цьому, ч.3 ст. 211 ЦПК України передбачає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюєтьсяна підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини. Заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно виданого Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Кодимської районної Ради народних депутатів Одеської області 08.04.1993 року, актовий запис № 19 від 21.06.1975 року (а.с.6). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року. 17.06.2015 року органом на тимчасово окупованій території - Автономної Республіки Крим так званим «Нижньогірським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.4), згідно змісту якого [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в смт Нижньогірську Нижньогірського району так званої «Республіки Крим Російської Федерації», про що складено актовий запис № 379 від 17.06.2015 року. Відповідно до положень ч.2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.4) видане 17.06.2015 року так званим «Нижньогірським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим» є недійсними і не створюють правових наслідків. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. При цьому суд вважає за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Згідно ч.1 і ч.3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до пункту 1 розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно пункту 1 глави 5 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації про смерть є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форми № 106/0), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 або фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється смерть. При відсутності підстав для державної реєстрації смерті, визначених у цьому пункті, державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи. З метою державної реєстрації смерті [PERSON] заявник [PERSON] звернувся до Кодимського районного ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з наданням документів, зокрема зазначеного вище свідоцтва про смерть. Абзацом першим пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. В свою чергу Кодимський районний ВДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовив у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з підстав того, що надане заявником [PERSON] свідоцтво про смерть не відповідає умовам чинного законодавства та не створює правових наслідків, оскільки видане органом на тимчасово окупованій території України, та водночас із цим рекомендував звернутися до суду для вирішення питання про встановлення факту смерті, що підтверджується копією відповідного листа-повідомлення від 28.01.2021 року № 74/75-65 (а.с.11). Відповідно до пункту 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В свою чергу, відповідно до другого абзацу ч.1 та ч.2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Висновки суду - щодо належності і допустимості доказів: Відповідно першого речення ч.2 ст. 95 ЦПК Україна, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно ч.4 ст. 95 ЦПК Україна, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 «ДСТУ 4163-2003», відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. В свою чергу, згідно абзацу другого ч.5 ст. 95 ЦПК Україна, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Однак, копії письмових доказів додані заявником до своєї заяви не містять його підпису або підпису його представника із зазначенням дати засвідчення даних копій, у відповідності до вимог ч.2, 4-5 ст. 95 ЦПК України. - щодо наявності у заявника підстав звернення до суду: Заявник [PERSON] у змісті поданої заяви зазначає, що померла [PERSON] є його бабою. При цьому, заявником суду надано виключно копію про свої народження (а.с.6). Водночас заявником суду не надано належних і допустимих доказів на підставі яких суд мав би можливість встановити наявність родинного зв`язку між померлою [PERSON] та заявником [PERSON] . В свою чергу копія довідки Виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 10.03.2021 року № 354 (а.с.5) не може бути визнана належним і допустимим доказом тієї обставини, що померла [PERSON] була матір`ю заявника - [PERSON] , оскільки згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що належними і допустимими доказами наявності родинного зв`язку є відповідні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян; копія свідоцтва про народження, того зі своїх батьків (матері заявника - [PERSON] ) матір`ю якого(-ої) є померла [PERSON] , або рішення суду про встановлення родинних відносин між фізичними особами, яке набрало законної сили. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущенні, що матір заявника [PERSON] - [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] . У зв`язку з чим суд не вбачає наявності у заявника [PERSON] підстав, передбачених другим абзацом ч.1 ст. 317 ЦПК України, для подання до суду заяви про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. - щодо змісту заявленої заявником вимоги: В своїй заяві заявник [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON] в смт Нижньогірську Нижньогірського району «Республіки Крим». Однак, згідно змісту статті 133 Конституції України, до складу України, зокрема входить Автономна Республіка Крим. Внаслідок зазначеного заявлена заявником вимога суперечить тій обставини, що Автономна Республіка Крим є невід`ємною частиною території України, а тому не підлягає задоволенню. Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заява заявника є необґрунтованою, у зв`язку з чим у її задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed