Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Заява мотивована тим, що вона починаючи з 30 квітня 1977 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельні ділянки. 06 вересня 2019 року вона звернулась до Великоолександрівської державної нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини. Зазначає, що зареєстрована вона у м. Херсон, але фактично увесь час в тому числі і на момент смерті чоловіка проживала разом з ним в будинку [ADDRESS] , на даний час перебуває на обліку у Великоолександрівському відділенні Пенсійного Фонду України, вказує, що її чоловік був онкохворим та потребував постійного лікування, догляду, піклування яке вона і забезпечувала йому до дня його смерті. Враховуючи вищевикладене, без встановлення факту постійного проживання з померлим [INFO] [PERSON] вона буде позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого змушена звернутись до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено справу до розглдяу по суті в режимі відеоконференції. В судовому засіданні, яке відбулось 29.01.2020 року заявник вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити, зазначила, що вона зареєстрована у м. Херсоні, однак сорок років проживала разом з чоловіком у с. Нова Кам`янка Великоолександрівського району Херсонської області. Пізніше надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подана заява про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знає заявницю сорок років, вона одружилась [PERSON] [PERSON] та проживала у с. Нова Кам`янка Великоолександрівського району Херсонської області. [PERSON] помер 2019 році. Вони проживали завжди разом, в тому числі і на день смерті [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що заявниця його односельчанка. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] чоловік та дружина, завжди проживали разом у [ADDRESS] де заявниця і зараз проживає. Суд, заслухав вступне слово заявника, допитавши свідків в засіданні, яке відбулось 29.01.2020 р, дослідивши наявні письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 30 квітня 1977 року між [PERSON] та [PERSON] .Кам`янською с/радою Великоолександрівського району Херсонської області було зареєстровано шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.04.1977 р. (арк. справи 9). [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 28.01.2019 року (арк. справи 10). Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER] та серія [NUMBER] , [PERSON] , на підставі рішення сесії Новокам`янської сільської ради від 19.11.2009 року №255, належать земельні ділянки площею 0,2500 га. та 02335 га. відповідно, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 11, 12). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія І-ХС №028486, [PERSON] , на підставі розпорядження В-Олександрівської райдержадміністрації від 30.08.2002 року передано у власність земельну ділянку яка розташована на території Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району, площею 23,38 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (арк. справи 13). Згідно Довідки виданої Виконкомом Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 17.09.2019 року за вих. №645, [PERSON] дійсно з 2017 року не зареєстрована на території ради, але проживає по цей час. До дня смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , спільно проживали за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 15). З довідки виданої Великоолександрівським відділенням Пенсійного Фонду України 11.09.2019 року за вих. №569/02-15 вбачається, що [PERSON] , знаходиться на обліку в Великоолександрівському секторі обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Херсонській області і отримує пенсію за віком з 11.12.2009 року по теперішній час (арк. справи 15). Відповідно до довідки виконкому Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області №75 від 03.02.2020 р. на день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті зареєстрованих осіб за вказаною адресою не було. Відповідно до довідки виконкому Новокам`янської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області №76 від 03.02.2020 р. на день смерті [INFO] [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті зареєстрованих осіб за вказаною адресою не було, але він спільно проживав та вів спільне господарство з дружиною [PERSON] . З листа Великоолександрівської державної нотаріальної контори Херсонської області №114/01-16 від 12.02.2020 р. вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась. 12.02.2020 року за вих. №110/01-16 Великоолександрівською державною нотаріальною конторою Херсонської області [PERSON] . запропоновано звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Згідно з ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] на час його смерті [INFO] , що підтверджено письмовими доказами та показами свідків, суд приходить до висновку, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 13 березня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved