Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою, де заінтересованою особою являється [PERSON] про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви вказує, що із відповідачем 25 лютого 2005 року зареєстрували шлюб в Чернівецькому відділі ДРАЦС, який тривав 12 років. За час спільного проживання в шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09.10.2017 року шлюб було розірвано. Підставою для розірвання шлюбу стало те, що відповідач систематично вчиняв відносно неї фізичне та психологічне насильство, обзивав нецензурними словами, час від часу бив та постійно принижував. У зв`язку із вказаними діями вона була змушена разом із сином залишити місце їх проживання. Зазначає, що з моменту їх переїзду з будинку, [PERSON] протягом трьох останніх років продовжує переслідувати її, підстерігає біля під`їзду будинку та на вулиці, постійно приходить до квартири, в якій вони наразі із сином проживають, вибиває вхідні двері та розбиває вікна, під час зустрічей погрожує фізичною розправою, на зупинках громадського транспорту вчиняє відносно неї протиправні дії, а саме психологічне насильство, що виражається у словесних образах, приниженнях людської гідності, яке супроводжується нецензурною лайкою та залякуванням, і погрозами фізичної розправи, вчиняє інші протиправні дії. Вказує, що, протиправні дії вчиняються в присутності їх спільної дитини - [PERSON] , у зв`язку з чим їхній син став надмірно дратівливим, боїться сам залишатися у квартирі та виходити на вулицю. Вона неодноразово викликала працівників поліції, які складали на [PERSON] протоколи про адміністративне правопорушення та проводили з ним профілактичні бесіди. Зазначає, що складання адміністративних матеріалів на [PERSON] про притягнення його судом до адміністративної відповідальності із покладенням на останнього штрафів, ніякого результату взагалі не дає. Приниження та психологічне насильство, над нею та їхнім сином продовжується систематично, через що вони почали відвідувати психолога. Поряд з цим, внаслідок численних протиправних дій [PERSON] в провадженні Шевченківського районного суду міста Чернівці на даний час знаходиться на розгляді кримінальне провадження № 12020260040001804 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.11.2020 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України, а саме - домашнє насильство. Незважаючи на те, що Шевченківським районним судом міста Чернівці розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодекс України, останній продовжує вчиняти протиправні дії відносно неї та її сина, що підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення. Вважає, що притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства не є дієвим заходом, тому просить видати відносно [PERSON] обмежувальний припис. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвокат Мазур О.В. вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили задовольнити з підстав, вказаних в ній. Заявниця [PERSON] суду пояснила, що з 2017 року колишній чоловік постійно її переслідує, погрожує фізичною розправою та вбивством, ображає, обливав водою та обіцяв облити кислотою, виламує двері, кидає каміння у вікна, всі прийняті міри поліцейськими, накладення штрафів та наявність кримінального провадження не припиняють протиправних дій [PERSON] . Вона та дитина не почувають себе у безпеці. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у порядку передбаченому ч.11\~ст.128 ЦПК України,\~телефонограмою та\~врученням ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі із\~копією заяви\~із рекомендованим\~повідомленням в\~суді.\~Причини неявки\~суду не\~повідомив та письмових пояснень не надав. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що вимоги заяви обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 2005 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 жовтня 2017 року (а.с.9). За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис№1483 (а.с.8). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2020 р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. Згідно вказаної постанови 22.12.2019 р. в [ADDRESS] [PERSON] \~вчинив словесний конфлікт зі своєю колишньою дружиною [PERSON] , в ході якого виражався нецензурною лайкою в її бік та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим спричинив насильство в сім`ї. (а.с.10). Зі змісту постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 вересня 2020 р. вбачається, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно вказаної постанови, 07.07.2020 р. в [ADDRESS] [PERSON] \~вчинив словесний конфлікт зі своєю дружиною, в ході якого виражався нецензурною лайкою в її бік та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим спричинив насильство в сім`ї (а.с.11). Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2020 р. закрито провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КпАП України, в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до зазначеної постанови 22.05.2020 р. в [ADDRESS] [PERSON] вчинив словесний конфлікт зі своєю колишньою дружиною, в ході якого виражався нецензурною лайкою в її бік та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим спричинив насильство в сім`ї (а.с. 12). Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 квітня 2021 р. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно вказаної постанови 01.03.2020 р. в [ADDRESS] [PERSON] \~вчинив словесний конфлікт зі своєю колишньою дружиною гр. [PERSON] , в ході якого виражався нецензурною лайкою в її бік та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, чим спричинив насильство в сім`ї. (а.с.13). Судом також встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Чернівці на розгляді перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, що підтверджується копією обвинувального акту від 15 січня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020260040001804 від 13.11.2020 року, затвердженого прокурором Чернівецької місцевої прокуратури Владічаном В.А (а.с.14-15). З матеріалів справи також вбачається, що за дії вчинені в період з 25-27 березня 2021 року відносно [PERSON] неодноразово було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.16-18). З відповіді Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 01.03.2021 р. №4206/123/39/1-2020 вбачається, що 27.03.2020 року [PERSON] зверталась в ЧВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КпАП України (а.с. 19). З висновку за результатами психологічної діагностики, проведеного провідним психологом ЧМЦСССДМ [PERSON] слідує, що у [PERSON] виявлений стрес, пов`язаний із небажаними обмеженнями та пережитими ситуаціями небезпеки для здоров`я та життя, що супроводжується інтрузіями (нав`язливими спогадами про психотравмуючі ситуації), уникненням (намагається уникати розмов про колишнього чоловіка, уникає зустрічей з ним) та симптоми надмірної збудливості нервової системи, що є наслідком вчиненого щодо неї психологічного та фізичного насильства (а.с. 20). Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п. 3, 14, 17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно п.7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 вказаного Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до\~спеціальнихзаходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Частиною 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання - перебування заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19. Також Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. А неможливість задоволення вимог постраждалої щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи щодо прав на квартиру є помилковим, оскільки позбавляє заявника гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке систематично чинить [PERSON] щодо своєї колишньої дружини [PERSON] , існування між сторонами неприязних відносин, а також наявності фактів неодноразового притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та наявність на розгляді кримінального провадження по його обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.126-1 КК України, суд приходить до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також захисту потребує і дитина, в присутності якої вчиняється [PERSON] домашнє насильство. Окрім того, відповідно до вимог ст.350-7 ЦПК України та ч.5 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду. Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави. Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved