Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі та 15.09.2017 р. у м. Луганськ народила дитину - хлопчика, на підтвердження чого було видане медичне свідоцтво про народження, яке не є дійсним на території України. У звязку з чим просить суд винести рішення, яким встановити факт народження в певний час, а саме, що [PERSON] (громадянка України, [INFO], адреса реєстрації: Луганська область, м. Луганськ, Артемівський р-н, кв. Южний[ADDRESS], ІПН [NUMBER]) знаходячись в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (громадянин України, [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], кв. [PERSON][ADDRESS]) народила 15.09.2017 р. при одноплідних пологах другу дитину хлопчика у м. Луганськ, яку назвали [PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб від 21.09.2016 р., актовий запис № 196, складений Старобільським РВДРАЦСГТУЮ у Луганській обл. У судове засідання заявниця [PERSON], представник заявниці [PERSON], представник заінтересованої особи Старобільського РВ РАЦС ГТУЮ у Луганській області не зявились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч.2 ст.158, ч.3 ст.235 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: З наданої суду копії медичного свідоцтва про народження\~ № 177 від 15.09.2017 року (а.с. 11), вбачається, що [PERSON] 15 вересня 2017 року на тимчасово окупованій території України у м. Луганськ народила при одноплідних родах, другу дитину хлопчика. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», встановлено, що міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Розпорядженням КМУ № 1085-р від 07.11.2014 р. затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. м. Луганськ. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи вказану ксерокопію медичного свідоцтва про народження, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника, суд вважає, що надана заявниками ксерокопія медичного свідоцтва про народження (а.с. 11) є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] 15 вересня 2017 року на тимчасово окупованій території України у м. Луганськ народила при одноплідних родах, другу дитину хлопчика. Відповідно до ч.1 ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] (громадянка України, [INFO], адреса реєстрації: Луганська область, м. Луганськ, Артемівський р-н, кв. Южний[ADDRESS], ІПН [NUMBER]) знаходячись в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (громадянин України, [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], кв. [PERSON][ADDRESS]) народила 15.09.2017 р. при одноплідних пологах другу дитину хлопчика у м. Луганськ, яку назвали [PERSON]; підстава запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб від 21.09.2016 р., актовий запис № 196, складений Старобільським РВДРАЦСГТУЮ у Луганській обл. Відповідно до ч.4 ст.257-1, п.8 ч.1 ст.367\~ ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання.

Outcome: approved