Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року, оскільки встановлення цього факту необхідно йому для отримання паспорту громадянина України. Заявник у судовому засідання підтримав факти викладені в заяві. Представник зацікавленої особи не заперечувала проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, суд дійшов до наступного. [PERSON] народився 27 лютого 1980 року в місті Миколаєві, його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії І-ФП №216879 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 5, 6-7). Заявник зазначає, що проживав разом з батьками за адресою: м. Миколаїв, вул. 9 Поздовжня, 13. У вказаному будинку була зареєстрована тільки його матір [PERSON], свідченням чого є будинкова книга на цей будинок (а.с. 8-9). Як вбачається із довідки Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №46 Миколаївської міської ради Миколаївської області від 14.03.2016 року №175, заявник навчався в цій школі з 01.09.1987 року по 1992 рік (1-5 класи), вибув зі школи 30.12.1992 року (наказ №280) (а.с. 10). Архівною довідкою Державного архіву Миколаївської області повідомлено, що наказами директора Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи для дітей та підлітків, які потребують особливих умов виховання (з жовтня 1996 року Миколаївська спеціальна загальноосвітня школа соціальної реабілітації, з червня 1997 року Миколаївська загальноосвітня школа соціальної реабілітації) [PERSON] зараховано вихованцем 5 класу з 11 листопада 1992 року (наказ від 11 листопада 1992 року №51/2, наказ укладено на підставі путівки обласного управління освіти від 10 листопада 1992 року №538), а з 30 травня 1996 року відраховано зі складу вихованців 8-а класу Миколаївської спецшколи (наказ від 30 травня 1996 року №09) (а.с. 11). У відповідності з довідкою про звільнення серії МИК №012657, [PERSON] з 18.10.2012 року по 29.02.2016 року відбував покарання в Казанківській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, раніше судимий у 1998, 2003, 2009 роках (а.с. 12). За довідкою Казанківського РС УДМС України в Миколаївській області від 05.03.2016 року, заявник звертався до них із заявою щодо отримання паспорта вперше. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с. 13). З повідомлення про взяття на облік, виданого 02.10.2017 року, вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в центрі реінтеграції бездомних громадян як особа, яка не має постійного місця проживання, яку може бути зареєстровано за місцезнаходженням: Центр реінтеграції бездомних громадян м. Миколаїв, вул. Кругова, 47 (а.с. 4). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України», і може повязуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 цього Порядку визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: 1) заяву про встановлення належності до громадянства України; 2) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); 3) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. У відповідності з п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.Наведений у ст. 273 ЦПК України\~перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved