Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту , який має юридичне значення, посилаючись на те, що згідно Свідоцтва про народження вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини внесені зі слів матері за ч. 1 ст. 135 СК України. 24 грудня 2014 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON]. На теперішній час має намір виїхати з дитиною до чоловіка на постійне місце проживання в Ізраїль. Проконсультувавшись у консульстві дізналася, що для отримання дитиною постійного статусу громадянина Ізраїлю та можливості усиновлення дитини на території Ізраїлю її чоловіком, недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та письмового підтвердження факту запису даних про батька з її слів, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв'язані Гаагською конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 25.10.1980 року. Просила встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], запис про батька якого в книзі реєстрації народження та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України проведено за прізвищем матері до змін, а ім'я та по батькові батька дитини вказані за вказівкою матері та з її слів згідно ст. 135 СК України, встановити факт , який має юридичне значення, а саме що [PERSON] є єдиним законним представником своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні заявник доводи заяви підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився. В матеріалах справи є лист заінтересованої особи про розгляд справи без участі їх представника. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання з'явилася. Проти задоволення заяви не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 3 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднання громадян, а також свідоцтва, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.07.2005 року [PERSON] народився [INFO] року та його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON], про що було зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 638. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.11.2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № 1002 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «[PERSON]». [PERSON] є громадянином Ізраїлю. При оформлення документів для надання статусу дружини громадянина Держави Ізраїль у заявника виникла складнощі, оскільки відповідно до переліку необхідних документів та умов їй необхідно надати постанову суду з піклування про дитину. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу органу охорони здоров'я про народження нею дитини . Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. 144 СК України. Факт народження [PERSON] саме [PERSON] встановлено Свідоцтвом про народження дитини і у судовому порядку такий факт не підлягає встановленню. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться на прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України відомості про батька [PERSON] в актовому записі про народження дитини були внесені зі слів матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України. Тому суд вважає можливим встановити факт того, що запис про батька [PERSON] в книзі реєстрації народження та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України проведено за прізвищем матері до змін, а ім'я та по батькові батька дитини вказані за вказівкою матері та з її слів згідно ст. 135 СК України Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Оскільки заявник є матір'ю малолітнього [PERSON] та відповідно до закону вона є його законним представником, суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] є єдиним законним представником своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: partial