Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви вказали, що 17 вересня 2014 року вони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Водночас зазначають, що спільне проживання не склалося, оскільки часто почали виникати сварки з різних побутових причин. Спільне господарство не ведуть, з січня 2018 року проживають окремо. Примирення вважають неможливим. Суперечностей щодо поділу спільного майна не мають. Заявники домовилися, що дитина буде проживати разом з матір'ю, батько буде здійснювати своє право на особисте виховання свого сина шляхом побачень з ним, а також спільного відпочинку. Заявники в судове засідання надали заяви від 14.08.2018 зі змісту яких вбачається, що останні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити їх заяву, а також розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.09.2014 заявники зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 782, про що видано свідоцтво про шлюб від 17.09.2014 року серії [NUMBER] (а.с. 3). Від спільного шлюбу заявники мають сина [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.07.2017 року (а.с.4). Частиною 3 ст. 109 СК України зазначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Водночас, відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Приймаючи до уваги те, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подружжя дійшло згоди з ким із них буде проживати їх син, яку участь вихованні сина буде брати батько, а також враховуючи, що заявники фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося, спір про місце проживання дитини та поділ майна подружжя між сторонами відсутній, намірів зберегти сім'ю немає, суд приходить до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За вказаних вище обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, волевиявлення заявників припинити шлюбні відносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved