Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначив, [INFO] у стаціонарі Онкологічного диспансеру, Україна, помер батько малолітньої доньки Заявника [PERSON], [PERSON] 1985 року народження, громадянин України, останнє місце проживання якого було : Україна, Луганська область, Лутугінський район, м. Лутугине.18 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції в Луганській області було видане Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], з якого вбачається, що [INFO] помер колишній цивільний чоловік та батько малолітньої доньки Заявника , про що складено відповідний актовий запис № 490. Свідоцтво про смерть з відповідним номером не внесено до реєстру актів цивільного стану громадян а так не є документом підтверджуючим смерть померлого [PERSON]. Встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] та отримання в державному органі України свідоцтва про смерть. Просить суд, встановити факт смерті[PERSON] громадянина України, який помер [INFO] у стаціонарі Онкологічного диспансеру м. Луганська на тимчасово окупованій території України. В судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги. Просив задовольнити. Представник Відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань від нього в адресу суду н надходило. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. Як зазначає представник заявника [PERSON] є матр»ю малолітньої дитини [PERSON] андріївни батько якої - [PERSON], 1985 року народження і який проживав за адресою: Луганська область, Лутугінський район, м. Лутугіне. 18.11.2015 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції в Луганській області видано свідоцтво про смерть [PERSON], де зазначено про його смерть [INFO] у м. Лутугине Луганської області у віці 30 років, про що зроблено актовий запис № 490. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був присутній на похороні [PERSON] в Луганській області. Як пояснив в судовому засіданні представник заявника вона має намір змінити місце постійного проживання та виїхати до іншої країни разом із донькою. Для отримання документів на виїзд дитини необхідна згода батька, який помер. Проте, такий факт можна підтвердити лише судовим рішенням, зважаючи на те, що він помер на території де не виконуються повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 2/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні суд приходить до висновку, що документ виданий заявникові про смерть [PERSON] не строює правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПУК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Оскільки [PERSON] не має можливості належним чином отримати документи на підтвердження смерті батька дитини, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити заяву. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved