Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Заявник звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: Об`єднана територіальна громада в особі Марківської селищної ради Луганської області. В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що [INFO] помер її двоюрідний дядько по материнській лінії, [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку. 21.10.2021 вона звернулася до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому. Проте державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують її родинні відносини з спадкодавцем. На даний час документально довести родинні стосунки між заявником та померлим [PERSON] не має можливості, оскільки не збереглося свідоцтво про народження її бабусі [PERSON] , що доводить її рідство з рідною сестрою [PERSON] , яка є матір`ю померлого, а за даними архіву відділу (по поновленим актовим записам) та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про народження [PERSON] не виявлено. Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали свою заяву з підстав викладених у ній та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Об`єднана територіальна громада в особі Марківської селищної ради Луганської області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що мати, бабуся, двоюрідний дядько заявника та мати померлого народилися та проживали на території Ліснополянської сільської ради в с. Марківске (х.Вовчий), с. Лісна Поляна Марківського району Луганської області, за життя заявник та померлий [PERSON] завжди підтримували родинні стосунки, взаємовідносини між нами були як племінниці та дядька. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши заявника, ії представника та покази свідків, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Заявник, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Бруківка, Біловодського району Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України, серії [NUMBER] виданого Марківським РВУ МВС України в Луганській області, 07. жовтня 1997 року (а.с.4-5). Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 15.04.2021 [PERSON] , [INFO] помер [INFO] (а.с.13). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії III-ЛГ № 029879 від 14.09.2001 р. виданим на підставі рішення Ліснополянської сільської ради № 39 від 25.04.2001 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 7,71 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишньої Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області (нині - Марківська селищна рада Луганської області), пай № 737 (а.с.14). 21.10.2021 заявник, звернулася до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому. Проте державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують її родинні відносини з спадкодавцем, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2021 року (а.с.15) [PERSON] (мати заявника) відмовилася від прийняття спадщини, про що свідчить заява від 13.04.2021 р., яка надійшла до Марківської державної нотаріальної контори 24.06.2021 р. та зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 482 (а.с.16). Відповідно до довідки про проживання від 04.11.2021 № 463 виданої Марківською селищною радою Луганської області , [PERSON] , являється постійним мешканцем села Марківське і був зареєстрований та проживав на момент смерті за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті проживав та був зареєстрований сам ( а.с.17). На запит представника заявника, Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надано листа № 390/214-01/08 від 01.11.2021 р. , в якому зазначено, що відносно [PERSON] виявлено лише актовий запис про смерть № 4, складений 19.05.1947 р. виконавчим комітетом Ліснополянської сільської ради Марківського району Луганської області. Крім того, в листі повідомлено, що у зв`язку із закінченням строків зберігання, відділ передав до Державного архіву Луганської області книги за 1920-1944 роки та додатковий апарат до них, тобто за період, коли народилася бабуся заявника (а.с.18, 20). 27.10.2021 р. до Державного архіву Луганської області адвокатом Красноруцьким О.М. був скерований адвокатський запит про надання архівної довідки про народження гр.. [PERSON] , 1920-1930 р.н. , яка народилась у хуторі Вовчому Марківського району Ворошиловградської області та 04.11.2021 р. та була отримана відповідь за № 07/2-13/993 від 28.10.2021 р., в якій зазначено, що метричні книги та актові записи про народження відділів державної реєстрації актів цивільного стану по населеним пунктам Луганської області по 1937 рік включно були передані на державне зберігання до Держархіву у м. Луганську та у зв`язку з проведенням АТО/ООС залишилися на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Тому, перевірити на надати більш детальну інформацію у них не має можливості (а.с.19,22). Факт родинних відносин підтверджується, зокрема, спільними родовим дівочим прізвищем « [PERSON] » та по-батькові « [PERSON] », які мали бабуся заявника [PERSON] та матір померлого [PERSON] - [PERSON] , що підтверджує факт їхнього кровного споріднення, про що свідчать свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 08.07.1965 р. (а.с.10), свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.11.1947 р.(а.с.8), свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 13.03.1946р (а.с.9). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. За зальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (пункт 5 частини другої статті 293 та пункт 1 частини першої статті 315 ЦПК України), при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). При цьому, справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц) та постанова ВП ВС у справі 23 січня 2019 року м. Київ Справа № 536/1039/17. Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Зі змісту поданої заяви вбачається, що метою звернення заявника із заявою про встановлення факту родинних відносин є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем, яка претендує на спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] . Під час судового розгляду встановлено, що на даний час не має об`єктивної можливості документально довести родинні стосунки між заявником та померлим [PERSON] , оскільки не збереглося свідоцтво про народження бабусі заявника [PERSON] , що доводить її рідство з рідною сестрою [PERSON] , яка є матір`ю померлого. Проте даний факт підтверджується показами свідків, крім того заявник має в наявності всі документи, що належали спадкоємцю - свідоцтва про народження його та матері, свідоцтво про смерть, державний акт на право приватної власності на землю, що ще раз підтверджує родинні зв`язки та відсутність інших спадкоємців. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень представник заявника, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне заяву задовольнити. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved