Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 22.09.1993 року перебуває у шлюбі з [PERSON] Їх спільне життя не склалося через різні погляди на життя та взаєморозуміння, а тому шлюбно-сімейні відносини вони припинили, проживають окремо, спільне господарство не ведеться. З 06.03.2003 року заявник відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в ДУ «Херсонська виправна колонія (№61) Міжобласна спеціалізована туберкульозна лікарня». За таких обставин, просить шлюб, укладений між ними, розірвати. Заявник в судове засідання не з'явився, він відбуває покарання у ДУ «Херсонська виправна колонія (№61) Міжобласна спеціалізована туберкульозна лікарня». Направив до суду заяву, просив задовольнити його заяву та розглянути справу за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд заяви повідомлялася у встановленому законом порядку, надала до суду заяву, згідно якої заявлені вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просить розглянути за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що вимоги заявника підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно актового запису про шлюб №14, зробленого 22.09.1993 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комунарівської сільською ради Старобешівського району Донецької області, 22.09.1993 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] За змістом ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до положення ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою будь - кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Із матеріалів справи вбачається, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. В силу ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим, у зв'язку з чим шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved