Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулись до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення факту права власності. Свої вимоги заявники мотивують тим, що 03.02.1998 Ленінською районною державною адміністрацією м. Києва було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] по 1/6 частці кожному, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2014 визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/24 частину квартиру [ADDRESS] за кожним та зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] утримувала у себе оригінал свідоцтва про право власності на житло, то частки позивачів та [PERSON] по 1/6 не були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки, [PERSON] не надає оригінали свідоцтва про право власності на житло позивачі не можуть зареєструвати свої частки у вказаній квартирі. Встановлення факту необхідно для реалізації прав належних позивачам як власникам нерухомого майна. У зв`язку з чим позивачі просять встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2020 залишено позовну заяву без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 18.03.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами позовного (загального) провадження. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2020 витребувано з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (адреса: м. Київ, вулиця Трьохсвятительська, будинок № 4-В) інформацію щодо власника/власників квартири [ADDRESS] . 25.11.2020 на адресу суду відповідачі скерували заяви про визнання позову та про проведення судових засідань у їх відсутність. 30.03.2021 ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено долучити до матеріалів справи витяги щодо права власності спірної квартири, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідачі та третя особа до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Відповідач до суду не з`явилась, відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходив. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. Зважаючи на подані відповідачами заяви про визнання позову, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, оскільки, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частинами 1,4,5 ст.206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до такого висновку. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Заявники зазначають, що свідоцтво про право власності на належну їм частки квартири, перебуває у [PERSON] , яка в добровільному порядку оригінал не надає, при цьому долучив до матеріалів справи копію свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03.02.1998. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03.02.1998 квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної власності гр. [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2014 визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/24 частину квартири [ADDRESS] за кожним, зобов`язано [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2014 залишено без змін. Відповідно до листа Святошинської районної в місті Києві Державної адміністрації №107-32/422 від 20.01.2020 видати дублікат свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] без письмової всіх співвласників житла не можливо. Згідно із листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-753 (И-2020) від 14.07.2020 згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстрована: за [PERSON] (1/12 ч.), [PERSON] (1/6 ч.), [PERSON] (1/6 ч.), [PERSON] (1/6 ч.), [PERSON] (1/6 ч.) - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Ленінградською райдержадміністрацією м. Києва 03.02.1998 розп. № [NUMBER] ; за [PERSON] (1/24 ч.) на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 12-ю Київською державною нотаріальною конторою 09.09.2005 №6-2836; за [PERSON] (5/24 ч.) на підставі договору дарування, посвідченого 12-ю Київською державною нотаріальною конторою 01.12.2005 №6-4111. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/2735/14-2 від 23.09.2014 належить [PERSON] , розмір частки: 1/24; на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/17569/16-ц від 10.04.2017 належить [PERSON] , розмір частки: 1/6; на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/2735/14-ц від 23.09.2014, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 05.11.2014 належить [PERSON] , розмір частки: 1/24; на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування серії та номер 1748 від 25.09.2015 належить [PERSON] , розмір частки: 1/24; на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності серії та номер 1343 від 03.02.1998 належить [PERSON] , розмір частки: 1/6; на праві приватної власності на підставі договору дарування серії та номер 6-4111 від 01.12.2005 належить [PERSON] , розмір частки: 5/24. Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Наданими копіями документів підтверджено, що у заявника був правовстановлюючий документ на право власності на квартиру [ADDRESS] . Однак на теперішній час вирішити питання адміністративним шляхом неможливо, а встановлення зазначеного факту має для нього юридичне значення, тому вважає єдиним правовим способом поновити порушене право, це встановлення судом факту володіння квартирою на праві приватної власності. Таким чином, на підставі досліджених письмових матеріалів справи, суд вважає, що факт про встановлення належності [PERSON] на праві власності 1/6 частки та [PERSON] на праві власності 1/6 частки квартири [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заява підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що під час розгляду справи відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову повністю на відповідачів 1 та 2 покладається судовий збір сплачений позивачами порівну - по 942,30 грн. на кожного. Однак, як встановлено у даній справі, відповідачі в процесі розгляду справи визнали позов, про що 25.11.2020, до початку розгляду справи по суті, подали відповідні заяви. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч.3ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки у справі відповідача визнали позов до початку розгляду справи по суді, то [PERSON] , [PERSON] з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 471,15 грн кожній. Решту суми сплаченого позивачами судового збору, у відповідності до статті 141 слід стягнути з відповідачів на користь позивачів, оскільки позов задоволено повністю. Керуючиь ст. 2,4,12,13,76-78,142,206,258-268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved