Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 10 травня 1994 року, виданого виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області згідно розпорядження №49 від 29.04.1994 року, їй, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На момент видачі вказаного вище свідоцтва про право власності на житло вона мала діючий паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий відділом внутрішніх справ Чорнобильського райвиконкому Київської області 02.06.1976. У вказаному паспорті російською мовою її по батькові було зазначено « [PERSON] », що збігається із вказаним в свідоцтві про народження та в свідоцтвах про одруження російською мовою « [PERSON] ». Натомість у паспорті старого зразка українською мовою її по батькові вказане як « [PERSON] ». У 1999 році в порядку загального обміну паспортів громадян України старого зразка, до яких органами внутрішніх справ у встановленому порядку внесено напис «Україна» на паспорти нового зразка, нею був отриманий новий паспорт Громадянина України серії [NUMBER] , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській обл. 16.12.1999 року. У новому паспортному документі була виправлена неточність в написанні по батькові українською мовою та зазначено « [PERSON] ». Оскільки на момент оформлення та видачі свідоцтва про право власності на житло від 10 травня 1994 року, виданого виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області згідно розпорядження №49 від 29.04.1994 року, її по батькові у діючому на той момент паспорті громадянина України було зазначено українською мовою як «Савічна», то і у вказаному свідоцтві про право власності по батькові вказано « [PERSON] », що не збігається із записом її по батькові українською мовою в чинному паспорті громадянина України. Таким чином, виникла розбіжність внаслідок неузгодженості між правовстановлюючими документами, так як на момент отримання свідоцтва її дані були написані за зразком «радянського» паспорту. Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз зід 02 грудня 2020 року №056/22422-а/2, розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації форм імені по батькові від особового імені [PERSON] : офіційного [PERSON] та субнормативного [PERSON] , який виник під впливом особливостей розмовної лравтики, притаманної діалектовому ареалові, де було зроблено цей запис. При цьому, українські записи форм імені по батькові [PERSON] та [PERSON] , а також російський запис [PERSON] є ідентичними. Внести виправлення до вищезазначених документів не видається можливим, у зв`язку з тим, що при їх отриманні та оформленні її анкетні дані повністю співпадали з даними, що були вказані в паспорті громадянина СРСР (старого зразка). Внаслідок цієї помилки на даний час існує невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, у зв`язку з чим виникла необхідність встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло. Встановлення вказаного факту має для неї юридичне значення, оскільки вказана обставина є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд. У зв`язку з вищевикладеним просить суд встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.05.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ірпінської міської ради на підставі розпорядження № 49 від 29.04.1994 року. В судове засідання заявник не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься заява від заявника про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. В судове засідання заінтересована особа свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі, за доказами, наявними у матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва № 860/343 про право власності на житло від 10 травня 1994 року, виданого виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області згідно розпорядження №49 від 29.04.1994 року, на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На момент видачі вказаного вище свідоцтва про право власності на житло заявник мала діючий паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий відділом внутрішніх справ Чорнобильського райвиконкому Київської області 02.06.1976. У вказаному паспорті російською мовою по батькові заявника було зазначено « [PERSON] », що збігається із вказаним в свідоцтві про народження та в свідоцтвах про одруження російською мовою « [PERSON] ». Натомість у паспорті старого зразка українською мовою по батькові заявника вказане як « [PERSON] ». У 1999 році в порядку загального обміну паспортів громадян України старого зразка, до яких органами внутрішніх справ у встановленому порядку внесено напис «Україна» на паспорти нового зразка, заявником був отриманий новий паспорт Громадянина України серії [NUMBER] , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській обл. 16.12.1999 року. У новому паспортному документі була виправлена неточність в написанні по батькові українською мовою та зазначено « [PERSON] ». Оскільки на момент оформлення та видачі свідоцтва про право власності на житло від 10 травня 1994 року, виданого виконавчим комітетом Ірпінської міської ради Київської області згідно розпорядження №49 від 29.04.1994 року, по батькові заявника у діючому на той момент паспорті громадянина України було зазначено українською мовою як «Савічна», то і у вказаному свідоцтві про право власності по батькові вказано « [PERSON] », що не збігається із записом її по батькові українською мовою в чинному паспорті громадянина України. У зв`язку з вищевикладеним у заявника виникла потреба у встановленні факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз зід 02 грудня 2020 року №056/22422-а/2, розбіжності в записах виникли внаслідок документальної фіксації форм імені по батькові від особового імені [PERSON] : офіційного [PERSON] та субнормативного [PERSON] , який виник під впливом особливостей розмовної лравтики, притаманної діалектовому ареалові, де було зроблено цей запис. При цьому, українські записи форм імені по батькові [PERSON] та [PERSON] , а також російський запис [PERSON] є ідентичними. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 234 ЦПК України - окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Нормами ст. 256 ЦПК України встановлено перелік справ по яких суд може встановити факт, що має юридичне значення. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Виходячи із вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що заява знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved