Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: належності свідоцтва про право власності на житло від 18.10.1994 року, виданого згідно з розпорядженням від 03.10.1994 року за №285 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована органом приватизації при Білозерському виконкомі на праві приватної власності спільної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №327, заявникам, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у вказаному правовстановлюючому документі помилково зазначено прізвище заявників як « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] », в той час як правильним є « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] », іншим шляхом, крім звернення до суду, усунути ці розбіжності не видається можливим. Ухвалою суду від 17.05.2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами окремого провадження з викликом сторін. В судове засідання заявники не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви в яких заявлені вимоги підтримали та просили розглянути справу без їх участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однак надала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі та не заперечувала щодо задоволення вказаних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що 12.12.1987 року Білозерським РВ РАЦС Херсонської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №95. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 12.12.1987 року Білозерським РВ РАЦС Херсонської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 15.10.1988 року Білозерським РВ РАЦС Херсонської області, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що прізвища заявників згідно паспортних даних кожного записані як [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що прізвище заявників у свідоцтві про право власності на житло від 18.10.1994 року видане згідно з розпорядженням від 03.10.1994 року за №285 на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована органом приватизації при Білозерському виконкомі на праві приватної власності спільної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за №327, зазначено як [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, який дає право на користування квартирою, а саме: свідоцтві про право власності на житло від 18.10.1994 року видане згідно з розпорядженням від 03.10.1994 року за №285, належить [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилку в написанні прізвища заявників, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявникам в реалізації їх права на володіння та користування квартирою. Таким чином, факт про встановлення якого просять заявники, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній, а метою встановлення факту, що має юридичне значення - належності правовстановлюючого документа заявникам, є користування квартирою. При цьому, суд вважає, що заявники позбавлені можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. На підставі викладеного та

Outcome: approved