Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просила встановити факт належності їй трудової книжки (дата заповнення - 01 вересня 1982 року), виданої російською мовою на ім'я «[PERSON]», дата народження [INFO]. В обґрунтування заяви заявник вказувала, що при оформленні трудової книжки (дата заповнення - 01 вересня 1982 року), виданої на ім'я заявника, на першій сторінці трудової книжки було невірно зазначено її ім'я російською мовою та помилково вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]», однак у паспорті та свідоцтві про народження ім'я заявника російською мовою зазначено «[PERSON]». Таким чином, зазначені розбіжності в трудовій книжці є лише технічною помилкою при заповненні трудової книжки. В судове засідання заявник не з'явилась, представник заявника - адвокат Трегуб О.А. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що вимоги заяви підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що при оформленні трудової книжки [NUMBER](дата заповнення - 01 вересня 1982 року), виданої на ім'я заявника, було невірно зазначено її ім'я російською мовою та помилково вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]». Водночас з наявних у матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 серпня 1969 року та копії паспорта серії [NUMBER], виданого 26 листопада 1996 року Московським РУГУ МВС України в місті Києві вбачається, що правильним повним ім'ям заявника українською мовою є «[PERSON]», а російською мовою - «[PERSON]». Судом також взято до уваги, що у свідоцтві про укладення шлюбу [NUMBER] від 29 жовтня 1983 року та у свідоцтві про народження доньки заявника серії [NUMBER] від 04 липня 1987 року, копії яких долучені заявником до заяви при зверненні до суду, ім'я заявника російською мовою також зазначено як «[PERSON]». Як вбачається з частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до вимог частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, на підставі п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що трудова книжка [NUMBER] (дата заповнення - 01 вересня 1982 року), видана російською мовою на ім'я - «[PERSON]» належить заявнику - [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]). На підставі вищенаведеного, відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України, з метою належного захисту права заявника на пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved