Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] безвісно відсутнім. В підтвердження своєї заяви посилається на те, що з 2013 року заявник проживала однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Від фактичного проживання з [PERSON], заявник має одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] В липні 2016 року в звязку з активною фазою проведення АТО заявник прийняла рішення разом з дитиною переїхати з м. Донецька до м. Харкова, а її цивільний чоловік залишився проживати у м. Донецьку, його останнє місце проживання: [INFO]. Останній раз спілкування з чоловіком відбулось 12.07.2016 року за місцем проживання: [INFO]. В цей день він привіз заявнику нотаріально посвідчену заяву, в якій висловив згоду на тимчасові (по 12.07.2017 року) багаторазові виїзди з зони АТО їхньої дитини у супроводі заявника. З того часу будь-яке спілкування з [PERSON] було втрачено: за місцем постійного проживання він не мешкає, місцезнаходження його не відомо, мобільний телефон його постійно вимкнений, жодного разу він не телефонував, його батьки, які залишились проживати у м. Донецьку весь час його не бачили. Знайти його у м. Донецьку через звернення до офіційних державних органів України неможливо, оскільки вказані органи у м. Донецьку не працюють і будь-які офіційні документи не видають. Влітку заявник разом зі своєю дитиною має намір поїхати до Туреччини, а тому заявник змушена звернутись до суду з вказаною заявою, оскільки це дозволить їй виготовити проїзний документ своєму синові і виїхати разом з ним на відпочинок за кордон за відсутності нотаріально посвідченого згоди батька дитини. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Державної прикордонної служби України в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Суд, вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявник є наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Заявник разом з [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких вони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. В своїй заяві заявник вказує, що останній раз вона бачила [PERSON] 12.07.2016 року, коли він надав їй нотаріально засвідчену заяву, в якій надавав дозвіл на тимчасові багаторазові поїздки в межах України у період з 12.07.2016 року по 12.07.2017 року його малолітнього сина- Шолоха М.Є. у супроводі заявниці. Заявник зверталась з відповідною заявою до Красноармійського УНП в Донецькій області, за фактом розгляду якої, заявника було повідомлено про початок досудового розслідування, та встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], залишився проживати на непідконтрольній території України у м. Донецьку та з липня 2016 року до теперішнього часу на звязок не виходить. Вказана заява зареєстрована в ЄРДР за ознаками складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. На даний час розшукові заходи [PERSON] результатів не дали, триває слідство. Допитана в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], яка є матірю [PERSON] вказала, що вона проживає в м. Донецьку, свого сина не бачила більше року, на звязок з нею він не виходить, раніше він ніколи тривалий час так не зникав. Свідок [PERSON], яка є матірю заявниці вказала, що вона [PERSON] також не бачила, з ним звязку немає. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Визнання фізичної особи безвісно відсутньою здійснюється за судовим рішенням на підставі встановлення кількох юридичних фактів: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи. Порядок обчислення зазначеного строку залежить від того, чи можливо встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи. Якщо такий день можна встановити (отримання листа; телефонна розмова; від'їзд з місця постійного або тимчасового проживання тощо), початок перебігу річного строку починається з дня, наступного за днем одержання таких відомостей (ст. 253 ЦК). У випадку можливості встановити місяць одержання останніх відомостей про зниклу особу, річний строк починається з першого числа наступного місяця. Якщо і місяць залишається невідомим, цей строк починає спливати з 1 січня наступного року. Однак, наявність цих обставин є недостатньою для визнання особи безвісно відсутньою. Необхідно також, аби місце перебування особи неможливо було установити за допомогою застосування заходів для встановлення місце знаходження цієї особи зацікавленими особами та державними органами. Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнання фізичну особу безвісно відсутньою або оголошення її мерлою, обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставин, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу пропускати її загибель від певного нещасного випадку. Задоволення заяви про визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявникові для поїздки заявника разом з дитиною за кордон без згоди батька, та оформлення з цього приводу всіх необхідних документів. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. На підставі викладеного,

Outcome: approved