Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕВ № 116286 від 05.07.2001 року, єдиними спадкоємцями його батька [PERSON] , який помер [INFO] pоку, на жилий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , були його мати [PERSON] , він та його брат [PERSON] . Необхідно зазначити, що [PERSON] продав свою частку в праві власності на зазначений будинок його доньці [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу серії НАН 662190 від 13.07.2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.07.2015 року. Надалі його донька [PERSON] після смерті його матері [PERSON] також здобула право на 2/3 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕР № 383745 від 01.03.2002 року. Отже, право власності на жилий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] мало б бути зареєстровано за його донькою [PERSON] та ним на праві спільної сумісної власності. Однак, він не має змоги провести реєстрацію права власності на свою частку в праві власності на зазначений будинок з наступних підстав. У вересні 2020 року він звернувся до Відділу центру надання адміністративних послуг м.Нікополя, де з`ясувалось, що у дублікаті свідоцтва про право на спадщину за законом було допущено помилку у написанні його прізвища та вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Відповідно до положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 16.01.2001 року Нікопольським MB УМВС України у Дніпропетровській області, вказано прізвище заінтересованої особи - « [PERSON] », ім`я - « [PERSON] », по батькові - « [PERSON] », дата народження - [INFO] , місце народження - м.Нікополь Дніпропетровської області. Тобто, у дублікаті свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2001 року його прізвище вказано як « [PERSON] », а ім`я та по батькові - « [PERSON] ». У паспорті громадянина України прізвище заявника вказано як « [PERSON] », а ім`я та по батькові - « [PERSON] ». Звертає увагу суду, що первісне свідоцтво про право на спадщину за законом було складено 04.03.1966 року, а тому могло бути викладено російською мовою. У ті роки вони жили у Радянському союзі, а тому не переймалися написанням своїх П.І.Б. на українській мові. Крім того, до заяви додає копію Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.06.1948 року Нікопольським р/в РАЦС, де російською мовою його прізвище, ім`я та по батькові зазначені як « [PERSON] ». Також надає копію комсомольського білету № 18507466, виданого 29.08.1967 року Нікопольським МК ЛКСМУ, де російською мовою його прізвище, ім`я та по батькові зазначені як « [PERSON] ». Вважає, що невірний допис міг бути зроблений через різницю у написанні його прізвища на російській та українській мові або ж через довільний переклад його прізвища з російської мови, якою було складено усі документи ще у радянські часи, на українську мову при видачі зазначеного дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом. На час видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2001 року він не звертав уваги на правильність написання свого прізвища і лише після звернення до Відділу центру надання адміністративних послуг м.Нікополя виявив наявність помилки у дублікаті свідоцтва від 05.07.2001 року, яка перешкоджає йому використовувати свою власність на свій розсуд. У зв`язку з тим, що при заповненні у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.07.2001 року замість прізвища « [PERSON] » вказано « [PERSON] », його прізвище не збігається з іншими документами, зокрема, з паспортом серії [NUMBER] , виданого 16.01.2001 року Нікопольським MB УМВС України у Дніпропетровській області та РНОКПП. Тому він не має можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном. Крім того, зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] , які були також співвласниками будинку, померли, що підтверджується копією дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2001 року та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.03.2002 року, а також зазначає, що його брат [PERSON] , який також був співвласником будинку, продав свою частку в праві власності на зазначений будинок його доньці [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу серії НАН 662190 від 13.07.2015 pоку. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Установити факт належності документу можливо тільки в суді, тому він вимушений звернутися до суду з цією заявою. Заявник в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримав (а.с.18). Заінтересована особа до суду також не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність (а.с.20). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293\~ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~№ 5\~«Про судову\~практику в справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31.03.1995\~року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено в судовому засіданні, прізвище, ім`я та по батькові заявника, згідно паспорту громадянина України, - [PERSON] (а.с.13). Згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕВ № 116286 від 05.07.2001 року, єдиними спадкоємцями батька заявника [PERSON] , який помер [INFO] pоку, на жилий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , були мати заявника [PERSON] , заявник та його брат [PERSON] . За життя [PERSON] продав свою частку в праві власності на зазначений будинок доньці заявника [PERSON] (а.с.7-8). Пізніше [PERSON] після смерті [PERSON] також здобула право на 2/3 частини жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АЕР № 383745 від 01.03.2002 року (а.с.6). Отже, право власності на жилий будинок та надвірні будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] мало б бути зареєстровано за [PERSON] та заявником на праві спільної сумісної власності. Однак, заявник не має змоги провести реєстрацію права власності на свою частку в праві власності на зазначений будинок через помилку, допущену у написанні його прізвища в дублікаті свідоцтва про право на спадину за законом, де зазначено « [PERSON] » (а.с.5), замість вірного « [PERSON] ». Заявник вважає, що невірне написання його прізвища могло бути зроблено через різницю у написанні його прізвища на російській та українській мові або ж через довільний переклад його прізвища з російської мови, якою було складено усі документи ще у радянські часи, на українську мову при видачі зазначеного дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявника задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved