Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] , в якій просила суд видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців яким заборони [PERSON] наближатись на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявника; заборонити вести листування, телефонні переговори з заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 року. Від подружнього життя мають сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Наразі в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває справа за участю сторін про поділ майна подружжя та стягнення аліментів, у зв`язку із розглядом якої, між колишнім подружжям виникли вкрай напружені і конфліктні стосунки, заінтересована особа [PERSON] вчиняє відносно заявника [PERSON] психологічне насильство з метою примусити її відмовитись від вимог про поділ спільного майна подружжя та стягнення аліментів. Зокрема, 23.02.2020 року в присутності дітей він словесно ображав, погрожував, принижував і залякував [PERSON] .. За твердженням заявниці, такі дії викликають у неї побоювання за свою безпеку та за безпеку дітей, спричиняють емоційну невпевненість і почуття нездатності захистити себе. Ухвалою суду від 26.02.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її уповноважений представник адвокат Паркулаб А.В. наголосили, що підтримують вимоги, викладені у заяві в частині видачі обмежувального припису строком на 6 (шість) місяців щодо заборони [PERSON] наближатись на 100 метрів до місця проживання заявника за адресою: [ADDRESS] ; та в частині заборони вимоги про заборону вести листування, телефонні переговори з заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, за виключенням ведення такого спілкування стосовно питань, пов`язаних з вихованням дітей. Заінтересована особа [PERSON] та його уповноважені представники адвокати Куц Ю.В. та Юшко Т.Г. заперечували проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення обмежувального припису, наполягали, що викладені у заяві обставини не відповідають дійсності. За твердженням [PERSON] , 23.02.2020 року дійсно відбувся конфлікт між ним та його колишньою дружиною [PERSON] , який почався з того, що він в присутності останньої та їхніх дітей повідомив, що [PERSON] звернулася до суду з позовом до нього, та в ході розгляду судом справи невизначеному колу осіб стало відомо про його статки, через що він попередив дітей, щоб вони не сідали в автомобілі до сторонніх осіб, а не висловлював погрозу на їхню адресу. Після цього між ними сталася сварка, що супроводжувалася взаємними образами, в ході якої заявниця сказала, щоб він пішов з будинку, та виходячи, він сказав, що повернеться до цієї розмови через тиждень. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, допитавши свідка, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 року, яке набрало законної сили (а.с. 9-10). Від подружнього життя сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , що не заперечувалось сторонами та підтверджено свідоцтвами про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12). Заявниця та її представник стверджували, що на даний час триває судовий процес з приводу стягнення з [PERSON] на користь заявниці аліментів на утримання дітей та поділ майна, у зв`язку з чим між сторонами склалися конфліктні стосунки, та останній, через зазначене, вчинює психологічне насильство відносно заявниці, що виражається у погрозах, приниженні, сварках, примушуванні відмовитись від позову про поділ майна та стягнення аліментів. Заявниця наголосила, що 23 лютого 2020 року приблизно о 18:00 год. вона перебувала вдома за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] . В цей час [PERSON] привіз додому дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з якими він проводив час у вихідний день,та разом з дітьми зайшов до неї у будівлю. Заявник вказала, що в її присутності [PERSON] почав розповідати дітям, що вона звернулася до суду з позовом до нього та бажає стягнути велику суму грошових коштів. Після цього між ними сталася сварка, в ході якої він її ображав та принижував, а також погрожував їй та їхнім дітям, наголошуючи, щоб діти не сідали до автомобілів сторонніх осіб, та вказував, що якщо з ними щось трапиться, то в цьому буде винна їхня мати. В ході сварки заявниця наполягла, щоб її колишній чоловік покинув її домоволодіння, та виходячи з будинку, останній сказав наступну фразу: «Даю тобі тиждень, та якщо мені не зателефонують адвокати, то все…». Вказаний вислів заявниця сприйняла як пряму погрозу її безпеці та безпеці її дітей, що зумовило її звернення до суду з метою захисту її прав у вказаний в заяві спосіб. Допитаний в судовому засіданні в присутності уповноваженого представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Неонети О.І., яка діє на підставі довіреності № 35 від 02.01.2020 року, неповнолітній [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що 23 лютого 2020 року він з батьком і сестрою вдень гуляли, ходили у кіно, купували у супермаркеті продукти, та у вечірній час батько привіз їх із сестрою додому і заніс пакети з продуктами в будинок, де вони проживають разом з матір`ю. Після цього батько почав розповідати йому та сестрі в присутності матері, що вона звернулася до суду та бажає стягнути з нього багато грошей. Між батьками почалася сварка із словесними образами. В ході сварки батько сказав, щоб вони не сідали в машину до сторонніх осіб, та сказав матері, що в неї строк тиждень, а потім все. За твердженням свідка, він особисто сприйняв ці слова батька, як погрозу та боявся, що батько може забрати його з сестрою до себе, чого б він не хотів, оскільки звик жити з матір`ю. При цьому, у відповідь на питання суду свідок акцентував, що він сам (без впливу матері) сприйняв вказані вислови батька, як погрозу. Також свідок пояснив, що йому відомо, що між батьками триває судовий спір, оскільки батько не дозволяє виїжджати їм за кордон з матір`ю, а лише з ним. При цьому, свідок стверджував, що між ним та батьком добрі стосунки, батько не висловлювався на його адресу образливими словами, лише інколи робить йому певні зауваження, та ніколи не застосовував до нього фізичну силу. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця та її представник, суд приймає до уваги показання свідка, який є неповнолітнім сином заявниці та заінтересованої особи, який підтвердив факти неодноразових конфліктів між батьками, а також в ході конфлікту 23.02.2020 року між останніми і сам сприйняв вислови батька, як погрозу, при цьому, судом не встановлено якої-небудь зацікавленості зі сторони свідка у результаті розгляду вказаної справи, а тому його пояснення можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Посилання заінтересованої особи на те, що він не висловлював погроз на адресу заявниці, а лише намагався попередити дітей про можливу небезпеку у зв`язку з тим, що в ході розгляду судової справи про розподіл майна подружжя необмеженому колу осіб стало відомо про його статки, суд вважає неспроможними, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, та спростовуються поясненнями заявниці та показаннями неповнолітнього свідка [PERSON] .. Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] .. При цьому, незважаючи на те, що заінтересована особа жодного разу не був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності стосовно вчинення насильства в сім`ї, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї заяви знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно заявниці, однак, зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій, а також застосування до заявниці залякування та погроз, що в своїх останніх проявах має також ознаки адміністративного правопорушення, суд вважає, що вказані докази, а, також, пояснення заявниці, якою такі докази більш деталізовано, свідчать про те, що вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці має місце тривалий час, протягом якого знаходиться на розгляді в суді цивільна справа за її позовом до [PERSON] , рішення за якою до цього часу не ухвалене, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій [PERSON] , а також можливої ескалації такого насильства. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців, яким заборонити [PERSON] наближатися на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] . При цьому, суд, враховуючи принцип дотримання прав та інтересів дітей і батьків, вважає, що такий обмежувальний припис не призведе до обмеження [PERSON] , як батька спільних із заявницею дітей, у реалізації своїх прав відносно дітей, оскільки заявниця жодним чином не заперечувала проти спілкування дітей з батьком. Стосовно вимоги про встановлення обмежувального припису шляхом заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суд вважає необхідним зазначити наступне. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено і сторонами не запечувалось, що у Фрунзенському районному суді м. Харкова перебуває на розгляді позовна заява про поділ спільного майна подружжя, стягнення аліментів, що само по собі за нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачає обов`язок відповідача направляти на адресу позивача певні процесуальні документи, а також той факт, що [PERSON] у вихідні дні зустрічається із спільними з заявницею дітьми (малолітньою донькою та неповнолітнім сином), що безперечно зумовить необхідність спільного вирішення певних питань, що стосується дітей, суд вбачає, що встановлення заборони [PERSON] вести з [PERSON] листування, телефонні розмови та контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, не є виправданим, та не є пропорційним до мети, що переслідується. З урахуванням наведеного, у задоволенні цієї частини вимог заяви належить відмовити. В силу ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.\~350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial