Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Заявники 27.08.2020 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] , диплому з відзнакою серії [NUMBER] , виданого 29 червня 1989 року, Харківським фармацевтичним інститутом, реєстраційний номер 10275. В обґрунтування викладених вимог представник заявника зазначив, що у 1989 році, заявник закінчила Харківський фармацевтичний інститут за спеціальністю - фармація, та отримала кваліфікацію - провізора, що підтверджується дипломом з відзнакою серії [NUMBER] від 29.06.1989 року. З часу отримання диплому про вищу освіту, а саме: з 1989 року вона працює за спеціальністю. Проте, нещодавно, в ході отримання ліцензії на роздрібну торгівлю ліками (лікарськими засобами), заявник виявила, що паспортні дані в паспорті (прізвище) не збігається з даними у дипломі, а саме: в дипломі прізвище записано « [PERSON] », тоді як згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Кілійським РВУМВС України в Одеській області 15.12.1997 року, прізвище вписано як « [PERSON] ». Після звернення до Національного фармацевтичного університету для виправлення помилки та усунення розбіжностей, у відповідь заявнику було повідомлено про відсутність у закладу правових підстав для внесення змін у диплом та рекомендовано звернутися до суду. Заявник, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до просить розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи. На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до копії диплому з відзнакою серії [NUMBER] , виданого 29 червня 1989 року, Харківським фармацевтичним інститутом, реєстраційний номер 10275, цей диплом видано [PERSON] . Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданий Кілійським РВУМВС України в Одеській області 15 грудня 1997 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. Холмське, Арцизького району Одеської області. Як зазначається в копії картки платника податків, виданої 02.04.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків належить [PERSON] . Як зазначено у свідоцтві про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданий рос. «Холмским с/советом Арцизского района Одесской области 03.03.1984 года», рос. «[PERSON] и [PERSON] » зареєстрували шлюб 03 березня 1984 року, актовий запис №8. Відповідно до відповіді про надання інформації [PERSON] , наданої Національним фармацевтичним університетом 17.08.2020 року, для вирішення питання внесення змін до диплому їй слід звернутися до місцевого суду. Відповідно до п.5 ч.2ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з положеннями п.6, ч.1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Оскільки заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку виправити допущену помилку, суд вважає, що право заявника підлягає судовому захисту, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, за правилами окремого провадження. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, а також зважаючи не те, що встановлення факту належності диплому має для заявника юридичне значення, оскільки дасть змогу реалізувати її право на провадження виду господарської діяльності, яке підлягає ліцензуванню, а саме право на роздрібну торгівлю ліками та лікарськими засобами, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved