Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Заявники звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17.12.2016 між ними було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. Спільне життя не склалося. Примирення між ними не можливе. Між сторонами повністю узгоджені питання щодо поділу спільного майна подружжя, визначення місця проживання дитини та розмір аліментів на її утримання. Просять розірвати шлюб між ними. Ухвалою суду від 01.04.2021 відкрито окреме провадження у справі та призначено судове засідання на 27.02.2021. Заявники подали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи без їхньої участі, вимоги заяви підтримують, просять задовольнити. Як вбачається з матеріалів справи 17.12.2016 між заявниками укладено шлюб, який зареєстрований Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1839 (а.с. 5, 6). Від шлюбу у заявників народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). У відповідності до положень статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. 02.03.2021 між заявниками укладено договір про виховання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , в якому сторони визначили місце проживання дитини з матір`ю, встановили порядок участі у її вихованні та розподіл витрат на матеріальне забезпечення дитини. Договір укладено у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пікаловою В.В. (а.с. 6-7). Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім`я розпалась через втрату взаєморозуміння та різних поглядів на життя, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 зазначено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення заявників про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких вони наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими та суперечитимуть інтересам подружжя, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому заява підлягає задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved