Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Заявник звернулася в суд з вказаною вище заявою. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 20.11.2015 вона зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] . В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Але спільне життя не склалося і з червня 2018 року в них фактично припинилися шлюбні відносини. Основною причиною розпаду сім`ї було нехтування [PERSON] сімейними цінностями, зловживання спиртними напоями та на грунті цього вчинення ним постійних сварок. 21.02.2019 рішенням Тульчинським районного суду їх шлюб розірвано. [PERSON] до та після розірвання шлюбу зловживав та продовжує зловживати алкогольними напоями, не залишає позивача та їх спільного сина у спокої, приходить по місцю їх проживання в [ADDRESS] . Перебуваючи у п`яному вигляді [PERSON] постійно вчиняє сварки, ображає заявницю, погрожує вбити, 05.08.2021 наніс їй тілесні ушкодження. Свідком таких відносин є їх неповнолітній син, якій при такій поведінці батька отримує психологічну травму. Крім того, [PERSON] особисто і через третіх осіб постійно розшукує позивача, в громадських місцях при зустрічі ображає та погрожує їй. Також висловлює їй погрози під час телефонних дзвінків. З метою припинення протиправних дій громадянина [PERSON] позивач змушена постійно викликати працівників поліції. За результатами перевірок їй неодноразових заяв до поліції відносно [PERSON] складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП - домашнє насильство. [PERSON] не припиняє вчиняти відносно позивача домашнє насильство, підтвердженням чого є нанесення їй 05.08.2021 в будинку, де вона проживає з сином, під час чергової сварки тілесних ушкоджень. За вказаним фактом підрозділом дізнання Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області було розпочато кримінальне провадження № 12021025180000125 за ч.1 ст. 125 КК України. На даний час зазначене кримінальне провадження знаходиться на розгляді в Тульчинському районному суді. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства, заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на шість місяців, яким визначити обмеження його прав, а саме: заборонити наближатись на відстань менше 300 метрів до її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , заборонити наближатись на відстань менше 150 метрів до місця її роботи - ТОВ «Вінницька птахофабрика», що за адресою: вул. Хлібозаводська, 10, м.Ладижин, Вінницька область та інших громадських місць частого відвідування, заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею, заборонити вести телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні представник заявника, адвокат Зубар В.В. заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що [PERSON] постійно вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] .. Наніс їй тілесні ушкодження 05.08.2021, з приводу чого порушено кримінальне провадження, яке знаходиться на розгляді в суді. Просив заяву задовольнити в повному обсязі. Заявник в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. В своїй заяві просить справу слухати в її відсутність за участі її представника. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши позицію учасників судового розгляду, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. В судовому засіданні згідно копії паспорта серії [NUMBER] судом встановлено, що місце проживання заявника зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7). З рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.02.2019 вбачається, що шлюб між заявником та [PERSON] розірвано (а.с.8, 9). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.09.2016 виконавчим комітетом Білоусівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 10). Відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 11). З копії листа Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області №7594/230/01-2021 від 19.08.2021 встановлено, що 09.07.2019 № АПР18 597133 [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173 КУпАП - вчинення домашнього насильства та на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу. Також 05.01.2021 відносно нього складено адміністративний протокол № ВАБ 167053 за ч.1 ст. 173-2 КУпАп (а.с. 12). З копії витягу з ЄРДР встановлено, що 06.08.2021 до ЄРДР внесено відомості за № 12021025180000125 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, про те, що 05.08.2021 року близько 19.00 год. колишній чоловік [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] (а.с.13). Згідно копії висновку експерта №57 від 06.08.2021 вбачається, що події щодо нанесення заявниці тілесних ушкоджень [PERSON] мали місце 05.08.2021 за місцем її проживання. У [PERSON] виявлено забій м`яких тканин, синці на ділянці обличчя та на верхній лівій кінцівці (а.с.14). Також в судовому засіданні досліджений адміністративний матеріал №148/120/21 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до проколу про адміністративне правопорушення 01.01.2021 [PERSON] по [ADDRESS] вчинив насильство в сім`ї психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини [PERSON] (а.с. 2). Як вбачається з листа Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області №8415/230/2021 від 20.09.2021 згідно бази ІПНП протягом 2018 - 2021 років відносно [PERSON] складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.173-2 КУпАП, а саме: 06.12.2018 ГП/277744 реєстраційний №2514 від 07.12.2018, 08.07.2019 АПР18/597133 реєстраційний №1625 від 09.07.2019, 05.01.2021 № ВАБ 167053 реєстраційний №62 від 05.01.2021. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п.п. 3, 6, 7, 8, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Пунктом 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що домашнє насильство з боку [PERSON] по відношенню до [PERSON] носить постійний та регулярний характер. Так, в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо колишньої дружини [PERSON] за адресою її проживання: [ADDRESS] . Вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи не виключаються та є реальними. Тому для забезпечення ефективного захисту слід застосувати обмежувальний припис, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 300 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців. Щодо інших заявлених вимог, а саме: заборони наближатись на відстань менше 150 метрів до місця роботи заявника та інших громадських місць частого відвідування, заборони особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуватиме у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею, заборонити вести телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то заявником на підтвердження існування даних обставин належних та допустимих доказів не представлено. А тому в цій частині підстав для задоволення заяви суд не вбачає. З огляду на викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] . Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial