Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

заявники [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду, вказавши заінтересованою особою Святошинський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення юридичного факту, посилаючись на те, що [INFO] у них, громадян Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та яка має генетичну спорідненість з ними, заявниками. За результатами огляду пологів [PERSON] , лікарем педіатром-неонатологом КНП «Київський міський пологовий будинок №3», було складено медичний висновок про народження №Р4М2-9Е39-3259-3ЕК5 від 17.04.2021. Відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавринюк С.М. від 19.04.2021 року, остання надала згоду на те, щоб батьками народженої нею у місті Києві дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилась в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином ФРН - [PERSON] та генетичною матір`ю громадянкою ФРН - [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини. Відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. від 19.04.2021 року, остання вказала, що на даний час в зареєстрованому шлюбі як в Україні, так і за її межами, не перебуває та не проживає сім`єю. Заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно актовому запису про укладення шлюбу №Е48/2011, шлюб зареєстровано 19.02.2011 року у відділі РАЦС м.Штутгарт. Відповідно до ч.1ст.123 Сімейного кодексу України, у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. Відповідно до п.11 глави 1 розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом. Однак, відповідно до правового регулювання ФРН, для визнання походження дитини від батька та матері недостатньо свідоцтва про народження дитини. У зв`язку з відповідними нормами законодавства ФРН виникла потреба у встановленні факту того, що громадянка ФРН [PERSON] та громадянин ФРН [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] , з метою реалізації права їх, заявників, та їх малолітньої дитини на повагу до приватного та сімейного життя, забезпечення якнайкращих інтересів дитини, набуття інших особистих немайнових прав відповідно до законодавства ФРН. Верховний федеральний суд ФРН у справі ХII ZВ 320/17 від 20.03.2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Відповідно до ч.1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. У рішеннях у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст.7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. З урахуванням висновку, викладеному у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХII ZВ 320/17 від 20.03.2019 року, таке порушення прав може бути усунене шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України. Таким чином, відповідно до законодавства ФРН, для оформлення батьківських прав заявників щодо їх дитини з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, необхідно рішення компетентного суду України, яке б встановлювало юридичний факт батьківства заявників щодо їх дитини. Рішення суду України про встановлення юридичного факту батьківства заявників щодо їх дитини є єдиним документом, який необхідний для оформлення батьківських прав на території ФРН тому, у розумінні п.2 ч.1 ст.318 ЦПК України, встановлення цього факту іншими засобами є неможливим з огляду на вищевказані джерела права. Наявність такого рішення забезпечуватиме права заявників та дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, а також права на повагу до сімейного життя, передбаченого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних прав. Неможливість встановлення факту в іншій спосіб підтверджується нормою ч.1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності»; висновком, що викладений у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХII ZВ 320/17 від 20.03.2019 року. Норми права законів Німеччини та висновок з рішення Верховного федерального суду ФРН були отримані з офіційних джерел, а саме: сайтів Міністерства Юстиції і захисту споживачів ФРН та реєстру рішень Федерального Верховного суду ФРН, які є доступними джерелами права, український переклад яких посвідчений у встановленому законом порядку. Таким чином, підтвердження юридичного факту необхідне заявникам для виникнення у них батьківських прав щодо новонародженої дитини, а у дитини - права на отримання паспортного документа та законного перебування на території держави громадянства та постійного проживання батьків, забезпечення права батьків та їх дитини на повагу до приватного та сімейного життя, забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Заявники [PERSON] та [PERSON] просять: встановити юридичний факт, що громадянка Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] та громадянин Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] . Ухвалою суду від 05.07.2021 року заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду. Представник заявників [PERSON], [PERSON] - адвокат Пелех Володимир Володимирович, який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000949 від 10.04.2018 року, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Начальник Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) І.Антоненко в листі за №1720/21.10-38 від 10.07.2021 року, просила розглядати справу без представника відділу за наявними документами та доказами, з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно листу-заяви №27/12м від 20.04.2021 року за підписом директора ТОВ «Інсайд Компані ЛТД» Зіннікової О.В., [PERSON] [INFO] громадянин Федеративної Республіки Німеччина, [PERSON] [INFO] , громадянка Федеративної Республіки Німеччина, дійсно прибули до України з метою участі у програмі сурогатного материнства, що проводиться Медичним центром ТОВ «ВІОТЕХСОМ» (код ЄДРПОУ 36546976, ліцензія МОЗ України серії АВ №554391 від 22.07.2010 року, та мають тимчасове місце перебування в Україні за адресою: [ADDRESS] , (а.с.80-83, 143-146). За результатами дослідження від 19.04.2021 року ТОВ «Эвролаб», [PERSON] - вірогідний батько; [PERSON] - дитина; вірогідність підтвердження батьківства складає 99.99% (а.с.41, 42, 104, 105, 155). Згідно нотаріально завіреної 19.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавринюк С.М. заяви, яка зареєстрована в реєстрі за №1513, [PERSON] [INFO] , яка має реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , будучи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно без жодного примусу дала свою згоду на те, щоб батьками народженої нею [INFO] у місті Києві дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилася в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином Федеративної Республіки Німеччини - [PERSON] та генетичною матір`ю громадянкою Федеративної Республіки Німеччина - [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини. Особу [PERSON] , яка підписала документ, встановлено, її дієздатність перевірено (а.с.55-56, 118, 169). Згідно нотаріально завіреної 19.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавринюк С.М. заяви, яка зареєстрована в реєстрі за №1516, [PERSON] [INFO] , яка має реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , заявила, що ніколи в зареєстрованому шлюбі, як в Україні, так і за її межами, не перебувала та не перебуває в даний час. Про відповідальність за надання недостовірної інформації попереджена (а.с.61-63, 124, 175). Відповідно Повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00030480133 від 22.04.2021 року, Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 22.04.2021 року складений актовий запис №899 про народження [INFO] дитини [PERSON] (стать жіноча), місце народження Україна, Київ. Документом, що підтверджує факт народження дитини вказаний медичний висновок про народження №Р4М2-9Е39-3259-3ЕК5 від 17.04.2021 року, Комунального некомерційного підприємства «Київський міський пологовий будинок №3» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Відомості про батька: [PERSON] [INFO] , громадянин Федеративної Республіки Німеччини, місце проживання: Федеративна Республіка Німеччина, Штутгарт. Відомості про матір: [PERSON] [INFO] , громадянка Федеративної Республіки Німеччини, місце проживання: Федеративна Республіка Німеччина, Штутгарт. Підстава запису відомостей про батька: актовий запис про шлюб №Е48/2011 від 19.02.2011, орган ДРАЦС: відділ РАЦС м.Штутгарт, Федеративна Республіка Німеччина. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України. Відомості про заявника: [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий столицею Землі Штутгарт Управління громадського порядку, Федеративна Республіка Німеччина 20.06.2011 року , Федеративна Республіка Німеччина, Штутгарт; [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий столицею Землі Штутгарт Управління громадського порядку, Федеративна Республіка Німеччина 18.03.2011 року, Федеративна Республіка Німеччина, Штутгарт. 22.04.2021 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.43-46, 67-69, 71-73, 106-109, 130-132, 134-136, 157-160). Згідно свідоцтву про народження серії [NUMBER] , виданому 22.04.2021 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] народилася [INFO] в Україні, місто Київ, про що 22.04.2021 року складено відповідний актовий запис №899, її батьками вказані: батько [PERSON] громадянин Федеративної Республіки Німеччини, мати [PERSON] громадянка Федеративної Республіки Німеччини (а.с.75, 138, 189). Частиною 1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.7 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов доля здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 ч.2 ст.293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що судом можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом статті 496 Цивільного процесуального кодексу України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною першою статті 122 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до вимог ч.2, 3 ст.123 Сімейного кодексу України, у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Статтею 133 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Враховуючи той факт, що в актовому записі №899 від 22.04.2021 року про народження, батьками дитини записані заявники, громадяни Федеративної Республіки Німеччини [PERSON] та [PERSON], слід дійти висновку, що за законодавством України вони являються батьками дитини [PERSON] [INFO] , що не потребує доказування. Згідно вимог ч.3 ст.8 Закону України «Про міжнародне приватне право», особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. За змістом статей 65, 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. При розгляді справи судом встановлено, що Верховний федеральний суд Німеччини у рішенні від 20.03.2019 року у справі ХІІ ZB 320/17, на яке заявники посилаються у заяві, предметом розгляду якого було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним у розумінні § 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності. У частині 1 параграфу 108 Закону «Про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності (визнання інших закордонних рішень)» передбачено, що крім рішень у шлюбних питаннях, закордонні рішення визнаються без проведення будь-яких спеціальних процедур з їх визнання. Згідно із пункту 6.9 розділу VI Сурогатне (замінне) материнство «Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні», затвердженому наказом Міністерств охорони здоров`я України №787 від 09.09.2013 року, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом. Відповідно до ч.1 ст.2, ч.1 ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішеннях від 26.06.2014 року у справі Меннессон проти Франції (скарга №65192/11) та у справі Лабассе проти Франції (скарга №65941/11) Європейський суд з прав людини конкретно визначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак суд також визнав, що заборона сурогатного материнства не може негативно впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а заяву такою, що підлягає задоволенню, оскільки суд дійшов висновку про встановлення юридичного факту родинного зв`язку дитини, яка народилася шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій із заявниками, враховуючи при цьому, що подружжю заявників для захисту своїх прав та інтересів їхньої дитини, іншим способом, крім встановлення рішенням суду України юридичного факту родинних відносин, є неможливим.

Outcome: approved