Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України, пояснюючи, що вона народилася у 1961 році в Орловській області Російської Федерації. Там закінчила середню школу та у 1979 році - СПТУ 26 за спеціальністю квітник- декоратор. 03.08.1979 року її було прийнято на роботу до радгоспу «Троянда», що був розташований у Кіровському районі м.Донецька та з того часу вона проживає на території України. 10.07.1982 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], отримала паспорт громадянина СРСР на прізвище [PERSON]. Станом на 24.08.1991 року вона постійно проживала у Кіровському районі м.Донецька. У 1994 році вона змінила місце проживання та переїхала до смт.Володимирівки Волноваського району Донецької області. У 2016 році вона загубила свій паспорт громадянки України. Отримати інший паспорт вона не має можливості через відсутність підтвердження громадянства України, оскільки документи, що підтверджують цей факт, знаходяться на тимчасово окупованій території України, у м.Донецьку, у зв*язку з чим просила встановити факт її постійного проживання на території України з 24.08.1991 року. У судовому засіданні заявник підтвердила заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала проти заявлених вимог та пояснила, що видати новий паспорт громадянина України замість втраченого можливо лише за наявності форми 1, у якій міститься інформація щодо особи. Вказана форма зберігається за місцем видачі першого паспорту. Оскільки паспорт громадянина України був виданий заявниці Кіровським РВВС УМВС України в Донецькій області, інформація щодо неї зберігається там же. Отримати її не можливо, оскільки м.Донецьк є тимчасово окупованою територією України, тому іншим способом підтвердити факт громадянства України заявниця не має можливості. Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків [PERSON] та [PERSON], суд встановив, що згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ХЖ № 006066, виданого 02.03.1961 року, [PERSON] народилася 02.02.1961 року ( а.с.4) 29.06.1978 року [PERSON] закінчила Становоколодязьку середню школу с.Становий Колодязь Орловської області. ( а.с.6) 10.07.1982 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], шлюб був зареєстрований Кіровським віділом ЗАГС м.Донецька. ( а.с.8) Згдіно запису в трудовій книжці заявниці, 08.08.1979 року її було прийнято на роботу до радгоспу «Троянда», 31.12.1992 року звільнено на підставі ст.36 п.5 КЗпП України у зв*язку з переводом до радгоспу «Азалія». З 16.05.1994 року по 19.07.1995 року вона працювала на Донецькому коксохімічному заводі ім.С.М.Кірова ( а.с.7) З довідки Володимирівської селищної ради від 21.02.2018 року за № 104 вбачається, що заявник мешкає без реєстрації по вул.Шевченка, 1 у смт.Володимирівка Волноваського району Донецької області з 1994 року по теперішній час. ( а.с. 16) Свідок [PERSON] свідчив, що він є чоловіком заявниці, з якою зареєстрував шлюб у 1982 році у м.Донецьку. З 1982 року вони працювали та мешкали у м.Донецьку, а у 1994 році переїхали до смт.Володимирівки Волноваського району Донецької області, де мешкають до теперішнього часу. Свідок [PERSON] свідчив аналогічно. Оцінивши докази, надані заявником та добуті судом під час судового розгляду справи, їх достатність та сукупний зв*язок, суд вважає, що заявник дійсно, станом на 24.08.1991 року постійно мешкала у м.Донецьку, на території України, підтвердити документально цей факт не має можливості через відсутність документів, що підтверджують громадянство, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, бо надає право на отримання паспорту громадянина України та соціального захисту з боку держави. На підставі ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України,

Outcome: approved