Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті його дитини на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що відділ державної реєстрації актів цивільного стану відмовив йому в реєстрації смерті його дитини оскільки ним не надано відповідних документів встановленого зразка, внаслідок чого він не може зареєструвати народження дитини. Заявник і представник заінтересованої особи в судове засідання не прибули; просили розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Заявник є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим 23 лютого 2011 року Васильківським МВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 5). Заявник є батьком [PERSON] , яка народилась в місті Севастополі [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 травня 2019 року (а.с. 8). Листом Васильківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області № 213/16.8-51 від 22.06.2019 року заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини з тих підстав, що для підтвердження факту народження ним не надано документ, форма якого визначена наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с. 10). Вирішуючи дану справу, суд зважає на таку інформацію, що викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Інформаційному листі від 11 квітня 2017 року № 9-697/0/4-17. З огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and others v. Moldova and Russia»), документи, видані органами та установами (зокрема лікувальними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Також, суд застосував практику Європейського суду з прав людини стосовно так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «набійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія міста Севастополя. Отже, коли на підставі досліджених судом письмових доказів, судом достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно народилась [INFO] в місті Севастополі, а її батьками є: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про доведеність зазначеного факту. При цьому, вимоги заяви про зобов`язання заінтересованої особи вчинити певні дії, задоволенню не підлягають, оскільки вони не відносяться до таких, що вирішуються в порядку окремого провадження та заявлені передчасно, оскільки відповідний орган реєстрації має зареєструвати народження дитини на підставі даного рішення суду, однак це рішення для виконання заінтересована особа не отримувала. За таких обставин, заяву слід задовольнити частково щодо обґрунтованих вимог. Даний факт встановлено з метою надання заявнику можливості зареєструвати народження його дитини та відповідної реалізації батьківських прав. На підставі частини четвертої статті 317 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial