Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить примусово госпіталізувати [PERSON] до протитуберкульозного закладу охорони здоров'я для продовження лікування строком на 3 місяці. В обґрунтування заяви посилався на те, що з 21.03.2012 року [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в протитуберкульозному кабінеті поліклінічного відділення Комунальної установи охорони здоров'я Богодухівської ЦРЛ. З 26.09.2013 року хворий перебував на санаторному лікуванні в КЗОЗ «Обласна туберкульозна лікарня №1» з приводу діагнозу туберкульоз легенів з деструкцією та бактеріовиділенням. 03.02.2014 року [PERSON] порушено протиепідемічний режим, так як він самовільно залишив протитуберкульозний заклад та припинив вживання ліків. У судовому засіданні представник Комунальної установи охорони здоров'я підтримав заяву у повному обсязі, просив її задовольнити, пояснила, що [PERSON] після самовільного уходу із лікарні до протитуберкульозного кабінету за місцем проживання хворий не звертався, на неодноразові виклики для обстеження не реагує, така поведінка становить загрозу як життю самого хворого так і ставить під загрозу зараження оточуючого населення. Зазначила, що саме «Обласний протитуберкульозний диспансер №1» улаштований належним чином для утримання та лікування хворих на відкриту форму туберкульозу. Представник Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області - Герасименко І.М. яка представляє інтереси особи, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного диспансеру, не заперечувала проти примусової госпіталізації [PERSON] до протитуберкульозного закладу. Пояснила, що [PERSON] зареєстрований в с. Бабаки Богодухівського району Харківської області, однак на даний час не проживає, про місце перебування хворого сільська рада не володіє. Крім того, зазначила, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не має постійного джерела доходу, неодноразово вже лікувався в протитуберкульозних закладах, але залишав їх самовільно. Вважала, що госпіталізація необхідно, та як [PERSON] становить небезпеку для оточуючих. Особа, у відношенні якої розглядається питання про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу - [PERSON] у судове засідання не викликалася, оскільки за даними Комунальної установи охорони здоров'я Богодухівська ЦРЛ страждає на заразну форму туберкульозу та є небезпечним в епідемічному відношенні. Суд, вислухавши пояснення заявника, думку представника особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, перевіривши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з виписки № 145 з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], останній з 28.03.2012 року по 04.01.2013 року лікувався в «Обласному протитуберкульозному диспансері №1» з діагнозом ВДТБ (10.04.12) легень (інф) Дестр+МБТ+М+К1+ Резист0 Гіст0 Кат.1 А Ког2 (12) ВДТБ та був виписаний за систематичне порушення призначеного лікування. Згідно медичного висновку лікарської комісії «Комунальної установи охорони здоров'я «Богодухівська ЦРЛ» від 20.01.2015 року, [PERSON] встановлено діагноз: НЛТБ (05.09.13) МРТБ (07.06.12 ВДТБ легень (інфільтративний) Дестр+ МБТ+ М- К+ РезистІ+(HREZ) РезистІI(KmCm) Гіст0 Кат4.1А Ког3 (2013) ВДТБ (10.04.12). 26.09.13 року з погіршенням загального стану у вигляді наростання симптомів інтоксикації останній був направлений та госпіталізований до ОПТД №1. 03.02.2014 року [PERSON] за систематичне порушення лікарняного режиму, зловживання алкоголем, був виписаний зі стаціонару. Відповідно до вищевказаного медичного висновку, [PERSON] є хворим на заразну форму туберкульозу, небезпечний в епідемічному відношенні та потребує госпіталізації для стаціонарного лікування до КЗОЗ «Обласний протитуберкульозний диспансер №1» строком на 90 днів. В матеріалах справи наявна копія розписки [PERSON], про те що він попереджений про примусову госпіталізацію за рішенням суду, при відмові від лікування та обстеження. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, ухиляється від обов'язкової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, суд приходить до висновку про необхідність його примусової госпіталізації до КЗОЗ «Обласний протитуберкульозний диспансер №1». Відповідно до ч. 2 ст. 286 ЦПК України, рішення про задоволення заяви про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу є підставою для обов'язкової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved