Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначили, що з 20.07.2018 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, підчас якого в них народилась донька [PERSON] , [INFO] через різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, з початку червня 2019 року вони стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. 09.09.2019 року між ними було укладено нотаріально посвідчений договір, за яким визначено місця проживання їх доньки разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] ; а також визначено участь батька у забезпеченні умов життя дитини та умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Також між ними укладено договір про розмір аліментів на дитину. З огляду на це, після розірвання шлюбу в утриманні та вихованні дитини вони будуть приймати рівну участь. Спору щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, як подружжя, не існує, що підтверджується нотаріально посвідченим шлюбним договором від 16.11.2018 року. За вказаних обставин, посилаючись на те, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, дана заява відповідає їх дійсній волі і після розірвання шлюбу їх особисті та майнові права, а також права їх дитини не будуть порушені, заявники просили розірвати шлюб між ними. В наданих до суду письмових заявах [PERSON] та [PERSON] просили розглянути справу без їх участі, зазначивши про підтримання поданої заяви. З урахуванням цього, враховуючи положення ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності заявників та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в заяві доводи та дослідивши надані до неї письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 липня 2018 року Центральним районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №392. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З довідки про реєстрацію місця проживання №02.3-24/1571 від 01.02.2019 року вбачається, що дитина зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , право власності на яку згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.05.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав належить на праві приватної власності заявниці [PERSON] . Також з матеріалів справи вбачається, що 16.11.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за реєстровим №2100 було посвідчено шлюбний договір між [PERSON] та [PERSON] , яким врегульовано майнові відносини між заявниками, як подружжям. 09.09.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за реєстровим №1862 було посвідчено укладений заявниками договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, згідно якого заявники погодили, що до досягнення дитиною десятирічного віку вона буде проживати разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Після досягнення дитиною десятирічного віку місце проживання дитини буде визначатись за спільною згодою батьків та самою дитиною. Вказаним договором, зокрема, було визначено, що участь у забезпеченні умов життя дитини, яку братиме батько визначається за домовленістю батьків та передбачається умовами даного договору, з урахуванням умов договору про сплату аліментів на дитину, укладеного між батьками 09.09.2019 року. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно за умовами даного договору та з урахуванням ч.5 ст.157 СК України. Батько зобов`язаний брати участь у вихованні дитини і має право на особисте спілкування з дитиною, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Батько за попередньою домовленістю з матір`ю має право спілкуватись з дитиною за бажанням самої дитини, а також з урахуванням стану здоров`я дитини, розпорядку дня та навчального процесу безперешкодно та систематично за місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , та/або за місцем знаходження дитини за адресою: [ADDRESS] , але будь-якого разу спілкування повинно відбуватись тільки в присутності матері та/або батьків з боку матері, що також стосується дня народження дитини та будь-яких святкових днів та днів релігійних свят, передбачених ст.73 КЗпП України. Окрім цього, 09.09.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. за реєстровим №1861 було посвідчено договір про сплату аліментів на дитину, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] узгодили обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, які повинні сплачуватись не пізніше 30 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом передачі грошових коштів готівкою матері або перераховувати на картковий рахунок матері. Крім сплати аліментів, батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Статтею ст.109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Таким чином, відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як зазначила заявники, з початку червня 2019 року вони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Таким чином, виходячи із фактичних взаємин сторін вбачається, що розлад в сім`ї не має тимчасового характеру, шлюб між сторонами носить формальний характер та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З урахуванням зазначених вище обставин та наведених положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дотримання заявниками вимог ст.109 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить інтересам заявників, а тому спільну заяву останніх про розірвання шлюбу слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved