Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Заявник звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із зазначеною заявою, в обґрунтування якої вказала, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , який після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняв спадщину, яка складалася з будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , однак не оформив спадкові права, в своє чергу його матір - [PERSON] була спадкоємцем вказаного будинку після смерті її батька - [PERSON] , однак за життя також не оформила спадкові права та [INFO] померла. Разом з тим, в документах що посвідчують смерть [PERSON] та в свідоцтві про право власності на будову від 31.08.1949 року, ім`я спадкодавця має розбіжність, а саме у свідоцтві про право власності на вищевказаний будинок, ім`я замість вірно зазначеного « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». У зв`язку з тим, що заявнику не має можливості у позасудовому порядку оформити свої спадкові права, просила суд встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , та дідом [PERSON] , [INFO] , а також встановити факт належності свідоцтва про право на будову від 31.08.1949 року, виданого на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . В судове засідання заявник та її представник не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти вимог заявника заперечував в повному обсязі, раніше до суду були надано письмові пояснення, згідно яких зазначено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , раніше вказаний будинок мав адресу: [ADDRESS] , однак заявник як доказ додає до матеріалів справи копію домової книги де була зареєстрована померла [PERSON] та померлий [PERSON] , однак на вказаній домовій книзі вказано, що вона є для прописки громадян, проживаючих у будинку 68 . Заявник в заявлених вимог зазначає будинок № 76 , а також згідно свідоцтва про смерть та свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок, є розбіжність в іменах « [PERSON] » та « [PERSON] ». А тому з огляду на вищевикладене, вважає, що у заявника не достатньо доказів для встановлення факту родинних відносин. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянки України (а.с.5-7, 75-76). З 08.12.1982 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що складено відповідний запис № 687, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08.12.1982 року Рубіжанським міським відділом ЗАГС Ворошиловградської області (а.с.33). Згідно наданої інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 14.03.2020 року № 284/21.20-35, надати інформацію про народження [PERSON] , [PERSON] не має можливості, оскільки актові записи про народження за 1893 та 1923 рік знаходяться на зберіганні у Державних обласних архівах державної реєстрації актів цивільного стану за територіальністю та до державного реєстру актів цивільного стану громадян України не вносилися (а.с.30). Відповідно до інформації, наданої КП «БТІ» РМР від 19.06.2019 року за № 574, рішення суду другої ділянки м. Рубіжне Ворошиловградської області, свідоцтва про право власності на домоволодіння від 31.08.1949 року власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.11-13, 82). [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.05.1973 року серії [NUMBER] , виданим Епіфановською сільською радою Кремінського району (а.с.27,79-зворот). [INFO] народилася [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 122, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Епіфановським бюро ЗАГС Ново-Астраханського району (а.с.96). [INFO] померла [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 85, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.05.2019 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області (а.с.31, 77-зворот). [PERSON] народився [INFO] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 21, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.02.1968 року серії [NUMBER] , виданим Епіфанівською сільською радою Кремінського району Луганської області та паспортом громадянина України (а.с.33-35, 81). [INFO] помер [PERSON] про що складено відповідний актовий запис № 119, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.02.1994 року серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС м. Рубіжне (а.с.3). [INFO] помер [PERSON] про що складено відповідний актовий запис № 215, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанеського міського управління юстиції у Луганській області (а.с. 74-зворот). Згідно постанови державного нотаріусу Рубіжанської державної нотаріальної від 13.11.2019 року № 404/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті [INFO] чоловіка - [PERSON] на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав діду спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дочка - [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті свого батька [PERSON] прийняла, проте не оформила свої спадкові права та померла, спадкоємцем після смерті якої був її син [PERSON] , який спадщину прийняв але не оформив свої спадкові права та помер (а.с.8-9). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частинами 3,4 та 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно вимог діючого законодавства, родинні відносини можуть підтверджуватися будь - якими документами, які містять необхідні відомості. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В Постанові Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами в п. 12 указано, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. У ст. ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції і може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п.23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України). З огляду на вищевикладене, оцінюючи сукупність доказів, які були надані заявником, суд вважає що належних та допустимих доказів того, що [PERSON] є батьком [PERSON] та дідом [PERSON] матеріали справи не містять, а також судом не встановлено належних доказів на підтвердження того що свідоцтво про право на будову від 31.08.1949 року, видане на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] належить померлому [INFO] - [PERSON] , а тому у задоволенні даної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed