Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про поділ спільного боргу подружжя. Заява мотивована тим, що при задоволенні рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року борг відповідно до договору позики в розмірі 220 400 грн. не визнано об`єктом спільної сумісної власності та спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON] . Заявник в судовому засіданні подану заяву підтримав та просив суд її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо заяви про винесення додаткового рішення. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Суд, повно та всебічно вивчивши матеріали справи та поданої заяви, приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення є такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 листопада 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду та його роз`яснення та просив суд роз`яснити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року, де зазначити, що борг на основі договору позики в розмірі 220400 грн. є спільним боргом [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення та його роз`яснення відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року скасовано. В своїй постанові від 03 вересня 2019 року, провадження № 22-ц/824/8058/2019 Київський апеляційний суд, наголосив на тому що відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що боргові зобов`язання не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому борг за позикою від 27 липня 2007 року у розмірі 220 400 грн. не може бути визнаний спільним боргом [PERSON] та [PERSON] . Проте з таким висновком суду першої інстанції Київський апеляційний суд не погодився з огляду на те, що як вбачається з позовної заяви [PERSON] просив суд визнати борг перед відповідачем в розмірі 220 400 грн. спільним боргом подружжя. У рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року, судом не вирішено позовну вимогу про визнання боргу спільним боргом подружжя, у мотивувальній частині не наведено обґрунтування ані відмови, ані задоволення зазначеної позовної вимоги, а вказавши в резолютивній частині про задоволення позову, суд не зазначив, що визнав борг спільним боргом подружжя. Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції фактично відмовив у задоволенні зазначеної вище позовної вимоги, постановивши при цьому не додаткове рішення, а ухвалу. Згідно із положеннями ст. 61 СК України за змістом якої об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є гроші, одержані за договором, укладеним одним із подружжя не в інтересах сім`ї, а не боргові зобов`язання за такими договорами. Таким чином, кошти, які позивач позичив у своєї сестри [PERSON] використані в інтересах сім`ї та внесені на рахунок відповідно до укладеного договору на придбання квартири для проживання сім`ї [PERSON]. Згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за д о говором, використане в інтересах сім`ї. Як зазначено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язанням, що виникли в інтересах сім`ї Відповідно до ст. 70 СК України передбачено, що при поділі майна, яке належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, їх частки є рівними. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Враховуючи, що судом при ухваленні рішення по справі, борг відповідно до договору позики від 27 липня 2007 року в розмірі 220 400 грн. не визнано об`єктом спільної сумісної власності та спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що є необхідність в ухваленні додаткового рішення, яким доповнити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013 року, борг відповідно до договору позики в розмірі 220 400 грн. визнати об`єктом спільної сумісної власності та спільним боргом подружжя [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, подана заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved