Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Заявник у справі звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, що має юридичне значення посилаючись не те, що є онукою [PERSON], який помер [INFO] у м. Донецьк, про що свідчить свідоцтво про смерть, виданим Донецьким міським ДРАЦС Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, серія [NUMBER] від 19 лютого 2018 року, що є окупованою територією. Заявник зазначила, що при зверненні до Голосіївського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві з метою державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO], в державній реєстрації було відмовлено, оскільки, для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В судове засідання заявник не з'явився. Зацікавлена особа у судове засідання не з»явилась. Суд, заслухавши пояснення заявника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази встановив наступне. Судом встановлено, що згідно заповіту НВО 440734 від 25.01.2017 року [PERSON] заповів все йому належне майно [PERSON], яка є його онукою. Згідно відомостей наданих заявником, [PERSON], помер [INFO] у м. Донецьк, про що було видано свідоцтво про смерть, виданим Донецьким міським ДРАЦС Державної Реєстраційної Палати, на тимчасово окупованій території України. Судом встановлено, що при зверненні звявника до Голосіївського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві з метою державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO], в державній реєстрації було відмовлено, оскільки, для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваженняє. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року відповідно до ст. 273 ЦПК України( 1963р) суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення ( удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Тобто факт смерті може бути встановлений в порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Згідно ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану, підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров»я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. На підставі вищевикладеного, встановлених у судовому засіданні обставин справи суд дійшов висновку про задоволення заяви. На підставі наведеного, ст. ст. 4-13, 77-84, 259, 260, 264-266, 269, 317 ЦПК , суд,

Outcome: approved