Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт прийняття нею спадщини померлого 07 квітня 2002 року [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння його спадковим майном по закону - на земельну частку (пай) розміром 4,86 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії КР-З-000307 від 05 квітня 1999 року, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №307 виданого на імя [PERSON]. Одночасно просить встановити факт належності вказаного державного акту на право приватної власності на землю [PERSON]. Свої вимоги обгрунтувала тим, що 07 квітня 2002 року в республіці Білорусь помер її чоловік [PERSON] До 2000 року вона з чоловіком проживали разом у [INFO] Україна, а потім переїхали до Білорусії де проживали разом до дня його смерті. Спадщину останнього вона прийняла шляхом фактичного вступу в управління і розпорядження його майном, а саме здійснила його поховання та мала у себе державний акт на право приватної власності на землю серії КР-З-000307, який [PERSON] передав їй ще за життя. А повернувшись у 2002 рокц до України отримувала орендну плату за оренду вказаної вище земельної ділянки на підставі укладеного чоловіком з ФГ «Соджюс» у 1999 році договору оренди землі. До нотаріуса у передбачений строк з заявою про прийняття спадшини не зверталася. Їх дочка [PERSON] (відповідач у справі) весь цей час проживала в Україні, на спадщину батька вона не претендує. За вказаних обставин вважає, що є всі підстави для встановлення факту прийняття нею спадщини, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Вказала, що у державного акті на право приватної власності на землю серії КР-З-000307 від 05 квітня 1999 року, який належить її чоловікові [PERSON] неправильно зазначено його прізвище [PERSON], у звязку з чим постало питання про встановлення факту належності йому цього державного акту. Заявник у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій у повномі обсязі підтримавши вимоги своєї заяви, просить розглядати справу за її відсутності. Заінтересована особа у судове засідання також не зявилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, підтвердила, що державний акт виданий на імя [PERSON], вдійсності видавався та належить її батькові [PERSON], який помер 07 квітня 2002 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб заявник [PERSON] з 22 листопада 1983 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 6). 07 квітня 2002 року в селі Ветхінь Гомельської області Речницького району Білорусь помер (запис російською мовою) «[PERSON]П.» про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 7). Державний акт на право приватної власності на землю серії КР-З-000307 від 05 квітня 1999 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №307, яким посвідчується право власності на земельну ділянку площею 4,86 розташовану на території Володимирівської сільської ради, виданий на імя [PERSON] (а.с. 14). Згідно з договором оренди землі від 11 квітня 1999 року [PERSON] передав у оренду ФГ «Соджюс» земельну ділянку загальною площею 4,86 га, яка розташована на території Володимирівської сільської ради (а.с. 15-16). Довідка видана Володимирівською сільською радою 03 березня 2016 року свідчить про те, що [PERSON] з 1991 року по 2000 рік був зареєстрований та проживав [INFO] разом зі своєю дружиною [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до інформаційної довідки за Спадкового реєстру та довідки Знамянської районної державної нотаріальної контори від 11 квітня 2016 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Наявні в матеріалах справи свідоцтво про народження та свідоцтва про реєстрацію шлюбів свідчать про те, що заінтерсована особа [PERSON] (родове прізвище на російській мові [PERSON]) є рідною дочкою [PERSON], [PERSON] (а.с.9,10,11,12.,13). Відповідно до положеньст.529 ЦК УРСРспадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є дружина, діти. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до норм\~ст. 525 ЦК УРСР\~(1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. За правилами ст. 548 ЦК УРСР 1963 року\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена\~наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій\~\~про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 2, 23 вказаної вище постанови постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року№ 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦКУкраїнської РСР 1963 року. Аналізуючи дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що протягом шести місяців заявник [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки у заявника наявний державний акт про право власності померлого чоловіка на землю, договір оренди з відмітками про отримання плати в натурі вже після смерті чоловіка. Факт належності правовстановлюючого документу державного акту про право власності на земельну ділянку [PERSON] підтверджується ідентичним зазначенням його власного імені та по батькові, у досліджених документах, та майже тотожним написанням прізвища [PERSON]/[PERSON]. Відповідно до ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене, те, що встановлення факу про який просить заявник, породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне для оформлення спадщини, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і дана вимога не повязується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, встановивши факт належності спадкодавцю державного акту про право власності на земельну ділянку серії КР-З-000307, виданого на імя [PERSON] Разом з цим, відповідно до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження, складає 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 275 грн. 60 коп. Заявником сплачено судовий збір в сумі 1676 грн. Таким чином, на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] необхідно повернути зайво сплачену суму судового збору.

Outcome: approved