Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Заявники [PERSON], [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м.Чернівці із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа Чернівецька міська рада. В заяві посилається на те, що 10 лютого 1994 року Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS], на підставі розпорядження №7152 від 09 лютого 1994 року. Згідно вказаного свідоцтва, власниками зазначеної квартири вказано [PERSON] (50%) та членам його сім'ї [PERSON] (25%), [PERSON] (25%). [PERSON] помер [INFO] [PERSON] як єдиний спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину та набула право власності на спадкове майно, а саме 50% квартири [ADDRESS]. При видачі вказаного свідоцтва Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому було допущено помилки в прізвищах «[PERSON]», які слід було написати як «[PERSON]». Правильність написання прізвища підтверджується копіями паспортів [PERSON] та [PERSON], копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], копією свідоцтва про шлюб [PERSON], виданого 06.03.2018 р., та копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], виданого 18 березня 1983 р. Крім того, з паспорту [PERSON] вбачається, що вона з 12 січня 1969 р. та по даний час зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. З паспорту [PERSON] вбачається, що він був зареєстрований в [ADDRESS] з 10 березня 2000 р. по 12 червня 2012 р. З квитанцій про оплату комунальних послуг, вбачається, що [PERSON] сплачувала комунальні послуги, спожиті в квартирі [ADDRESS]. Помилка в написанні прізвища була допущена в свідоцтві про право власності на житло від 10.02.1994 р. через невірний переклад, в зв'язку із тим, що воно оформлялось на підставі свідоцтв та паспорту, виданих ще за радянського союзу та на російській мові, а свідоцтво про право власності на житло вже оформлялось на українській мові. Щоб провести державну реєстрацію права власності належної їм квартири у Центрі надання адміністративних послуг (ЦНАП) м. Чернівці, під час підготовки документів встановлено, що в зазначеному Свідоцтві помилково вказано їх прізвища як «[PERSON]» замість «[PERSON]». На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.293, 315 ЦПК України, ст.ст.317, 321 ЦК України просять встановити факт належності [PERSON], [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло, а саме квартиру за адресою [ADDRESS], яке було видане Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому 10 лютого 1994 року, зареєстрованого управлінням по комунальній власності на праві спільної часткової власності у реєстрову книгу за №6944. Заявники [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, спрямували на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, вимоги заяви підтримують в повному обсязі, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Чернівецької міської ради Осовська М.М. в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи по суті спрямувала заяву, згідно якої просили ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, проти задоволення заяви не заперечувала, розгляд справи просила проводити у їх відсутність. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи які вимоги заяви підтримали, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] у віці 69 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1994 року, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому - квартира [ADDRESS] на підставі розпорядження №7152 від 09 лютого 1994 року належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (50%) та членам його сім'ї [PERSON] (25%), [PERSON] (25%) (а.с.5). [PERSON] як єдиний спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину та набула право власності на спадкове майно, а саме 50% квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-10). При видачі свідоцтва Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому допущено помилки в прізвищах «[PERSON]», які слід було написати як «[PERSON]». Правильність написання прізвища підтверджується копіями паспортів [PERSON] та [PERSON], копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], копією свідоцтва про шлюб [PERSON], виданого 06.03.2018 р., та копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], виданого 18 березня 1983 р. (а.с.11-16, 19-21). Крім того, з паспорту [PERSON] вбачається, що вона з 12 січня 1969 р. та по даний час зареєстрована в квартирі [ADDRESS], а з паспорту [PERSON] вбачається, що він був зареєстрований в [ADDRESS] з 10 березня 2000 р. по 12 червня 2012 р. (а.с.13,15) З квитанцій про оплату комунальних послуг, вбачається, що [PERSON] сплачувала комунальні послуги, спожиті в квартирі [ADDRESS] (а.с.17-18). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю. Зі змісту роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про прав. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. При таких обставинах суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності заявникам свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру за адресою [ADDRESS], не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви в цій частині, судом не встановлено. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз'яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявниками в своїй заяві, оскільки прізвище заявників помилково вказане як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]», крім того, вказані факти ніким не заперечуються. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведені обставини суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON], [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved