Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила суд встановити факт прийняття [PERSON], [INFO], спадкового майна тітки - [PERSON], яка відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], померла [INFO] в с. Хмельове Маловисківського району Кіровоградської області, а саме - земельної ділянки площею 4,32 га., розташованої на території Петроострівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. В подальшому представник заявника уточнив вимоги викладені в заяві і просив суд - встановити факт прийняття [PERSON], [INFO], спадкового майна- [PERSON], яка відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], померла [INFO] в с. Хмельове Маловисківського району Кіровоградської області, а саме - земельної частки /паю/ в розмірі 5,67 га., згідно Сертифіката [NUMBER] виданого Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області 21 січня 1998 року. В обґрунтування своєї уточненої заяви представником заявника зазначається, що [INFO] померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку /пай/ в розмірі 5,67 га., належну спадкодавцю згідно Сертифіката [NUMBER] виданого Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області 21 січня 1998 року. На випадок своєї смерті [PERSON] зробила розпорядження, склавши заповіт відповідно якому заповіла зазначену вище земельну частку (пай) заявнику. Після смерті [PERSON] заявник вступила у фактичне володіння спадщиною - земельною часткою (паєм), одержує за нього орендну плату і їй після смерті [PERSON] було передано Державний акт на право приватної власності на землю, який оформлений на ім»я спадкодавця. В судове засідання призначене на 14 липня 2016 року о 09 год. 00 хв. заявник та його представники не з»явилися. Представником заявника - [PERSON] через канцелярію суду була подана заява, у якій вона просить розглянути справу у її відсутність. Заінтересована особа - Хмелівська сільська рада Маловисківського району Кіровоградської області про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте свого представника до суду не направила, у зв»язку із чим розгляд справи проводиться у відсутність її представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх співставленні та сукупності, прийшов до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської областівід 07 вересня 2001 року, реєстровий № 124 [PERSON] заповіла [PERSON] земельну частку /пай/ в розмірі 5,67 га., належну спадкодавцю згідно Сертифіката [NUMBER] виданого Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області 21 січня 1998 року (а.с. 9). Вказаний вище заповіт не скасований, спадкова справа після смерті [PERSON] не була заведена, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 22-24). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с. 8). 04 червня 2002 року на ім»я [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER] площею 4,32 га., що розташована на території Петроострівської сільської ради, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Новомиргородської райдержадміністрації від 11 квітня 2002 року № 212-р (а.с. 7). Тобто вказаний вище Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] був виданий на ім»я [PERSON] вже після її смерті. Як вбачається з Довідки Відділу Держгеокадастру у Новомиргородському районі Кіровоградської області від 25 травня 2016 року Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на земельну ділянку кадастровий номер: [NUMBER] площею 4,32 га., що розташована на території Петроострівської сільської ради був виданий на підставі Сертифіката [NUMBER] виданого Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області 21 січня 1998 року (а.с. 55). Як вбачається з матеріалів справи після смерті [PERSON] заявник починаючи з 15 листопада 2001 року отримувала оренду плату за земельну частку (пай) належну [PERSON], який вона заповідала заявнику у справі. Крім того факт прийняття спадщини та вступ у володіння та управління нею підтверджується відповідними довідками СГТОВ «Хутірське», розрахунковими відомостями та Договорами оренди земельної ділянки (а.с. 52, 55-76). Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31 березня 1995 року зазначив, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного Процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК (1502-06) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Частина 1 ст. 534 ЦК УРСР встановлює, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Виходячи з системного аналізу вказаних норм матеріального права, суд вважає, що прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ст.ст. 57 - 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вказує заявник, встановлення факту прийняття спадщини необхідно їй для отримання спадщини після його смерті спадкодавця. Таким чином, заявлений [PERSON] факт має юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права на спадщину. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, дійшов висновку, про доведеність факту прийняття [PERSON], [INFO], спадкового майна - [PERSON], яка відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], померла [INFO] в с. Хмельове Маловисківського району Кіровоградської області, а саме - земельної частки /паю/ в розмірі 5,67 га., згідно Сертифіката [NUMBER] виданого Новомиргородською райдержадміністрацією Кіровоградської області 21 січня 1998 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved