Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Заявники, [PERSON] та [PERSON] 02.09.2021 звернулися до суду із заявою, у якій просять: - розірвати шлюб укладений 24 жовтня 2014 року між ними, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 962; - заявнику [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що 24.10.2014 сторони уклали шлюб. Заявники мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Сторони зазначають, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу є неможливим. Крім того, заявники вказують, що між ними досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпечені умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме оремо та розмір аліментів на дитину. Заявники в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 24 жовтня 2014 року сторони уклали шлюб, що підтверджує свідоцтво про шлюб (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 24.10.2014). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 17.03.2017). 02 серпня 2021 сторони уклали договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1156. Згідно з даним договором сторони, які є батьками малолітньої дитини [PERSON] , погодили постійне місце проживання дитини, обов`язок батька по сплаті аліментів та порядок сплати, порядок спілкування батька з дитиною, а також інші права та обов`язки матері та батька відносно малолітньої дитини. Заявники обґрунтовують вимоги тим, що сімейно-шлюбні відносини між ними припинилися, спільне господарство сторони не ведуть. Зазначають, що подальше збереження шлюбу неможливе. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також досягнуто згоди щодо визначення розміру аліментів, визначення місця проживання дитини та участі батьків у вихованні дитини після розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Виходячи з викладеного, з огляду на спільну заяву подружжя, обставини, викладені в ній, той факт, що шлюбні відносини між заявниками фактично припинилися, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, заявницею заявлена вимога про залишення прізвища чоловіка « [PERSON] » після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Даною нормою встановлено, що зміна прізвища або ж залишення шлюбного в результаті розірвання шлюбу є виключним правом позивача, однак позивачем не надано доказів порушення цього права, та, відповідно, необхідності судового захисту, а тому така позовна вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: partial