Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Заявник - представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі - ТОККПНЛ) Баранюк Н.М. звернулася до суду із заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON], [INFO], до психіатричного закладу. В обґрунтування вимог посилається на те, що в останнього наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка прийшла до висновку, що він потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди. У судовому засіданні представник ТОККПНЛ Баранюк Н.М. заяву підтримала та просила її задовольнити. Прокурор у судовому засіданні заяву про госпіталізацію громадянина [PERSON] у примусовому порядку в ТОККПНЛ без його згоди підтримав. [PERSON] в силу свого психічного стану в судовому засіданні пояснень надати не зміг. Законний представник особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити, оскільки її син [PERSON] не в змозі задовольняти свої основні життєві потреби в силу психічного захворювання. Пояснила, що її син не може самостійно одягнутися, взутися, не ходить в магазин, не може себе годувати, останнім часом став дратівливий. Вважає, що на даний час його необхідно госпіталізувати до психіатричного закладу у примусовому порядку, з метою обстеження в умовах стаціонару, про що подала відповідну заяву головному лікарю ТОККПНЛ від 19 жовтня 2016 року. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 19 жовтня 2016 року за направленням амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі матері [PERSON] з діагнозом: важка розумова відсталість. З цих підстав [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: голови комісії - Бондаренка О.М., членів комісії - Венгера О.П., Баранюк Н.М. Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів, пацієнт [PERSON], [INFO], поступив 19 жовтня 2016 року на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню по направленню психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ з діагнозом: важка розумова відсталість. Із анамнезу захворювання встановлено, що даним захворюванням [PERSON] страждає від народження. В психомоторному розвитку відставав з дитинства (мати пов'язує з перенесеною вірусною інфекцією). З чотирьох до семи років відвідував спеціалізований дитяти садок. В 7 років оформлений в допоміжну школу, де навчався 6 років, проте навчальний матеріал не засвоював, тому батьки перевели на навчання за індивідуальним графіком. З 1990 року пацієнт знаходиться на обліку в лікаря-невропатолога з приводу ДЦП, лікаря-психіатра з приводу психічного захворювання. Відомо, що перебував на обстеженні та лікуванні в умовах 8-го відділення ТОККПНЛ з 11 травня 1999 року по 26 травня 1999 року з діагнозом олігофренія в стадії різко вираженої імбецильності. Являється інвалідом І групи довічно з дитинства. Вдома самостійно не може одягнутися, взутися, зашнурувати шнурки, застебнути замок в куртці, не ходить в магазин, не вміє розігріти собі їжу, не може без сторонньої допомоги забезпечити свої життєві потреби, дратівливий. Поступає на обстеження та лікування повторно, однак вперше в цьому році. В психічному статусі пацієнт в свідомості. Доступний малопродуктивному мовному контакту. Мова поганомодульована. Дезорієнтований в часі, просторі. На запитання відповідає коротко, проте не завжди розуміє зміст заданих запитань. Судження переважно прості, примітивні. Мислення сповільнене по темпу, недорозвинуте. Відмічається значне зниження в інтелектуально-мнестичній сфері. Рівень здобутих знань вкрай низький. Переносний зміст метафор, прислів'їв пояснити не може. Арифметичне дії не виконує. Коло інтересів обмежене. Вольові процеси ослаблені. Емоції малодиференційовані, лабільні. Критика до свого стану відсутня. До госпіталізації байдужий. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про прийняття [PERSON] на обстеження та лікування згідно Закону України «Про психіатричну допомогу». Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди у зв'язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Відповідно до вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу без його згоди, а тому заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved