Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Заявник звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця Шмідт К.В. посилаючись на те, що у листопаді 2017 року Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист з приводу стягнення з неї 1 022 807,78 грн. боргу у зв'язку із невиконанням умов кредитного договору та 15 342,11 грн. судового збору. В рамках проведення виконавчих дій, приватним виконавцем Шмідт К.В.16.04.2018 року було винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, однак виконавцем не було взято до уваги те, що у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрито пенсійний рахунок [NUMBER] та у ПАТ КБ «Приватбанк» [NUMBER] який є зарплатним. Вказані дії приватного виконавця порушують її права та права малолітніх дітей, оскільки обмеження у користуванні цими коштами, призведуть до залишення заявника та її дітей без засобів до існування. Окрім того вказувала на те, що в рамках виконання рішення суду про стягнення з неї грошових коштів, приватний виконавець провела оцінку належного на праві власності скаржнику майна, а саме: квартири [ADDRESS], що в м. Києві та 05.04.2018 року подала заявку на реалізацію такого арештованого майна. Однак, приватним виконавцем не було враховано, що у вказаній квартирі зареєстровані та проживають її малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а передача на реалізацію арештованого мана, без дозволу служби у справах дітей є порушенням норм чинного законодавства. У зв'язку із вказаним, просила визнати дії приватного виконавця з приводу передачі на електронні торги її квартири неправомірними. Представник приватного виконавця в судовому засіданні заперечувала проти задоволення поданої скарги та вказувала на те, що в діях приватного виконавця відсутні порушення норм чинного законодавства України, оскільки діти скаржника були зареєстровані в належній їй квартирі без дозволу та повідомлення банку, отже вона самостійно порушила взяті на себе іпотечним договором зобов'язання. Щодо накладення арешту на рахунки, то представник приватного виконавця вказала, що враховую норми чинного законодавства України приватним виконавцем, дійсно було накладено арешти на рахунки скаржника, однак під час вчинення таких дій, можливості з'ясувати статус таких рахунків, у виконавця можливості не було. За таких обставин, вважає, що порушень приватним виконавцем, під час вчинення виконавчих дій не допущено. Представник служби у справах дітей в судовому засіданні підтримав скаргу боржника на дії приватного виконавця та вказував на те, що приватний виконавець звертався до служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з приводу отримання дозволу про виставлення на продаж та реалізацію нерухомого майна, в якому зареєстровані діти. Рішенням служби у справах дітей було відмовлено в задоволенні вказаного подання. Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення скаржника та його представника, представника приватного виконавця, представника служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Як убачається із матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.09.2017 року було задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з останньої 1 022 807,78 грн. боргу за кредитним договором та 15342,11 грн. судового збору. 13.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Шмідт К.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№55967822. 13.03.2018 року постановою приватного виконавця, в рамках виконавчого провадження №55967822 було винесено постанову про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно боржника. 26.03.2018 року постановою приватного виконавця було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 28.03.2018 року приватний виконавець отримав відповідь на свій запит з приводу зареєстрованих у [ADDRESS] (далі квартира) осіб. Згідно вказаної відповіді приватному виконавцю було повідомлено, що у квартирі зареєстровані скаржник, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 29.03.2018 року приватний виконавець звернувся до служби у справах дітей щодо надання дозволу на примусову реалізацію арештованого майна скаржника. Листом служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.04.2018 року, приватному виконавцю було відмовлено у наданні дозволу на примусову реалізацію майна. 02.04.2018 року приватному виконавцю було надано звіт про оцінку квартири зі змісту якого убачається, що вартість квартири становить 897 049,40 грн.. 05.04.2018 року приватним виконавцем до ДП «Сетам» було подано заявку на реалізацію арештованого майна - квартири, із зазначенням вартості арештованого майна. Скаржник, 03.05.2018 року довідавшись про наявність відкритого виконавчого провадження та вчинення відповідних виконавчих дій в рамках виконання виконавчого листа, звернулася до приватного виконавця із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Після ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження скаржнику стало відомо, що належна їй на праві власності квартира, передана на реалізацію. Окрім цього було з'ясовано, що служба у справах дітей, на момент передачі квартири на реалізацію не надавала відповідного дозволу на реалізацію вказаного майна, що є порушенням прав дітей скаржника. Судом було встановлено, що на підставі укладеного іпотечного договору від 24.04.2008 року, квартира перебуває в іпотеці у банку. При укладенні зазначеного договору іпотеки, діти скаржника ще не народилися тому відповідного застереження про це в договорі немає. 14.11.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та скаржником було укладено іпотечний договір яким було обтяжено іпотекою квартиру в рамках укладеного договору кредиту на придбання житла на вторинному ринку від 24.04.2008 року та договору кредиту від 14.11.2013 року (другий договір кредиту на придбання житла на вторинному ринку та другий іпотечний договір). Згідно п. 1.6. вказаного вище договору, іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, окрім обмежень, що випливають з іпотечного договору №030.29-50/341-К від 24.04.2008 року, а також, що із передачею в іпотеку предмета іпотеки не були порушені права неповнолітніх та/або малолітніх дітей, які проживають за адресою предметі іпотеки. 05.04.2018 року на адресу приватного виконавця від представника ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла заява відповідно до змісту якої, скаржник не повідомляв банк про те, що у переданій в іпотеку квартирі зареєстровані неповнолітні особи, і з заявою про надання дозволу на реєстрацію таких осіб, до банку не зверталася. В судовому засіданні скаржник та її представник вказували на те, що банк повідомлявся у 2013 році про наявність реєстрації дітей у квартирі, однак відомостей про те, що вона дійсно зверталася до банку із вказаним повідомленням, суду не надала. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленим іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За таких обставин, під час укладення договору іпотеки, іпотекодавець обізнаний з можливими наслідками не виконання зобов'язань, які забезпечені іпотекою. Відповідно до п.2.1.4 іпотечного договору іпотекодавець зобов'язаний без письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. З довідки про реєстрацію місця проживання від 23.04.2018 року убачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований у квартирі з 31.07.2012 року. З довідки про реєстрацію місця проживання від 23.04.2018 року убачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований у квартирі з 22.05.2012 року. За таких обставин, враховуючи те, що діти скаржника були нею зареєстровані у квартирі та набули відповідного права користування нею, і про цю обставину банк повідомлений належним чином не був та, відповідно, не давав дозволу на вчинення таких дій, суд приходить до висновку про те, що скаржник порушила вимоги іпотечного договору, зареєструвавши у квартиру, яка знаходиться під обтяженням іпотекою своїх малолітніх дітей. Тобто, на момент укладання договору іпотеки у 2013 році, іпотекодавець запевнив іпотекодержателя про ту обставину, що в квартирі не проживають та не зареєстровані малолітні діти (обставини, які були обумовлені в іпотечному договорі від квітня 2008 року не змінилися), однак як було встановлено, іпотекодавець діяв недобросовісно по відношенню до іпотекодержателя щодо повідомлення права третіх осіб користуватися предметом іпотеки. За такі дії іпотекодавця, ст. 3 іпотечного договору передбачена відповідальність. Як на підставу для задоволення своєї скарги, в тому числі, скаржник посилається на те, що приватний виконавець не отримав дозволу на реалізацію заарештованого майна від служби у справах дітей, тому такі дії є неправомірними. З таким твердженням скаржника, суд погодитися не може виходячи із наступного. Згідно із ст. 12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. В той же час ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що рішення про стягнення з скаржника боргу за неналежне виконання умов укладеного кредитного договору набрало законної сили. Під час проведення виконавчих дій за відкритим виконавчим провадженням, приватним виконавцем було встановлено, що іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, окрім квартири, яка обтяжена іпотекою, у скаржника немає. Інша квартира, яка хоча і зареєстрована на ім'я скаржника, перебуває під обтяженням на підставі договору довічного утримання, і на неї, в рамках проведення виконавчих дій, не може бути звернуто стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Державним виконавцем було встановлено, що коштів достатніх, для погашення боргу перед стягувачем у скаржника немає. З метою встановлення осіб, які фактично проживають в квартирі, приватним виконавцем до уповноваженого управління поліції було направлено відповідну вимог. За результатами розгляду вказаної вимоги було встановлено, що двері в квартиру ніхто не відкрив, зі слів сусідів, протягом тривалого часу в квартирі проживають квартиранти, які періодично змінюються (лист від 07.06.2018 року) (т.1. а.с.116,117). Актом приватного виконавця від 05.04.2018 року (.т.1 а.с.181) було встановлено, що в квартирі діти не проживають. Відповідно до чч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Як вже було встановлено, що скаржник діяв недобросовісно при укладенні іпотечного договору у 2013 році, що виразилося у неповідомленні про факт реєстрації дітей скаржника у квартирі без відповідного дозволу та повідомлення іпотекодержателя. За таких обставин, виходячи з характеру спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що скарга в частині дії приватного виконавця з приводу передачі на електронні торги квартири неправомірними, задоволенню не підлягає, оскільки саме порушення умов укладених між банком та скаржником іпотечного договору, фактично стало підставою для звернення скаржника із відповідною скаргою. Щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця в частині накладення арешту на рахунки скаржника, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У статті 24 Закону України «Про оплату праці» вказано, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення. Таким чином, суд приходить до висновку, що приватний виконавець не мав підстав для накладення арешту на рахунки, призначені для зарахування заробітної плати боржника та пенсії. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. Згідно із ч.1-3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Згідно довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 26.04.2018 року рахунок № [NUMBER] відкритий на ім'я скаржника для зарахування пенсії з Пенсійного фонду України. З довідки від 26.04.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» убачається, що у скаржника у ПАТ КБ «Приватбанк» відкрито зарплатний рахунок № [NUMBER]. Матеріали справи свідчать про те, що вказані рахунки арештовані на підставі постанови приватного виконавця, і в той же час, відбуваються виконавчі дії направлені на реалізацію предмету іпотеки. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що накладенням арешту на рахунки, на які надходять кошти у вигляді заробітної плати та пенсії, без вирішення питання про можливість відрахувань коштів, при нарахуванні відповідних сум заробітної плати та пенсії, призводить до порушення прав скаржника. Інші наявні в матеріалах справи докази, не спростовують висновки суду про порушення скаржником умов іпотечного договору та недотримання норм чинного законодавства України приватним виконавцем під час вирішення питання про накладення арешту на рахунки скаржника.

Outcome: partial