Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, вказуючи, що [INFO] в м. Донецьк Донецької області, яке є тимчасово непідконтрольною територією України, помер її чоловік [PERSON] , про що була видана довідка про причину смерті № 306 від 28.09.2019 року. З метою реєстрації смерті чоловіка вона звернулася до Нікольського районного відділу ДРАЦС, але отримала відмову, оскільки нею надано документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово непідконтрольній території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідно для отримання допомоги на поховання, невиплаченої пенсії на момент смерті, а також для подальшого оформлення спадщини. Просить встановити факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , в м. Донецьк Донецької області, Україна. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 07.11.2019 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. Також про дату, час і місце судового розгляду справи учасники справи повідомлялися належним чином. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але в заяві просила справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи: Нікольського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з`явився. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що з довідки про причину смерті від 28.09.2019 року та свідоцтва про смерть № [NUMBER] від 28.09.2019 року, виданих на тимчасово непідконтрольній території України вбачається, що [INFO] в м. Донецьк Донецької області у віці 69 років помер [PERSON] , [INFO] , причина смерті: церебральний атеросклероз. Згідно відмови Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведені державної реєстрації смерті за вих. № 182/16.47-102 від 07.11.2019 року заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Донецьк Донецької області, оскільки заявником для підтвердження факту смерті не пред`явлено документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, або рішення суду про оголошення її померлою. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України Таким чином, право на звернення до суду по даній справі мають тільки родичі померлого або їх представники. На підтвердження родинних відносин між заявницею та померлою особою, останньою надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.02.1973 року, з якого вбачається, що [PERSON] 24.02.1973 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». Проте, в вищевказаному свідоцтві про укладення шлюбу міститься відмітка про те, що шлюб розірвано 29.06.1998 року, що також підтверджується відміткою в паспорті заявниці. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до правового змісту ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що заявниця [PERSON] не надала суду належних доказів, з приводу того, що вона є родичем особи, щодо якої просить встановити факт смерті, оскільки як встановлено судом шлюб між нею та померлою особою було розірвано. За таких обставин, враховуючи, що заявницею на виконання вимог ст. 317 ЦПК України не надано належних доказів, які підтверджують, що вона є родичем особи, факт смерті якої вона просить встановити, суд вважає, що заявниця на час звернення до суду не має право вимоги за даними правовідносинами, а тому її заява задоволенню не підлягає. Між тим слід зазначити, що встановлення факту смерті [PERSON] не створює для заявниці жодних юридичних наслідків, а тому і з цих підстав заява задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, враховуючи, що заявниці у задоволенні її вимог відмовлено, а також беручи до уваги положення ч.7 ст. 294 ЦПК України, суд вважає, що сплачена заявницею за подачу до суду заяви сума судового збору відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed