Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Заявник\~звернувся до суду із заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що хвора [PERSON], яку визнано недієздатною, у звязку із загостренням психічного захворювання та погіршенням стану потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Посилаючись на згоду опікуна недієздатної особи та рішення лікаря-психіатра, заявник просить госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу. Представник заявника, прокурор і законний представник особи, щодо якої розглядається питання про госпіталізацію в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з викладених у ній підстав. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено такі обставини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2006 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатною. Згідно із записами первинного огляду лікаря приймального відділення Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 від 07.07.2016 року, [PERSON] психічно хворіє з 2006 року; діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперереривний перебіг, параноїчний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект F 20.00 за МКХ-10; у звязку із погіршенням психічного стану та неможливістю здійснювати догляд і нагляд поступає на лікування; хвора потребує постійного стороннього догляду і нагляду. Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу), визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року\~№ 1489-III\~з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У мотивувальній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України вказано такий порядок його виконання: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Враховуючи медичні дані щодо психічного стану здоровя [PERSON]Я, який погіршився, направлення лікаря за місцем проживання на госпіталізацію до психіатричної лікарні, записи первинного огляду лікаря-психіатра щодо необхідності стаціонарного лікування та згоду опікуна на надання її підопічній стаціонарної психіатричної допомоги, суд приходить до висновку, що існують передбачені статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для госпіталізації недієздатної до психіатричного закладу. Таким чином, заяву слід задовольнити як обґрунтовану. На підставі викладеного,

Outcome: approved