Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа, а саме, свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 01.09.1998 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області №90 від 28.08.1998 року, в якому прізвище, ім`я, по батькові зазначено як - « [PERSON] » - належить [PERSON] . Заява мотивована тим, що заявниця 12.07.2021 року звернулася до виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області з питання державної реєстрації права власності на будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , що належить заявниці згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 01.09.1998 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області № 90 від 28.08.1998 року. Заявниці було відмовлено в реєстрації права власності на будинок, в зв`язку із розбіжностями в анкетних даних зазначених замовників (власника і заявника), а саме, відповідно до тексту свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, власником зазначеного будинку є [PERSON] , в той час як заявницею відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26.12.2001 року є [PERSON] . Встановлення факту належності заявниці правовстановлюючого документа, а саме, свідоцтва на право особистої власності від 05.09.1946 року на жилий будинок потрібне для оформлення права власності на зазначений будинок . В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області до суду не з`явився, надав суду письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. Свідок [PERSON] надала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що до 1999 року вона була невісткою гр. [PERSON] та в період з 1996 року по 1999 рік проживала разом з нею за адресою: с. Чорненково Покровського району Дніпропетровської області. Підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] це одна людина. Окрім цього, свідок [PERSON] зазначила, що їй відомо про те, що у власності гр. [PERSON] перебуває житловий будинок, який розташований в с. Чорненково Покровського району Дніпропетровської області. Свідок [PERSON] надала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що вона є рідною донькою гр. [PERSON] . Підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] це одна людина. Окрім цього, свідок [PERSON] зазначила, що їй відомо про те, що у власності гр. [PERSON] перебуває житловий будинок, який розташований в с. Чорненково Покровського району Дніпропетровської області. Суд, дослідивши письмові пояснення свідків, письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №59300467 від 16.07.2021 року державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовив у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за суб`єктом [PERSON] , у зв`язку з тим, що відповідно до тексту свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, власником зазначеного будинку є [PERSON] , в той час як заявником відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 26.12.2001 року є [PERSON] (а. с. 8). Згідно паспорта серії [NUMBER] , виданого 26.12.2001 року Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області прізвище ім`я по батькові заявниці вказано як « [PERSON] » на російській мові « [PERSON] » (а. с. 4). Водночас, у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок від 01.09.1998 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області №90 від 28.08.1998 року, прізвище, ім`я, по батькові заявниці українською мовою зазначені, як « [PERSON] » (а. с. 10). Таким чином судом встановлено розбіжність у написанні ім`я та по батькові заявниці у свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок від 01.09.1998 року та у паспорті серії [NUMBER] , виданого 26.12.2001 року. При цьому, відповідно до наданого заявницею свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Покровським бюро РАЦС Дніпропетровської області 12.02.1972 року ім`я та по батькові заявниці також зазначено як « [PERSON] », оскільки свідоцтво заповнене російською мовою згідно правил російської граматики (а. с. 9). Також, ім`я та по батькові заявниці зазначається як « [PERSON] » у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 19.03.1998 року, ідентифікаційний номер - [NUMBER] (а. с. 4, зворот). Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Так, у відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 01.09.1998 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області №90 від 28.08.1998 року, на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] . Наявна помилка у написанні ім`я та по батькові « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] » у вказаному правовстановлюючому документі, перешкоджає заявниці у реалізації її права на оформлення права власності на будинок і не може бути усунута іншим шляхом, ніж в судовому порядку. Отже, у даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документа є реалізацією права заявниці на оформлення права власності на будинок, перешкодою чому є помилково зазначені її ім`я та по батькові у правовстановлюючому документі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved