Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Заявники звернулися до суду з вищеназваною заявою, у якій посилаються на те, що з 05.07.2014р. знаходяться у шлюбі. Підчас проведення АТО позивачка [PERSON] перебуваючи у стані вагітності виїхала у м. Сімферополь АРК, де 24.01.2015 року, вона народила дитину доньку [PERSON], про що їй було видане свідоцтво про народження дитини медичною установою «ГБУЗРКБ им. Семашко ОППЦ г. Симферополь». 03.11.2015р. з медичним свідоцтвом про народження доньки, вона звернулась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського МУЮ, для реєстрації та отримання свідоцтва про народження доньки, але їй було відмовлено у зв»язку з тим, що в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій даних про юридичну особу яка видала медичне свідоцтво не має. Посилаючись на неможливість реєстрації народження доньки, заявники просять встановити факт народження у них доньки [PERSON], вказавши позивачку матір»ю дитини, а позивача батьком. Заявники в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому засіданні встановлено, що 24.01.2015р., позивачка у м. Сімферополь народила дитину - доньку [PERSON], про що було видане медичне свідоцтво медичною установою «ГБУЗРКБ им. Семашко ОППЦ г. Симферополь» ( л.с.6). Як вбачається з листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського МУЮ ( л.с.4), заявниці було відмовлено у реєстрації народження дитини, у зв»язку з тим що медичне свідоцтво про народження є недійсним на території України. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так згідно принципу 3 Декларації прав людини від 20.11.1959р., дитині має належати з його народження право на ім`я та громадянство. Відповідно до ч.1 ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971р. « Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але « у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Враховуючи вище зазначені обставини та надані докази, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved