Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Заявники звернулись до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання подружжя. В обґрунтування своїх вимог посилались на те, що вони 16.11.2012 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З червня 2021 року відносини між ними, як подружжям стали вкрай напруженими, склалася складна фінансова ситуація в сім`ї, все частіше почали виникати сварки, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Внаслідок постійного емоційного тиску один на одного у них не має ні можливості, ні бажання спільно проживати. Подружні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. З вересня 2021 року вони проживають за різними адресами. Бен [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначили, що встановлення режиму окремого проживання відповідає їхнім інтересам, як осіб, які не бажають проживати спільним життям. Розірвання шлюбу між ними є передчасним. Їм як подружжю необхідний час для врегулювання конфліктів, проаналізувати стосунки і в результаті вирішити долю шлюбу. Просять встановити режим окремого проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстровано 16.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис - 1768. Ухвалою суду 08.11.2021 року провадження по справі було відкрито за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності заявника [PERSON] та її відсутності. Заяву підтримали, просять задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримує повністю та просить її задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку, що спільна заява подружжя підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як було встановлено судом, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 16.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1768 (а.с.15). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11, 13). Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 119 Сімейного кодексу України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Положення статті 120 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1. майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2. дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. У відповідності з роз`ясненнями, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 Сімейного кодексу України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст диспозиції статті 119 Сімейного кодексу України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. За таких обставин, ураховуючи, що заявники проживають за різними адресами і сімейні відносини подружжя припинені, суд дійшов висновку про задоволення спільної заяви подружжя про встановлення режиму окремого проживання. Відповідно до частини 2 статті 119 Сімейного кодексу України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Outcome: approved