Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме : встановити факт належності їй правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло від 09 січня 1997 року виданого бюро по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 10 грудня 1996 року, згідно якого їй належить право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що у свідоцтві про право власності на житло від 09 січня 1997 року, виданого бюро по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 10 грудня 1996 року їй належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , однак у свідоцтві неправильно зазначено прізвище « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Тому, іншим шляхом, крім звернення до суду, усунути ці розбіжності не видається можливим. В судове засідання представник заявниці подав заяву в якій заявлені вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі. Зацікавлена особа в судове засідання подала заяву в якій заявлені вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Враховуючи встановлені чинним процесуальним законом строки розгляду даної категорії справ, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 січня 1997 року виданого бюро по приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 10 грудня 1996 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Однак в даному документі неправильно зазначено прізвище замість правильного « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Той факт, що вищевказане свідоцтво належить заявниці по справі підтверджується наступним. [INFO] народилася [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис № 10 (а.с. 11). 30 вересня 1978 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 55 і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 12). Однак, 26.06.1981 року даний шлюб розірвано. 25 жовтня 1984 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 2010. Після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с 13). 22 травня 1995 року даний шлюб розірвано і заявниці присвоєно прізвище [PERSON] , про що в книзі реєстрації акті про розірвання шлюбу зроблено запис за № 137 (а.с. 14). Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові [PERSON] змінила прізвища на [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові 25 жовтня 2012 року зроблено актовий запис № 156 (а.с. 15). Згідно відмітки в паспорті зазначено, що заявниця була прописана в квартирі [ADDRESS] з 24 січня 1990 року по сьогоднішній день (а.с. 7) та будинковою книгою на квартиру (а.с. 17-19). Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилки, які не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявнику в реалізації його права на прийняття спадщини. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа, відтак заява підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved