Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Заявники звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просять суд встановити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] 10.10.2018 р. в судовому засіданні заявники подали заяву та уточнили вимоги про видачу обмежувального припису відносно [PERSON], [INFO] строком на шість місяців, поклавши на нього наступні обов'язки: - заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] та її сім'ї за адресою: [ADDRESS]; -заборонити наближатись без згоди [PERSON] на відстань ближче 100 метрів до місця перебування дитини - [PERSON], її матері та родичів [PERSON], [PERSON], [PERSON], -заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON], [PERSON], [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви мотивовано тим, що [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], заявник 3) з сином [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з кінця грудня 2017р. після розлучення. Також в квартирі проживають її мати [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], заявник 2), вітчим [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], заявник 1), мати заявника 2- [PERSON], [INFO] З того часу як [PERSON] разом з сином переїхала проживати до батьків, її колишній чоловік та батько дитини [PERSON] по декілька разів на день здійснює дзвінки на домашній номер телефону, направляє відправлення, що містять погрози переслідування, образи, принижуючи честь та гідність заявників. В результаті наведеного заявники, за виключенням [PERSON], вимушені були заблокувати зв'язок з [PERSON] Після цього останній постійно направляє 8-10 повідомлень щоденно, в тому числі у нічний час, які супроводжуються залякуваннями та приниженням. Крім того, [PERSON] щоденно направляє на адресу електронної пошти заявників 1,3 та поштовою кореспонденцією листи ідентичного змісту. Часто відправлення адресуються дитині, але мають на меті здійснення психологічного тиску на членів родини, постійно турбують та тривожать заявників, тривають у нервовій напрузі, містять неправдиві, вигадані та образливі вислови в адресу [PERSON] Після неодноразових спроб мирного урегулювання конфлікту зі сторони заявників, отримання судового наказу про стягнення аліментів від 31.01.2018р., відкриття виконавчого провадження та отримання за місцем роботи постанови про стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 21.05.2018р. [PERSON] більш активно став висловлювати бажання зустрітись з дитиною та брати участь у її вихованні. 02.04.2018р.приблизно о 22 годині [PERSON] перестрів [PERSON] біля під'їзду будинку, де проживає остання, вчинив сварку, заблокувавши двері, не пускав її у під'їзд, при цьому ображав [PERSON], нецензурно звертався на адресу [PERSON], вів себе неадекватно та агресивно, і тільки втручання у дану ситуацію [PERSON] надало можливість звільнити останню та надати змогу останній зайти у під'їзд. З даного факту до управління поліції [PERSON] було подано заяву в поліцію. 24.09.2018р. [PERSON] зателефонував [PERSON] та повідомив, що прийде 26.09.2018р. в період з 19.30 год. до 20.00 год. для зустрічі з сином [PERSON], але [PERSON] та його батькам шляхом направлення повідомлень зазначено про неприйнятність вказаного часу в звязку з тим, що дитину вкладають спати. 26.09.2018р. о 19.30 [PERSON] прибув разом з батьком за адресою проживання заявників (з увімкненою відеокамерою). Двері відчинив [PERSON] та повідомив, що [PERSON] вкладає спати дворічну дитину [PERSON] та у мешканців квартири не має бажання. щоб [PERSON] входив до квартири та запропоновано узгодити інший день зустрічі з дитиною. При спробі [PERSON] закрити двері мешкання, [PERSON] перешкодив даній дії та спричинив [PERSON] болісні відчуття у зап'ястку правої руки та спробував спровокувати бійку при цьому погрожуючи останньому прийти через два дні. Даний конфлікт було зафіксовано на відеокамеру телефону свідком даної події, [PERSON], сином заявника 1. 26.09.2018р. [PERSON] подав заяву до Дарницького управління поліції ГУ НП України в м.Києві з приводу конфлікту. Таким чином заявники вважають, що [PERSON] вчиняє дії фізичного та психічного насилля відносно заявників. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2018 року було відкрите провадження у справі. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтвердив обставини викладені у заяві, просив задовольнити заяву, вказав, що просить застосувати заборони строком на 6 місяців. Додатково пояснив суду, що [PERSON] ображає, принижує та зводить наклепи на заявників. За твердженням [PERSON], [PERSON] терпіла знущання свого чоловіка все сумісне життя. Заявник [PERSON] в судовому засіданні пославшись на обставини викладені в заяві просила застосувати обмежувальний припис стосовно [PERSON] Додатково пояснила, що з 26.09.2018р. після конфліктної ситуації біля їх квартири [PERSON] припинив спроби з'ясування відносин, з цього часу листи на повідомлення не надходять. Представник заявників [PERSON] підтримав вимоги заяви з підстав викладених у ній, просив її задовольнити, суду пояснив, що заінтересована особа неодноразово вдавався до психологічного та фізичного насильства відносно заявників і на думку представника, лише шляхом видачі обмежувального припису можна припинити насильницькі дії, що вчиняються заінтересованою особою відносно заявників. Заінтересована особа [PERSON] заперечував, щодо задоволення заяви, вказав, що повинен опікуватися та бажає опікуватися своїм дворічним сином, оскільки це не тільки його обов'язок, а ще і нестримне бажання бачити та забезпечити коханням свою дитину, оскільки з його матір'ю вони не проживають разом, а дитину вона забрала до себе, він дуже сумує за ним. Запевнив, суд, що буде стриманіше відноситися до своєї колишньої жінки та її батьків, але вони не зможуть позбавити його права на виховання їх спільного сина [PERSON]. Просив вибачення, якщо його дії зашкодили їм, але він був впевнений, що його листи та повідомлення не читають, оскільки відповіді він не отримував, та кроків для врегулювання питання про спілкування з дитиною не приймали, заявники мали технічну можливість заблокувати надходження електронних листів та повідомлень, а листи просто не читати. Стверджував, що на теперішній час він готує позовні заяви до суду для вирішення конфліктної ситуації, що сталася. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши думки та пояснення заявників, представника заявниці та думку заінтересованої особи, щодо розгляду справи за відсутності заявниці [PERSON], суд ухвалив розглядати справу про видачу обмежувального припису без її особистої участі. Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявників, заінтересованої особи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що: Домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. В ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, в тому числі: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Ч. 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб'єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ст. 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів. Зокрема, в даній конкретні ситуації суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини». Найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту. Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 36). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2018 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 37). За змістом наявної в матеріалах копії постанови про відкриття виконавчого провадження на виконанні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУ юстиції у місті Києві знаходиться судовий наказ №753/449/18 виданий 09.02.2018р. Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини. Постановою державного виконавця від 21.05.2018р. звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 44-47). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорту заявників, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-35 ). [PERSON] з грудня 2017р. проживає за адресою: [ADDRESS], що визнано сторонами в судовому засіданні. Листи та повідомлення [PERSON] надані заявниками суд розцінює як спроби вирішення конфлікту у особистих відносинах колишнього подружжя та визначити порядок спілкування батька з дитиною, враховуючи, що [PERSON] самоусунулась від вирішення питання щодо можливості батька спілкуватись з дитиною, сховавшись за батьками, чим спровокувала тривале не вирішення конфліктної ситуації що сталась (а.с.48-110). Відповідно до повідомлення начальника Дарницького УП НП у м.Києві адресованого [PERSON] вбачається лише те, що розгляд питання, щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 -2 КУпАП буде розглядатись судом 24.04.2018р. (а.с.111) З наданої копії заяви [PERSON] вбачається, що останній звернувся до Дарницького УП ГУ НП у м.Києві за фактом конфлікту, що відбувся 26.09.2018р. перед дверями квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.112-116). З наданого заявниками відеозапису подій 26.09.2018р. за адресою [ADDRESS] вбачається намір батька дитини побачитись з сином, та заперечення [PERSON] щоб побачення відбувалось в квартирі заявників. У матеріалах справи відсутні відомості, що [PERSON] виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов'язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів. Оцінюючи наведені вище звернення до правоохоронних органів та їх відповідь, в якості підтвердження звернення до працівників поліції з приводу застосування до [PERSON], [PERSON] психологічного та фізичного насильства, суд вважає, що самі по собі такі звернення не можуть підтвердити факт застосування домашнього насильства, а факти наведені в заяві виникли в зв'язку з тривалих сімейних конфліктів між колишнім подружжям - батьками дитини, які не можуть між собою домовитися щодо виховання дитини та своїх взаємовідносин. Отже, оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що заявниками не надано належних та достатніх доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявників, а отже не доведено, що [PERSON] є кривдником своєї колишньої дружини та її батьків. Згідно висновку психологічного обстеження від 12.07.2018р. [PERSON] у поведінці та спілкуванні він виявляє риси дорослої соціально зрілої людини, у нього відсутні особистісні та психічні властивості, які могли перешкоджати його спілкуванню із дитиною. За таких обставин, суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що не є достатніми аргументи заявників для виправдання такого серйозного втручання у приватне життя [PERSON], а тому слід відмовити у видачі обмежувального заходу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed