Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою, якою просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], громадянки України, що померла [INFO]. в с. Калинове Попаснянського району Луганської області. Посилається на те, що є дочкою [PERSON], [INFO]. Вказує, що її мати, яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 20 липня 2014 року проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS], оскільки перемістилась з тимчасово окупованої території. [PERSON] була вимушена періодично навідуватись додому для догляду за присадибною ділянкою. Під час останнього візиту додому, мати померла від хронічної серцевої недостатності. В проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] заявниці 20.09.2016 р. було відмовлено. Реєстрації смерті матері та отримання свідоцтва необхідні заявниці для реалізації своїх спадкових прав. Заявник в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву відповідно до якої судове засідання просила проводити за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Київського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява за підписом начальника Київського районного у м. Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області [PERSON] від 13.12.2016 р. за № 3875/15.3-05-05-03, відповідно до якої розгляд справи просили проводити в їх відсутність, проти заявлених вимог не заперечують. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази в обґрунтування заяви, дійшов висновку про необхідність її задоволення. Заявник звернулась до Київського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою щодо державної реєстрації смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть. Для державної реєстрації смерті заявником було подано свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 25.08.2016 року відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції, так званої Луганської Народної Республіки. Селище Калинове, Попаснянського району, Луганської області, відповідно до розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Заявниці в державній реєстрації смерті [PERSON] відмовлено. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. З поданого заявницею копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], вбачається, що матір'ю записано [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER]). Відповідно до свідоцтва про шлюб від 30.07.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції у Луганській області зроблено актовий запис № 325. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 30.07.2011 р.). Згідно копії паспорту заявниці зареєстрованим місцем проживання вказано: [ADDRESS]. Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 27.11.2014 р. за № [NUMBER] [PERSON], [INFO], перемістилась з [ADDRESS] до [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції, так званої Луганської Народної Республіки, 25.08.2016 року - [INFO] в с. Калинове, Попаснянського району, ЛНР померла [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис № 336 ( свідоцтво про смерть [NUMBER] від 25.08.2016 р.). Як вбачається з довідки про причину смерті від 25.08.2016 р. [PERSON] померла [INFO]. у віці 59 років від хронічної серцевої недостатності. На підтвердження факту смерті заявницею також надано фотокартку з місця поховання [PERSON], рахунок-фактуру на оплату послуг з поховання. Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншим законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року надано роз'яснення, відповідно до яких заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії («Mozer v. The Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає підтвердженим факт смерті [PERSON].

Outcome: approved