Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання та належність правовстановлюючого документа. Свою заяву обґрунтовував тим, що його батько, [PERSON], був власником та проживав у будинковолодінні [ADDRESS]. 17 березня 2005 року його батько, при житті, склав заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за №33 про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів [PERSON]. Він, [PERSON], фактично постійно проживав зі своїм батьком у належному йому будинковолодінні з 2000 року по 29.04.2006 року та надавав йому посильну допомогу, здійснював догляд за батьком. Проте, він фактично був зареєстрований за іншою адресою - по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно в т.ч. будинковолодіння [ADDRESS]. Він, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька (згідно ст.ст. 1235, 1268 ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини ([PERSON]), і після відкриття спадщини, постійно проживав разом із покійним та вступив в управління і володіння спадковим майном. Проте, в установленому законом порядку не оформив своїх спадкових прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. У зв'язку з тим, що він не може надати Тисменицькій державній нотаріальній конторі докази постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, тому ДНК не приймає його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька. Крім того, в свідоцтві про право власності на житловий будинок, що видане 28 лютого 1990 року виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради народних депутатів, на підставі рішення Тисменицького райвиконкому №233 від 19.12.1989 року, вказано, що власником будинковолодіння [ADDRESS] є «[PERSON]» замість правильно «[PERSON]». Тому просить встановити факт постійного проживання та належність правовстановлюючого документа . Заявник у судове засідання не з'явився, його представник подав до суду заяву в якій просить заяву розглядати у його відсутності, вказані вимоги підтримує, просить їх задоволити. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, проте від сільського голови надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги визнають. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що батько заявника, [PERSON], був власником та проживав у будинковолодінні [ADDRESS]. 17 березня 2005 року батько заявника, при житті, склав заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за №33 про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів [PERSON] (а.с. 6). Заявник, [PERSON], фактично постійно проживав зі своїм батьком у належному йому будинковолодінні з 2000 року по 29.04.2006 року та надавав йому посильну допомогу, здійснював догляд за батьком. Проте, він фактично був зареєстрований за іншою адресою - по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно в т.ч. будинковолодіння [ADDRESS]. Заявник, [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька (згідно ст.ст. 1235, 1268 ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини ([PERSON]), і після відкриття спадщини, постійно проживав разом із покійним та вступив в управління і володіння спадковим майном. Проте, в установленому законом порядку не оформив своїх спадкових прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. У зв'язку з тим, що заявник не може надати Тисменицькій державній нотаріальній конторі докази постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, тому ДНК не приймає його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька. Крім того, в свідоцтві про право власності на житловий будинок, що видане 28 лютого 1990 року виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради народних депутатів, на підставі рішення Тисменицького райвиконкому №233 від 19.12.1989 року, вказано, що власником будинковолодіння [ADDRESS] є «[PERSON]» замість правильно «[PERSON]». Факт того, що заявник постійно проживав з [PERSON] на час його смерті та прийняв спадщину після його смерті та те, що останній був власником спадкового домоволодіння, підтверджується такими доказами: довідкою, що видана виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради 25.11.14р. №571 про те, що до дня смерті [PERSON] померлого [INFO] з ним проживав і продовжує проживати в будинковолодінні [ADDRESS] Тисменицького району його син [PERSON] (а.с. 12), свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 01.05.2006р. виконкомом Вільшаницької сільської ради, згідно якого [INFO] помер [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до вимог ст.256 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються в окремому провадженні. В судовому порядку можуть бути встановлені факти, які перелічено в ч.1 ст.256 ЦПК України, а також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що заявник надав достатньо доказів для встановлення факту постійного проживання та належність правовстановлюючого документа, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7,

Outcome: approved