Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті посилаючись на те, що [INFO] , у м. Макіївка, Донецької області помер її чоловік - [PERSON] , [INFO] . При зверненні до органів юстиції для отримання свідоцтва про смерть, оформленого належним чином, заявник зіткнувся з труднощами. Враховуючи те, що на час смерті чоловіка заявника м. Макіївка, Донецької області є тимчасово окупованою територією і медичний заклад, який видав лікарське свідоцтво про смерть, розташований на території тимчасово не підконтрольній українській владі, і цей документ не може бути підставою для отримання в органах ДРАЦС свідоцтва про смерть і не породжує ніяких правових наслідків в Україні, просить суд встановити факт смерті [PERSON] . Заявник в судове засідання не з`явився, просить розгляд справи провести без його участі. Представник Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1963 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 7) [PERSON] помер [INFO] у м. Макіївка, Донецької області, про що було видано відповідне лікарське свідоцтво № 295 від 17 липня 2019 року. Причини смерті - хронічна серцево - судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Відповідно до відмови у проведенні державної реєстрації смерті вбачається, що особою було пред`явлено лікарське свідоцтво про смерть №295 видане ЦПМСД №6 м. Макіївка від 17.07.2019 року, однак даний документ свідчить про те, що він виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Пункт 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частина 1 ст. 315 ЦПК містить перелік фактів, які можуть бути встановленні судом, при цьому такого факту, як встановлення дати, місця, причини смерті та місця постійного проживання померлого на момент смерті в ньому немає. Однак відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов`язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Законом України № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» надано особливий статус територій, які не контролюють сили АТО. Згідно з цим законом в окремих районах Донецької та Луганської областей на період дії особливого порядку місцевого самоврядування діє з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ст. 2). Перелік районів і населених пунктів, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визначений рішенням Верховної Ради України. Відповідна постанова була прийнята 17 березня 2015 року. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Отже, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved