Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його батька [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця [INFO], померлого 12 вересня 2015 року у Київському районі міста Донецьку Донецької області в Україні. Зазначив, що вказані обставини підтверджуються: лікарським свідоцтвом про смерть №3204, виданим бюро судово-медичної експертизи міста Донецьку, а також довідкою про причину смерті [PERSON], де вказано, що останній помер внаслідок атеросклеротичної хвороби серця. У квітні 2016 року заявник звернувся до Жовтневого відділу державної РАЦС ММУЮ у Донецькій області для отримання свідоцтва про смерть батька, однак йому було відмовлено, оскільки за предявленими документами, виданими на тимчасово окупованій території, провести це неможливо. У звязку з цим, [PERSON] вимушений звернутися до суду в порядку п.8 ч.1 ст.256 ЦПК, оскільки від цього факту безпосередньо залежить виникнення його особистих та майнових прав. Заявник не була присутній у судовому засіданні, у письмовій заяві, наданій суду просив задовольнити вимоги та розглянути справу за його відсутності. Представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Представник Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції просив розглянути вказану справу без його участі та вирішити справу на розсуд суду. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2\~ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заявник є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], виданим 14 жовтня 1980 року відділом РАЦС Київського району міста Донецьку, актовий запис №1375. Відповідно до паспорту громадянина України серії ВА252478, виданого 09 квітня 1996 року, [PERSON], народився [INFO] у с.Жемчужникове Долгоруковського району Орловської області. [PERSON] помер 12 вересня 2015 року у Київському районі міста Донецьку Донецької області в Україні, про що бюро судово-медичної експертизи міста Донецьку було видано лікарське свідоцтво про смерть №3204 від 14.09.2015 року (за формою №106/у). У довідці №3204 від 14.09.2015 року про причину смерті [PERSON] зазначено, що причиною смерті останнього є атеросклеротична хвороба серця. Факт смерті [PERSON] також підтвердила у письмовій заяві, наданій суду, товариш сімї [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р, місто Донецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з цим, заявник звернувся до Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області для проведення належної реєстрації смерті. Однак, листом №221/4.2-06-116 від 15.04.2016 року [PERSON] було повідомлено, що реєстрацію смерті за предявленими документами провести неможливо та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із цим, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН, не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Враховуючи норми Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову в реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно положень ч.4 ст.257-1 ЦПК, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Таке рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що від встановлення факту смерті [PERSON] залежить виникнення особистих та майнових прав спадкоємців, а також те, що чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення юридично значущого факту, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву.

Outcome: approved