Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Заявниця 31.12.2013 року звернулася з заявою, в якій просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Свої вимоги заявниця мотивує тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу від 10.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 165071, вона як покупець купила у продавця [PERSON] квартиру [ADDRESS], в якому було зазначеної її по-батькові як «[PERSON]», але у паспорті громадянина України її по-батькові зазначено як «[PERSON]». Також по-батькові як «[PERSON]» записано у картці фізичної особи платника податків (ІПН [NUMBER]) та посвідки на проживання серія [NUMBER], виданої на підставі ЗУ «Про громадянство України» від 24.01.2000 року, та посвідки на постійне проживання серія [NUMBER], наданої на підставі ЗУ «Про громадянство України» від 03.07.2004 року. Таким чином, заявниця вказує, що після отримання паспорта громадянина України була виявлена помилка у договорі купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, яка є наслідком довільного перекладу документів виданих за часів СРСР з російської мови на українську мову, що фактично позбавляє її можливості використовувати її власність на свій розсуд. Заявниця в судове засідання не з'явилась, але надала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, та зазначила, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Суд. вивчивши заяву заявниці, представника Головного управління юстиції у м. Києві та матеріали справи, вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 10.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 165071, [PERSON], який діяв по довіреності від імені [PERSON], та [PERSON] уклали договір, згідно з яким [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Так, як вбачається з копії вищезазначеного договору купівлі-продажу від 10.10.1997 року, яка міститься в матеріалах справи, ім'я та прізвище покупця квартири вказано як [PERSON], а по-батькові вказано як «[PERSON]». Проте, як вбачається з копії паспорта заявниці як громадянина України, виданого Солом'янським РУ ГУ МВС України 19.08.2008 року, прізвище, ім'я та по-батькові заявниці українською мовою вказано, як «[PERSON]», а російською мовою «[PERSON]». Також як «[PERSON]» по-батькові заявниці записано у картці фізичної особи платника податків ІПН [NUMBER] та посвідки на проживання серія [NUMBER], виданої на підставі ЗУ «Про громадянство України» від 24.01.2000 року, та посвідки на постійне проживання серія [NUMBER]. наданої на підставі ЗУ «Про громадянство України» від 03.07.2004 року, копії яких міститься в матеріалах справи. Таким чином, враховуючи вищезазначені документи, вбачається що розбіжності між документальними записами по-батькові заявниці українською мовою виникли при його міжмовних (українсько-російському й російсько-українському) перетвореннях та зумовлені непослідовним застосуванням етимологічного й транслітераційного підходів, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності. Проте, відповідні розбіжності між документальними записами по-батькові заявниці у договорі купівлі-продажу квартири від 10.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 165071 та ідентифікуючими документами заявниці, а саме у паспорті громадянина України, картці фізичної особи платника податків ІПН, перешкоджають заявниці використовувати свої права на власність, в тому числі розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, як вбачається п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» перелік фактів, як встановлюються судом, наведений у ЦПК України не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 10.10.1997 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 165071.

Outcome: approved