Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Заявник звернувся з заявою про надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO], що проживає у [INFO]. Заява мотивована тим, що 27.02.2019 о 16:35 год. [PERSON] надійшов до психіатричного відділення № 1. В дане відділення надходить вперше в житті за заправленням районного лікаря-психіатра, доставлений співробітниками будинку інтернату, в звязку з погіршенням психічного стану: не спить вночі, злобний, розбиває в інтернаті вікна, ламає меблі, на зауваження не реагує, інструкції не виконує. [PERSON] встановлений діагноз «помірна розумова відсталість з порушенням поведінки». За висновком комісії лікарів-психіатрів [PERSON] у звязку з загостренням тяжкого психічного захворювання потребує психіатричної допомоги для чого необхідно госпіталізувати до стаціонару. В судовому засіданні представник закладу, він же лікар-психіатр, підтримала заяву у повному обсязі. Зокрема зазначила, що [PERSON] надійшов до психіатричного відділення № 1 вперше в житті за направленням районного лікаря-психіатра. На даний час він становить небезпеку для себе та оточуючих. Він самостійно не може себе забезпечувати. Лікування можливо лише в умовах стаціонару під контролем, лікування у інтернаті неможливе. [PERSON] не зміг нічого пояснити по заяві. Залучений представник, адвокат [PERSON], при вирішенні заяви поклався на розсуд суду. Прокурор підтримав заяву. Суд, заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], що проживає у [INFO], хворіє на психічне захворювання, є інвалідом з дитинства. Йому встановлений діагноз «помірна розумова відсталість з порушеннями поведінки». 25.07.2017 рішенням Білопільського районного суду [PERSON], у звязку з психічним захворюванням помірної розумової відсталості, визнаний недієздатним та над ним встановлено опіку. 27.02.2019 о 16:35 год [PERSON] надійшов до психіатричного відділення № 1. В дане відділення надходить вперше в житті за заправленням районного лікаря-психіатра, доставлений співробітниками будинку інтернату, в звязку з погіршенням психічного стану: не спить вночі, злобний, розбиває в інтернаті вікна, ламає меблі, на зауваження не реагує, інструкції не виконує. [PERSON] встановлений діагноз «помірна розумова відсталість з порушенням поведінки». За висновком комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 28.02.2019 № 01-17/10/527 [PERSON] у звязку з тяжким психічним розладом потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару, оскільки лікування можливе лише в умовах стаціонару. Відповідно до ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу за рішенням суду без її усвідомленої згоди, якщо її лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Госпіталізація особи до психіатричного закладу призводить до певних обмежень її прав. Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 8, 29, 55 Конституції України гарантують кожному право на недоторканість та неприпустимість обмежень свободи без відповідного рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за своїм станом здоровя потребує лікування в умовах стаціонару. Таке лікування відповідає його інтересам та інтересам оточуючих. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved