Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі/заінтересована особа - Головне управління Держгеокадастру в Одеській області/, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 березня 2000 року заявник отримав державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 019701, на земельну ділянку площею 20,80 га в межах згідно з планом, для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. Однак відомості про особу якій видано вищевказаний державний акт, помилково записані як « [PERSON] ». Відповідно до паспорту серії [NUMBER] виданого 12 листопада 1997 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області прізвище заявника зазначене « [PERSON] ». Заявник має намір належним чином оформити право власності на зазначену вище земельну ділянку, шляхом присвоєння кадастрового номеру, з приводу чого звернувся до відповідної землевпорядної організації, де і були виявлені розбіжності у зазначенні прізвища заявника. З огляду на вищевикладене, заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі. Заявник у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Держгеокадастру в Одеської області І. Яковлєв до судового засідання не з`явився, надав до суду пояснення в яких зазначив, що у документації із землеустрою відсутні паспортні дані заявника, тому відсутня можливість перевірити правильність написання прізвища заявника. Розглянувши матеріали справи та надані письмові пояснення представника заінтересованої особи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 27 березня 2000 року заявник отримав державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 019701, на земельну ділянку площею 20,80 га в межах згідно з планом, для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої на території Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області. Однак відомості про особу якій видано вищевказаний державний акт, помилково записані як « [PERSON] ». Відповідно до паспорту серії [NUMBER] виданого 12 листопада 1997 року Ренійським РВ УМВС України в Одеській області прізвище заявника зазначене « [PERSON] ». Зазначені відмінності у записах прізвища заявника були здійснені внаслідок орфографічної помилки, що в подальшому призвело до помилки у зазначенні прізвища заявника у державному акті на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 019701. Вказані розбіжності не дозволяють заявнику вирішити ряд юридичних питань. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи нищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Усунення вказаної помилки є неможливим в позасудовому порядку. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, всі пояснення заявника, викладені ним у заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому його вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved