Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до Ужгородського міськрайонного суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Свою заяву мотивують тим, що між ними 02.06.2007 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Закарпатської області, був укладений шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №262. Від даного шлюбу у заявників народилась дитина: донька - [PERSON] , [INFO] . Їх спільне життя не склалося, а тому вважають, що шлюб укладений між ними, слід розірвати. В заяві вказано, що перед зверненням до суду [PERSON] та [PERSON] домовились, що [PERSON] буде проживати з матір`ю - [PERSON] . Щодо її виховання та утримання, то батьки будуть разом приймати у цьому участь, що підтверджується договором про сплату аліментів від 14.06.2019 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В., зареєстрованого в реєстрі №3553, копію якого також надано до матеріалів заяви. В судове засідання заявники не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. На адресу суду надійшли заяви від [PERSON] та [PERSON] , про те, що спільну заяву про розірвання шлюбу вони підтримують та розгляд справи просять проводити за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вказана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно частин 2 та 3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про шлюб від 07 липня 2017 року серія [NUMBER] , виданого повторно, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який 02.06.2007 року зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №262. За час сімейного життя у подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.03.2009 року серії [NUMBER] . Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки заявники [PERSON] та [PERSON] наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. При цьому, подружжя досягли згоди про те, з ким буде проживати їхня донька, [PERSON] , [INFO] , яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, також подружжя дійшло згоди стосовно розміру та періодичності сплати аліментів на їх утримання. Вказане закріплено в нотаріально завіреному договорі від 14.06.2019 року про розмір та порядок сплати аліментів батьком дитини. Копії яких додано до матеріалів справи. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя, як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] , усвідомили всі можливі наслідки розірвання шлюбу між ними та бажають розірвати шлюб між собою, адже це не суперечить їх дійсній, внутрішній волі, як сторонам у шлюбі. Враховуючи вищевикладене, суд з`ясувавши, що бажання сторін відповідають їх волі, дійсні причини подання заяви про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини, перевіривши умови письмового договору передбаченого ч.1, 2 ст.109 СК України, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб має бути розірваний. Таким чином спільна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.104,109 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved