Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України. Підставою для звернення з заявою вважає те, що вона, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Севастополь Російської Федерації. Отримати свідоцтво про народження у органах ДРАЦС неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий органами ДРАЦС для здійснення народження відповідно до ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.05.2017 Управлінням РАЦС м. Севастополя, [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої є - [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 475. Відповідно до виписки із історії пологів № 703, виданого міською лікарнею № 5 м. Севастополь на її ім`я, їй проводили хірургічну операцію - кесарів розтин, в результаті якого вона перебувала на стаціонарному лікуванні після операції п`ять днів. Проте, отримати інші підтверджуючі медичні документи про народження її доньки в пологовому будинку № 1 міської лікарні № 5 м. Севастополь, не має об`єктивної можливості. На її прохання, що вказані документи необхідні для встановлення факту народження дитини, їй відмовлено. При зверненні до органів ДРАЦС щодо державної реєстрації народження дитини, їй було відмовлено, оскільки будь - який документ, виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово неконтрольованих територіях, не створює правових підстав та рекомендовано було звернутися до суду для вирішення питання щодо встановлення факту народження особи. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення державної реєстрації народження в органах ДРАЦС та отримання свідоцтва про народження дитини. Просить встановити факт народження дитини жіночої статі у громадянки України [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , яка народилась [INFO] в міській лікарні № 5 м. Севастополь Російської Федерації. Ухвалою суду від 26.07.2021 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала повністю, просить її задовольнити з підстав, які зазначені в заяві. В судове засідання представник заінтересованої особи Монастирищенського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у відсутність представника. Заслухавши пояснення заявниці, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 30.05.2017 так званим «отделом записи актов гражданского состояния Нахимовского района города Севастополя Управления ЗАГС города Севастополя», складено актовий запис № 475, відповідно до якого [INFO] народилась [PERSON] , в графі «мать» зазначено « [PERSON] , гражданка Украины», в графі «отец» зазначено « [PERSON] , гражданин Российской Федерации » (а.с.8). Згідно з випискою з історії пологів № 703, виданого міською лікарнею № 5 м. Севастополь на ім`я [PERSON] , [PERSON] проводили хірургічну операцію - кесарів розтин, в результаті якої вона перебувала на стаціонарному лікуванні після операції п`ять днів (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданого 19.01.2021 органом № 7125 та зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 6, 7). Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Частиною 2 ст. 319 ЦПК України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 5307/5 від 24.12.2010, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о); в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о); ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цих пунктах, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження дитини такою жінкою. Для розгляду відповідної справи у суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження (додаток 1), у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Відповідно до відмови у проведенні державної реєстрації народження від 02.06.2021 № 649/22.17-01-10 органом реєстрації розглянуто документи, подані для державної реєстрації народження дитини жіночої статі, народженої [INFO] у [PERSON] (актовий запис про народження № 475 від 30.05.2017 складений відділом запису актів громадянського стану Нахімовського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя), оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини надано свідоцтво про народження, а не медичне свідоцтво про народження чи медичний висновок про народження сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, і яке видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у державній реєстрації народження відмовлено (а.с. 12). Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт народження особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту народження на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту народження в позасудовому порядку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20.02.2014. Відповідно до ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Як встановлено судом, подія народження дитини жіночої статі, народженої громадянкою [PERSON] , відбулася [INFO] на території м. Севастополь АР Крим, тобто, на частині України, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - є тимчасово окупованою територією України. Відповідно до ст. 1 Конституції України - Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною (ст. 2 Конституції України). Статтею 133 Конституції України визначено, що систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. Відповідно до ст.134 Конституції України Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання. Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується вимогами міжнародно-правових актів і принципів, які відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кипр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки, це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже, встановлюючи наявність факту народження дитини жіночої статі, народженої [INFO] у м. Севастополь, яка станом на дату народження дитини та на даний час є тимчасово окупованою територією України, суд вважає за можливе прийняти в якості належних і допустимих доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту народження дитини жіночої статі, народженої в м. Севастополь АР Крим, необхідне заявнику для того, щоб зареєструвати її народження у органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження дитини. Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню та вважає за можливе встановити факт народження дитини жіночої статі, народженої [INFO] у м. Севастополь АР Крим, виключаючи посилання заявника про місце народження дитини у міській лікарні № 5 Російської Федерації. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Аналогічні положення містяться і в п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved