Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення фізичної особи недієздатною та встановлення опіки, посилаючись на те, що його тітка [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства безстроково, оскільки вона страждає на психічну хворобу, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, не може керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, постійно потребує стороннього догляду та нагляду. Починаючи з 1978 року над нею опікувалася [PERSON], але на даний час вона сама потребує стороннього догляду, а тому не може виконувати обовязки опікуна. Заявник на даний час опікується [PERSON], він обізнаний щодо стану її здоровя, має можливість та бажання бути опікуном над тіткою [PERSON]. В звязку з чим просить визнати [PERSON] недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши його опікуном. Заявник в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає та просить задовольнити їх в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти заявлених вимог. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки Міжрайонної психіатричної медико-соціальної експертної комісії серії Е-68 № 187608, виданої 24 квітня 1979 року [PERSON], є інвалідом 2 групи з дитинства, безстроково. [PERSON] страждає рядом захворювань, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, не може керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, постійно потребує стороннього догляду та нагляду. Відповідно до проведеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 134 від 16 лютого 2016 року підтверджений встановлений лікувальним закладом діагноз захворювання [PERSON] та виявлені ознаки стійкого хронічного психічного розладу у формі помірної розумової відсталості, крім цього у висновку зазначено, що вона у силу свого захворювання не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання недієздатною [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Заявлені вимоги стосовно призначення опікуном заявника по справі суд вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки згідно висновку виконавчого органу опіки та піклування Артільної сільської ради Харківської області [PERSON] може бути опікуном над повнолітньою тіткою [PERSON], оскільки він обізнаний щодо стану її здоровя, ознайомлений з правовими наслідками встановлення опіки та має бажання опікуватись своєю тіткою [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved