Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Заявницею подано до суду заяву в інтересах [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки. В заяві зазначається, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. В судове засідання заявниця не з’явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, настоює на зазначених в заяві вимогах про визнання [PERSON] недієздатною. Просить призначити її опікуном над [PERSON] та її майном. В судове засідання представник заінтересованої особи – органу опіки і піклування Устинівської районної державної адміністрації не з’явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність чи про причини неявки не подано. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що зазначені в заяві вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 39 ЦК України встановлено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Якщо суд відмовить у задоволенні заяви про визнання особи недієздатною і буде встановлено, що вимога була заявлена недобросовісно без достатньої для цього підстави, фізична особа, якій такими діями було завдано моральної шкоди, має право вимагати від заявника її відшкодування. Визнання фізичної особи недієздатною, поряд з обмеженням цивільної дієздатності фізичної особи, є способом охорони та захисту прав суб'єктів цивільних відносин. Єдиною підставою для визнання фізичної особи недієздатною є наявність у неї хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа оголошується недієздатною лише на підставі судового рішення. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричними закладом. У заяві мають бути викладені обставини, які свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, і про їх наслідки у вигляді нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч. 3 ст. 238 ЦПК). Пунктами 3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним”від 28 березня 1972 року №3 встановлено, що відповідно до ст.143 ЦПК при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. В справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти міліції і громадських організацій, рішення товариських судів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім'ю в тяжке матеріальне становище. Звернути увагу судів на необхідність неухильного виконання вимог ст.259 ЦПК щодо розгляду справ про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним з обов'язковою участю представника органу опіки та піклування. Громадянин, щодо якого розглядається справа, викликається в судове засідання, якщо це можливо за станом його здоров'я. Неявка громадянина в судове засідання не позбавляє суд права розглянути справу в його відсутності при додержанні вимог, передбачених ст.172 ЦПК. Рішення суду в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним повинно відповідати вимогам ст.203 ЦПК. В резолютивній частині рішення слід зазначати лише висновок суду про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним або про відмову в задоволенні заявлених про це вимог. Вирішення інших питань (наприклад, про призначення опікуна або піклувальника) до компетенції суду не входить. Після набрання рішенням законної сили суд повинен надіслати копію його органові опіки та піклування для призначення опікуна або піклувальника, а також у разі потреби надіслати копію рішення за місцем роботи чи проживання особи, визнаної обмежено дієздатною, для організації і здійснення контролю за її поведінкою. У виписці акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 26 червня 2014 року, [PERSON], [INFO], зазначено діагноз: «глибока розумова відсталість, потребує постійного стороннього догляду та нагляду», встановлено першу групу інвалідності з дитинства, безтерміново. У висновку судово – психіатричної експертизи КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» від 28 жовтня 2014 року [PERSON] зазначено: «[PERSON] в даний час страждає глибокою розумовою відсталістю, синдром Дауна, являється інвалідом 1 «А» групи. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. Потребує накладання опіки». Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] за медичними документами та висновком судово–психіатричної експертизи страждає психічним захворюванням в формі глибокої розумової відсталості, синдром Дауна, являється інвалідом 1 «А» групи, за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними, потребує накладання опіки, і зазначені в заяві вимоги про визнання [PERSON] недієздатною підлягають задоволенню відповідно до ст.39 ЦК України, так як фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. [PERSON], згідно висновку судово-психіатричної експертизи потребує опіки, і в зв’язку з обставинами, які свідчать про стійкий психічний розлад, і про їх наслідки у вигляді нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ч. 3 ст. 238 ЦПК), в порядку ст. 39 ЦК України, необхідно над нею та її майном встановити опіку та призначити опікуном [PERSON]. Судові витрати по справі відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved