Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, покликаючись та те, що на підставі свідоцтва №01603-3 про право власності на квартиру від 03 травня 1995 року квартира [ADDRESS] належить її батьку [PERSON] , її матері, їй та її дітям. [PERSON] помер [INFO] . Вона звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак їй було відмовлено, оскільки у свідоцтві № [NUMBER] про право власності на квартиру від 03 травня 1995 року прізвище батька вказано як « [PERSON] », а у інший документах « [PERSON] ». Просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] свідоцтва № [NUMBER] про право власності на квартиру від 03 травня 1995 року. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити за її безпідставністю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва №01603-3 про право власності на квартиру від 03 травня 1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 листопада 2019 року батьком [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На підставі наведеного та з врахуванням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак заявником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо неможливості внести відповідні зміни до свідоцтва про право власності на квартиру організацією, яка видала документ. А також, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки зі змісту ст. 4 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що він звертався до нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] та їй було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed