Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила суд встановити факт , що [PERSON] [INFO] є онукою [PERSON] , 1907 р.н., [PERSON] , 1907 р.н., за національністю - «єврейка», [PERSON] [INFO] за національністю - «єврейка» та зобов`язати Металургійний районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести відповідні зміни та доповнення до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] № 752 від 28.03.1967 року складеного Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а саме доповнити графу «Для відміток» (Особливі позначки) зазначивши національність [PERSON] , [INFO] «єврейка», зобов`язати Державний архів Хмельницької області внести відповідні зміни та доповнення до запису (документів) про народження [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 25), а саме зазначивши національність матері [PERSON] , .1936 р.н. - [PERSON] , 1907 р.н. «єврейка». В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначила, відповідно до свідоцтва про народження її батьками є: [PERSON] , де у графі «національність» вказано українець; [PERSON] , де у графі «національність» вказано полька. Батьками матері заявниці [PERSON] є [PERSON] та мати [PERSON] . [PERSON] народився у 1902 році в с. Білопіль Хмельницької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 200/820. Відповідно до свідоцтва про народження його батьками є: батько [PERSON] , національність поляк; мати [PERSON] , національність полька. Проте,\~бабуся заявниці\~ [PERSON] ,\~1907\~р.н.\~ за\~національністю є\~«єврейка».Відомостей та свідоцтва про народження якої не зберіглося. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] (дідусем) , який за національністю поляк, щоб уникнути чергових переслідувань, [PERSON] , записувала в книзі про народження змінені дані чоловіка та свої, змінюючи імена та національність зазначаючи національність «Полька». Таке рішення нею було прийнято сумісно з її свекрухою (матір`ю дідуся заявниці), оскільки вся її родина і онуки загинули, а вона намагалась врятувати тих, хто залишився живим, через острах перед репресіями. Однак незважаючи на всі життєві складності бабуся заявниці все одно суворо дотримувалась єврейських обрядів та звичаїв. Та в родинному колі сім`я заявниці знала, що їх справжня національність євреї. Вже живучі в незалежній Україні бабуся заявниці входила до єврейської общини. Так, по тексту документів родичів заявниці містяться розходження в написанні імен та по-батькові, це насамперед пов`язано із вільним перекладом цих відомостей з російської мови на українську та навпаки, а також через нерозбірливий почерк, оскільки це дуже старі документи, які заповнювались вручну. З цього вбачається, що і заявниця також за національністю єврейка, яка за документами, як і її мати мають іншу національність. Таким чином [PERSON] бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність, підтвердити своє етнічне походження, яке було втрачене. В судове засідання [PERSON] не з`явилися та надала до суду заяву в якій вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд розглядати справу без її участі. Заінтересована особа Металургійний районний у місті Кривому Розі Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надала заяву про розгляд справи у відсутність її представника, не навівши будь-яких заперечень на доводи заявника. Представник заінтересованої особи Державний архів Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Згідно свідоцтва про народження виданого Дзержинським рай бюро РАЦС м. Кривий Ріг батьками [PERSON] , [INFO] зазначені мовою оригіналу « [PERSON] (национальность украинец) та [PERSON] (национальность полька). Згідно свідоцтва про одруження виданого Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг мовою оригіналу «гражданин [PERSON] , [INFO] и гражданка [PERSON] , [INFO] заключили брак 10.09.1988 года, после заключения брака присвоены фамилии [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження виданого Відділом актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ\~ УРСР\~ \~батьками \~«[PERSON] , [INFO] є « [PERSON] » та « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про одруження від 23 грудня 1963 року мовою оригіналу «гражданин [PERSON] , 1932 года рождения и гражданка [PERSON] , 1936 года рождения вступили в брак 29 декабря 1963 года, после регистрации брака фамилия Нагорный/Нагорная» /. Згідно паспорту громадянина СРСР Україна [PERSON] у графі «національність» вказано полька. Відомостей та\~свідоцтва про\~народження [PERSON] \~,\~матері [PERSON] \~не зберіглося. Згідно пояснень викладених [PERSON] в заяві Достовірно відомо, що вони втекли східної [PERSON] , але в дорозі були захоплені і вивезені на східну частину України. Будучі в полоні знов втекли та відразу ж потрапили в інший полон до радянської влади і були репресовані до [PERSON] . Так [PERSON] вдалось організувати втечу своєї вагітної дружини, і своєї матері. В 1936 році [PERSON] дібралася дому своєї сестри в Хмельницькій області. Дані про попереднє їх перебування та метричні документи втрачено. Всі інші документи материнській лінії втрачені. Єдиний документ , що зберігся стосовно лінії матері датований 1944 роком. Так, згідно довідки від 29.03.1944 року Єврейського Антинацистського Комітету в СРСР Козловська Ядвіга є учасником мітингів представників єврейського народу та делігатом пленума Єврейського Антинацистського Комітету в СРСР. Отже, [PERSON] за національністю - єврейка. Тобто матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] ), [INFO] , яка є донькою [PERSON] , 1907 року народження. Отже,\~ бабусею\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~по лінії\~ матері\~ є[PERSON] , 1907 року народження, яка за національністю єврейка. На підставі\~Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність\~Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Відповідно до\~ст. 8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року\~роз`яснено, що відповідно до\~ст. 8 Конституція України\~має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй. Норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~Конституції України\~гарантується. Згідно ч.1\~ст. 35 Конституції України\~кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Статтею 269 Цивільного Кодексу України\~встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом та особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Статтею 271 ЦК України\~встановлено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Статтею 300 ЦК України\~встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої\~Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. На підставі п. 3\~ст. 92 Конституції України\~виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин. До національних меншин, відповідно до ст.\~3,\~6\~Закону України\~«Про національні меншини» належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Держава гарантує всім національним меншинам право на національно-культурну автономію, що включає в себе будь-яку діяльність, яка не суперечить чинному законодавству. Нормою\~ст. 11 зазначеного Закону\~передбачено право громадян України обирати та відновлювати свою національність, але не передбачено механізму такого обрання та відновлення поряд із відсутністю документа, який би встановлював належність особи до певної національності. У\~ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання. За змістом\~ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Згідно п.п. 4, 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~(з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За положеннями\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно ст.\~1,\~9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», цей Закон регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи га її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Згідно\~ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтями\~15,\~16,\~18 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Отже, суд вважає, що [PERSON] доведено і документально підтверджено, що вона по материнській\~лінії є онукою [PERSON] , 1907 року народження, яка за національністю єврейка, а отже [PERSON] \~ \~за національністю є єврейкою. На підставі зазначеного та

Outcome: approved