Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, в якій просила видати обмежувальний приписстроком на шість місяців, яким заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , а саме у квартирі [ADDRESS] ; обмежити [PERSON] спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , шляхом заборони на побачення без присутності матері [PERSON] чи працівників органу опіки та піклування; заборонити [PERSON] наближатися на менше, ніж 300 метрів, до місця проживання (перебування) ( [ADDRESS] ), роботи ( [ADDRESS] ) [PERSON] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Однак подружнє життя між ними не склалось та шлюб між ними було розірвано згідно з рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Постраждала особа та її неповнолітня дитина, мати постраждалої особи [PERSON] , сестра [PERSON] та її неповнолітня донька проживають однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] . Ще до офіційного розірвання шлюбу у лютому 2018 року заявник була змушена з`їхати з квартири, яку спільно з кривдником винаймали, оскільки спільне життя з ним було нестерпним. Однак йому таке рішення заявника не сподобалось і він усілякими способами розпочав її переслідування. Одразу після розірвання шлюбу між колишнім подружжям склались вкрай непрості та напружені відносини. Кривдник, не полишаючи наміру спричиняти постраждалій особі шкоду, поселився у тому ж будинку, у квартирі [ADDRESS] , яку орендував. У вказаній квартирі кривдник проживав спільно зі своєю співмешканкою. Кожного дня, починаючи з травня 2019 року, кривдник підстерігав постраждалу особу на сходовій клітці, ображав її словесно, погрожував, вимагаючи побачення зі спільною дитиною, всупереч її розкладу життєдіяльності, слідкував за постраждалою особою, перешкоджав їй жити повноцінним життям. Всупереч інтересам спільної дитини кривдник неодноразово самовільно забирав спільну дитину, відвозив її за межі Львова, спричиняв неодноразово психологічні травми, як дитині, так і постраждалій особі. Усі вказані факти постраждала особа неодноразово доводила до відома Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, однак належного реагування з їхнього боку не було. Вказані факти підтверджуються заявою [PERSON] на ім`я директора ЛМЦСССДМ від 03.06.2019, актом отримання усної заяви та повідомлення про вчинення насильства в сім`ї або реальну загрозу його вчинення від 03.06.2019, листом Львівського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 02.07.2019 № 2607-252, листом від 09.07.2019 № 10357/39/0119 Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області. Згідно психодіагностичного обстеження [PERSON] , [INFO] , яке проведено практикуючим психологом Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер» [PERSON] від 30.05.2019 було встановлено, що кривдник розповідає дитині про диявола, показує йому мультфільми лякаючого характеру, після чого в дитини з`явились нічні жахи: він чує голос, який наказує йому «зламати нові іграшки та вбити маму». Згідно консультації [PERSON] , [INFO] , яка проведена доцентом кафедри психіатрії та психотерапії факультету післядипломової освіти ЛНМУ ім. Данила Галицького [PERSON] , при продовженні нестабільної поведінки тата і проблем у сина рекомендовано провести експертизу психічного здоров`я батька, якщо він буде наполягати на подальших зустрічах з дитиною. Психологічне насильство з боку кривдника призвело до негативних наслідків, зокрема, у виписці з амбулаторної картки [PERSON] , складеній завідуючим кафедрою психіатрії, психології та сексології [PERSON] , зазначено, що у зв`язку з вчиненням щодо постраждалої особи психологічного насильства з боку кривдника у неї виявлено симптоми посттравматичного стресового розладу. Даний розлад розвинувся внаслідок зради чоловіка, розлучення та погроз з його боку [PERSON] , її сину та матері. Також причинно-наслідковий зв`язок між діями кривдника та станом постраждалої особи підтверджується висновком спеціаліста (судового-психіатричного експерта) [PERSON] № 16/К від 13.11.2019. На даний час кривдник продовжує переслідувати постраждалу особу через мережу Інтернет, використовуючи соціальні мережі та всі доступні месенджери, застосовуючи CMC та ММС повідомлення, електронні листи, тощо. Зокрема, кривдник погрожує постраждалій особі спричинити їй тілесні ушкодження, забрати дитину, продати у рабство, тощо. Також на роботу до постраждалої особи декілька разів приходили невідомі їй люди, які представлялись знайомими кривдника та намагались схилити її до відновлення відносин із кривдником, вимагали передати їм дитину, тощо. Таким чином, насильницькі дії психологічного характеру кривдника щодо постраждалої особи та їх спільної дитини є систематичними та стійкими. Проявляючи домашнє насильство, кривдник не зважає ні на уставлені загальноприйняті норми співжиття, ні на вік та стан здоров`я малолітньої дитини чи на їхні фізіологічні потреби. Його дії носять цинічний та аморальний характер, виявляються у систематичному психологічному приниженні постраждалої особи та негативному впливі на неї та їх спільну дитину. При цьому кривдник не відчуває докорів сумління, не намагається вибачитись, чи у будь-який інший спосіб виправити наслідки своєї неправомірної поведінки. Отже, виходячи з наведеного, оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, враховуючи погрози вчинення фізичного насильства, слід прийти до висновку про існування високих ризиків настання таких наслідків у разі невжиття заходів застережного характеру. Зважаючи на це, постраждала особа вважає, що до кривдника слід застосувати застережні заходи, зазначені в прохальній частині поданої до суду заяви. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали вимоги викладені в заяві, надали пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису, та просили таку задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином під розписку був повідомлений про час і місце розгляду справи, його неявка з невідомих причин не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Ч.ч. 3-4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що сторони в період з 12.07.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Заявник, її неповнолітня дитина, мати [PERSON] , сестра [PERSON] та її неповнолітня донька фактично проживають в одній квартирі [ADDRESS] (заявник та її сестра зареєстровані там за місцем проживання), що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих від 25.06.2019 № 229 та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оцінюючи дії заінтересованої особи [PERSON] , суд враховує призначення інституту обмежувального припису як спеціального невідкладного заходу щодо протидії домашньому насильству, який передбачає невідкладне вжиття заходів реагування судом у разі вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства. Як вбачається із пояснень заявника та показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дійсно підтверджується факти психологічного насильства [PERSON] відносно колишнього подружжя, яке виразилося у тому, що він систематично всупереч волевиявленню останньої переслідує постраждалу особу, як особисто, так і через мережу Інтернет, використовуючи соціальні мережі, доступні месенджери, застосовуючи CMC та ММС повідомлення, електронні листи, засоби фото- та відео зйомки, яку проводить без згоди постраждалої особи, погрожує їй застосуванням фізичного насильства. З метою чинення психологічного насильства на заявника [PERSON] після розірвання шлюбу поселився та тривалий час проживав в одному під`їзді із нею в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Психологічне насильство з боку кривдника призвело до негативних наслідків, зокрема, у виписці з амбулаторної картки [PERSON] , складеній завідуючим кафедрою психіатрії, психології та сексології ЛНМУ ім. Д. Галицького [PERSON] , зазначено, що у зв`язку з вчиненням щодо постраждалої особи психологічного насильства з боку кривдника у неї виявлено симптоми посттравматичного стресового розладу. Даний розлад розвинувся внаслідок зради чоловіка, розлучення та погроз з його боку. Також причинно-наслідковий зв`язок між діями кривдника та станом постраждалої особи підтверджується висновком спеціаліста (судового-психіатричного експерта) [PERSON] № 16/К від 13.11.2019. Вказані письмові докази, пояснення заявника та показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на думку суду, вказують на високий рівень загрози продовження насильницьких дій психологічного характеру з боку заінтересованої особи відносно заявника. Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] , є високою вірогідність продовження домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, поясненнями заявника та показаннями допитаних судом свідків, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис в межах визначеного у законі строку, а саме на шість місяців. Суд погоджується із доводами заявниці, що саме наведені нею у заяві заходи обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист її від кривдника, у зв`язку з чим заява підлягає до задоволення в частині вимог, що стосується безпосередньо заявника. Стосовно вимог заяви про видачу обмежувального припису в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , у спосіб обмеження [PERSON] спілкування з [PERSON] шляхом заборони на побачення із ним без присутності матері [PERSON] чи працівників органу опіки та піклування, то такі задоволенню не підлягають з наступних підстав. По-перше, суд вважає суперечливими вимоги заяви у цій частині, оскільки такі прямо суперечать вимогам заяви, які вже задоволені судом, про заборону заінтересованій особі наближатися та спілкуватися із заявником. По-друге, суд вважає не доведеним факт психологічного насильства [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Доводи заяви та наданих заявником письмових доказів про негативні наслідки нібито спілкування дитини з батьком на релігійні теми є очевидно недостатніми, на переконання суду, для констатації факту домашнього насильства відносно дитини. По-третє, на думку суду, якщо заявник вважає, що батько не виконує, або неналежним чином виконує батьківські обов`язки, то такий спір щодо участі (чи обмеження участі) батька у вихованні дитини повинен вирішуватися між сторонами органом опіки і піклування або в судовому порядку у позовному провадженні з врахуванням вимог сімейного законодавства з цих питань (ст.ст. 158, 159, 162, 164 СК України) та залученням органу опіки і піклування, який уповноважений надавати висновки із цих питань, як того вимагає ч.ч. 4-5 ст. 19 СК України.

Outcome: partial