Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилаються на те, що 22.07.2007 року вони зареєстрували шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] Між тим, спільне життя не склалося, і, як наслідок, заявники припинили шлюбні відносини. В зв'язку з цим просять шлюб між ними розірвати. При цьому заявники зазначили, що між ними укладено нотаріально посвідчений письмовий договір про місце проживання, утримання та виховання спільних дітей. Вказаним договором передбачено з ким будуть проживати діти після розірвання шлюбу, яку участь у забезпеченні умов дітей буде брати їх батько [PERSON] та вказано умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, умови виплати аліментів на дітей (оздоровлення, відпочинок, кружки тощо). Заявники подали до суду заяви в яких подану спільну заяву про розірвання шлюбу підтримують в повному обсязі, зазначивши, що примирення між ними не можливе, сім'я розпалась остаточно, а тому просить позов задоволити, а розгляд справи проводити у їх відсутності. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заяву слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя. Судом встановлено, що сторони 22 липня 2007 року зареєстрували шлюб у Львівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, записаний в книзі реєстрації шлюбів за актовим записом № 1814, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від серії [NUMBER], виданим 22.07.2007 року. З часом відносини між подружжям погіршились, що має наслідком звернення заявників [PERSON] та [PERSON] до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. При цьому, подружжям [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про утримання та виховання дітей, який був нотаріально посвідчений 02.02.2015 року, та встановлював з ким із подружжя будуть проживати діти після розірвання шлюбу, участь батька у вихованні дітей, спілкуванні з ними та розмір аліментів, які батько після розірвання шлюбу буде сплачувати на дітей (а.с5). Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як встановлено судом, сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2007 року, міцної сім'ї не утворили. Внаслідок непорозумінь та конфліктів, які виникали в сім'ї, сторони протягом тривалого часу не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. З змісту спільної поданої заяви вбачається, що конфлікт в сім'ї носить постійний характер, почуття любові та поваги, без яких повноцінна сім'я існувати не може, між сторонами втрачено, відсутні довіра та взаєморозуміння, а примирення та відновлення сімейних стосунків неможливе. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, враховуючи виконання заявниками вимог ст.109 СК України, а також те, що це дійсна воля подружжя, права жодної із сторін, включаючи неповнолітніх дітей, не будуть порушені, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно та не може бути збережена, майнові спори та спори з утримання і виховання дитини між заявники відсутні, а тому заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 105, 109, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved