Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час. Свою заяву обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO] в м. Вільнянська Запорізької області та мешкала за адресою: [ADDRESS] до 2004 року. В 1986 році отримала паспорт громадянина СРСР у Василівському РВ УМВС України в Запорізькій області. В 1988 році вона уклала шлюб і змінила прізвище на « [PERSON] », помінявши паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року. У подальшому в 1994 році після розірвання шлюбу та відповідно до рішення РАЦС вона повернула собі прізвище « [PERSON] ». Після того вона не встигла отримати новий паспорт і втратила комплект своїх документів: паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу та інше. Вона звернулася із заявою про оформлення нового паспорту, проте їй було відмовлено В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (паспорт громадянина [NUMBER] , виданий 19.01.1988 року Василівським РВ ВС у Запорізькій області) за відомостями виконкому Гнаровської сільради Вільнянського району Запорізької області проживає за адресою: [ADDRESS] з 28.06.1995 року. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 15.05.2018 року [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст. 198 КпАП України. Згідно з довідкою центру обліку бездомних осіб [PERSON] [INFO] перебуває на обліку як особа, що не має постійного місця проживання. Відповідно до довідки №41\\3-61 від 27.02.2020 року, виданої ВСП «Василівськиій коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» [PERSON] навчалася у радгоспі-технікумі «Перемога» за спеціальністю «Зоотехнік» з 1.09.1985 року по 8.06.1987 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є родичкою [PERSON] Остання народилася та весь час проживала на території України. В звязку із способом життя вона своєчасно не отримала паспорт громадянина України та втратила всі свої документи. Аналогічні пояснення щодо проживання [PERSON] на території України надав свідок [PERSON] . Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про\~громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента\~України від\~27\~березня 2001\~року №215 (далі Порядок), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 рік. У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Суд зазначає, що у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1\~цього ж\~Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Так, відповідно до положень Закону України\~«Про громадянство\~України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За вказаних обставин заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved