Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

заявники звернулися до суду, з заявою про встановлення юридичного факту національної належності. Свою заяву мотивують тим, що [PERSON] є донькою [PERSON], який народився 20.11.1906 р. в м.Калети Білостоцького повіту у [PERSON] [PERSON] та його батьки були поляками та належали до польської національності. Крім цього, [PERSON] 05.12.1944 р. був призваний до армії [PERSON] [PERSON] і зарахований до 4-го піхотного полку. Поранений 26 квітня 1945 р., помер від отриманих ран 07.05.1945 р. Похований на [PERSON] 1-ї [PERSON] [PERSON] в Секерках, воєв. Щецин, могила №136 /ряд13. В актовому записі про народження [PERSON] невірно вказано національність батька «українець» замість «поляк», та відповідно і в актових записах про народження доньки [PERSON], [INFO] національність матері вказано «українка» замість «полька» та онука [PERSON],[INFO] національність матері вказано «українка» замість «полька». Однак вони з народження виховувалися у польських традиціях, родина святкувала польські свята, відвідують костел, а тому вважають, що належать до польської національності, вважають себе поляками, але не приділяли уваги оформленню документів, боялися відрізнятись на фоні всіх своєю національністю, на даний час виникла необхідність привести в порядок всі документи та вказати правдиву свою національність. При цьому вказане, що вони належать до польської національності підтверджується належними долученими документами. Оскільки батько [PERSON] та його родичі були поляками, а тому вони та їх нащадки також мають право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін, доповнень до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності, відновивши свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини в Україні». Встановлення факту польського походження їм необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватись окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством республіки [PERSON] для громадян пострадянських республік польського походження, а тому звернулися з даною заявою до суду захистом свого права та інтересу. Просять заяву задоволити. У судове засідання заявники не зявилися, однак подали заяву 28.09.2015р. в якій просять справу заслухати у їх відсутності, заяву підтримують в повному обсязі, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представники заінтересованих осіб- Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Залізничного відділ державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їхній відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 20.11.1906 р. в селі [PERSON] повіту у [PERSON] [PERSON] народився батько заявниці [PERSON] [PERSON], який був за національністю поляк та його батьками були поляками та належать до польської національності. Із свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що [PERSON] є батьком заявниці. З відповіді наданої [PERSON] Хрестом Головного управління бюро інформації та розшуку Варшави № В. Інф. 94788/Р вбачається, що [PERSON], син [PERSON], народився в м. Калети Білостоцького повіту у [PERSON] [PERSON]. [PERSON] 05.12.1944 р. був призваний до армії [PERSON] [PERSON] і зарахований до 4-го піхотного полку. Поранений 26 квітня 1945 р., помер від отриманих ран 07.05.1945 р. Похований на [PERSON] 1-ї [PERSON] [PERSON] в Секерках, воєв. Щецин, могила №136 /ряд13. Згідно витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, та відповідних свідоцтва заявників, в таких актових записах про народження національність батька невірно вказано «українець» замість «поляк», а також доньки заявниці відповідно національність матері вказано невірно «українка» замість «полька», онука заявниці відповідно національність матері вказано невірно «українка» замість «полька». Згідно ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у який би то не було формі до відмовлення від своєї національності не допускається. Оскільки батько заявниці [PERSON] [PERSON] та його родичі були поляками, а тому заявники та їх нащадки також мають право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін, доповнень до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності, відновивши свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини в Україні». Встановлення факту польського походження заявникам та їх сімї необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження їх роду, цей факт має юридичне значення, оскільки з 2007 року [PERSON] громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, позбавляє заявників та їх нащадків скористатись вказаними правами. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до вимог п.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Статтею 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликаються заявники у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому, вимоги, викладені у заяві підлягають до задоволення.

Outcome: approved