Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Заявник звернулася до суду із вказаною заявою та просила суд встановити факт її проживання зі спадкодавцем [PERSON], померлим 02 грудня 2016 року, однією сімєю з 01 листопада 2010 року по 02 грудня 2016 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 02 грудня 2016 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину домоволодіння, розташованого по пров. Калачевського (Котовського), 20 в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] заповіт не складав, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. При зверненні заявника до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 02 грудня 2016 року, нотаріусом їй відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, у звязку з тим, що заявником не надано доказів проживання з спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Заявниця зазначає, що вона з 01 листопада 2010 року проживала разом з [PERSON] у будинку № 20 по пров. Калачевського (Котовського) в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом доглядали за будинком, ремонтували його, сплачували комунальні послуги. [PERSON] страждав на серцево-судинну недостатність, атеросклеротичну хворобу серця, вона слідкувала за його здоровям, купувала ліки, піклувалася про нього до дня його смерті. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд заяву задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області правом на участь в судовому засіданні не скористався, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 69). Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника [PERSON], суд дійшов висновку, що вимоги заявниці підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних законних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 02 грудня 2016 року помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 716082 (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння, розташованого по пров. Калачевського (Котовського), 20, в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за реєстровим № 6317 (а.с. 18-19), що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28018920 від 16.11.2010 (а.с.21). Своє майно [PERSON] за життя нікому не заповідав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповітів/ спадкових договорів) № 48051867 від 13.06.2017 року (а.с. 63). Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 цього ж Кодексу у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], заявник звернулася до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 02 грудня 2016 року, однак постановою нотаріуса від 23червня 2017 року їй відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, у звязку з тим, що заявником не надано доказів проживання із спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини (а.с.11). Інші спадкоємці після смерті [PERSON] у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини не звернулися (а.с. 57-66) В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] проживати до дня смерті [PERSON], тобто до 02 грудня 2016 року за адресою: пров. Калачевського (Котовського), 20, в с. Лозуватка, Криворізький район, Дніпропетровська область, що підтверджується довідкою Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 13.06.2017 року (а.с. 22). Про вказану обставину свідчить і факт реєстрації [PERSON] та [PERSON] за однією адресою (а.с. 10, 16). Факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], а саме те, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, крім заявниці в судовому засіданні також підтвердили і допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які, кожен окремо, пояснили, що мати заявниці [PERSON] з 2000 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], за час спільного життя 14 жовтня 2010 року вони за спільні кошти придбали житловий будинок № 20 по пров. Калачевського (Котовського) в с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області де почали проживати з 01 листопада 2010 року, вести спільне господарство. Після відїзду матері до Ізраїлю, її донька [PERSON] заявниця по справі, залишилася проживати разом з [PERSON], вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, доглядали за будинком, [PERSON] доглядала за [PERSON], який хворів, вона слідкувала за його здоровям, купувала ліки, піклувалася про нього до дня його смерті, здійснила його поховання. Вказані свідчення не суперечать іншим дослідженим в судовому засіданні доказам. Так судом підтверджено, що мати заявниці - [PERSON] (факт родинних відносин встановлений згідно свідоцтва про народження V-КИ №448008 (а.с. 24) 14 жовтня придбала з [PERSON] в рівних частках вказаний вище житловий будинок (а.с. 18-19), в якому вони всі разом стали проживати з листопада 2010 року. При цьому як стверджують свідки, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були однією сімєю, [PERSON] вважав [PERSON] своєю дочкою. Факт спільного побуту та тривалого проживання [PERSON] та [PERSON] свідчать і фотографії, на яких зі слів свідка [PERSON] зображені [PERSON], [PERSON] [PERSON] (а.с. 37-40). Після відїзду матері заявниці [PERSON] до держави Ізраїль, [PERSON] залишилася проживати з [PERSON], на їх адресу неодноразово надходили грошові перекази від [PERSON] для їх спільного утримання (а.с. 26-35). Покази свідків в частині того, що [PERSON] здійснила поховання [PERSON], який помер 02 грудня 2016 року, підтверджуються також товарним чеком № 29 від 04 грудня 2016 року про придбання [PERSON] атрибутів для поховання (а.с. 23). Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON], [INFO], зі спадкодавцем [PERSON], померлим 02 грудня 2016 року, однією сімєю з 01 листопада 2010 року по 02 грудня 2016 року, тобто не менше як пять років до часу відкриття спадщини, повністю доведений дослідженими по справі доказами, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved