Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Заявник звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити, що [PERSON], [INFO], уродженка села Осинове, Новопсковського району Луганської області, громадянка України, померла 21 листопада 2016 року у м. Лутугине, Луганська область, Україна, причина смерті набряк тканини головного мозку, тобто встановити факт, який має для неї юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є рідною сестрою [PERSON], яка проживала в [INFO]. Сестра знаходилась в похилому віці, тому вона мала хронічні захворювання. В листопаді 2016 року сестрі стало зовсім погано, її забрали до лікарні і 21 листопада 2016 року вона померла за місцем свого проживання в с.Першозванівка, що підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть №215, яке видане «Государственным учреждением «Лутугинской центральной районной многопрофильной больницей» Луганськой народной республики». Поховали сестру в с.Першозванівка, Луганської області, на похованні була присутня вона та її рідний брат [PERSON] Свідоцтво про смерть її сестри було видане в м. Лутугине, Луганської області, але так як сестра померла в м. Лутугине на території яка в даний час непідконтрольна Україні в так званій Луганській народній республіці, то свідоцтво про смерть сестри, не має юридичної сили на території України. Померлій [PERSON] вона приходиться рідною сестрою. В звязку з вищевикладеним їй необхідно встановити факт смерті її сестри [PERSON] (в дівочості «Тищенко»), тому вона звертається з заявою про встановлення факту, який має юридичне значення. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не має, рішення просять прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії ЕМ №386052 виданого 03 листопада 1999 року Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії ЯЯ№ 784442 виданого 10 серпня 1951 року та №2118865 виданого 10 червня 1938 року. З свідоцтва про одруження серії ІІ-АБ №478977 від 28 березня 1975 року вбачається, що [PERSON] 26 лютого 1971 року уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Соловьева» (російською мовою). Згідно свідоцтва про одруження серії І-ЯР 3040565 виданого 28 лютого 1956 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу отримала прізвище «Смеянова» (російською мовою). Як вбачається з наданої заяви та доданого лікарського свідоцтва про смерть виданого 22 листопада 2016 року лікарем [PERSON], сестра заявника [PERSON], [INFO], померла 21 листопада 2016 року в м. Лутугине, причина смерті набряк тканини головного мозку. Будучи допитаними в судовому засіданні у якості свідків [PERSON], та заявник [PERSON] пояснили, що [PERSON] померла 21 листопада 2016 року в м. Лутугине Луганської області та була похована на кладовищі в с. Першозванівка. Як вбачається з листа № 676/02.2-3.19 від 20.12.2016 року Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що медичний документ не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. При оцінці, свідоцтва про смерть серії І-ВВ №022576 виданого 06 грудня 2016 року, медичного свідоцтва про смерть № 215 виданого 22 листопада 2016 року лікарем [PERSON], як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надані до суду медичне свідоцтво про смерть № 215 виданого 22 листопада 2016 року лікарем [PERSON] та свідоцтво про смерть серії І-ВВ №022576 виданого 06 грудня 2016 року, згідно яких [PERSON], [INFO], померла 21 листопада 2016 року у м. Лутугине, причина смерті набряк тканини головного мозку - суд визнає належними і допустимими\~доказами на підтвердження факту смерті. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року та розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Лутугине Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту смерті орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON], померлої 21.11.2016 року має для заявника юридичне значення, оскільки вона зможе зареєструвати факт смерті сестри в порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами та показаннями у якості свідка заявника [PERSON] та свідка [PERSON], а тому заява про встановлення факту смерті\~ [PERSON], померлої 21.11.2016 року - підлягає задоволенню. У відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у даній справі про встановлення факту смерті [PERSON] слід допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved