Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Заявниця [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства, [PERSON] , померлого [INFO] у с. Вікно, актовий запис про смерть №74 відносно [PERSON] , [INFO] , проживаючої в с.Вікно Чернівецького району Чернівецької області. Посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Вказане майно [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , проте за час свого життя не встиг його оформити на своє ім`я. 04.10.2019 [PERSON] звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори, за його заявою було заведено спадкову справу № 264/2019. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, а також все те на що вона за законом матиме право заповіла у рівних частках синові [PERSON] та [PERSON] . У свою чергу [PERSON] протягом шести місяців після смерті [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спащини, а тому єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] був син [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] заповіту не складав, а тому після його смерті відкрилась спадщина за законом. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] в графі батьки, батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, [INFO] народилася [PERSON] , в графі відомості про батьків зазначено: мати - [PERSON] , батько- [PERSON] . [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебувала. [INFO] [PERSON] померла. Будь-яких інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Заявниця посилається на те, що вона являється єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом заявниця звернулася із заявою до нотаріуса, однак оформити свої спадкові права не змогла, у зв`язку із тим, що в її свідоцтві про ародження зазначено [PERSON] , а не [PERSON] . Саме тому, вона змушена в судовому порядку встановлювати факт батьківства, оскільки від цього залежить реалізація її права на спадщину. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали повністю. Заявниця вказала суду, що вона народилася в сім`ї [PERSON] та [PERSON] ЇЇ батьки в зареєстрованому шлюбі не перебували. [PERSON] проживав із ними протягом трьох років. У 1987 році пішов до своєї матері в с. Вікно і там же проживав. У 1994-1995 роках її батьки знову проживали разом, а у 1996 році через зловживання спиртними напитками повторно батьки розійшлися. Заявниця також вказала, що [PERSON] постійно приходив до них додому, вона його постійно називала батьком. Коли вона пішла до першого класу батько запропонував матері поміняти її прізвище на « [PERSON] », однак остання не захотіла. Після смерті батька відкрилась спадщина. Вона являється єдиною спадкоємицею його майна за законом. На даний час бажає оформити спадкове майно, однак цього зробити не може, оскільки в її свідоцтві про народження батько записаний як « [PERSON] » , а не « [PERSON] ». Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення вимог, викладених в заяві, не заперечує, просив розглянути справу без їх участі. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, врахувавши заяву заінтересованої особи, суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч.2\~ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не зазначена батьком дитини (запис про батька відсутній або здійснено за вказівкою матері), і можуть бути подані матір`ю, опікуном, піклувальником дитини чи нею самою після досягнення повноліття. Статтею 130 СК України\~передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України у\~постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~(пункт 3) роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми\~Кодексу про шлюб та сім'ю України. Згідно зі\~статтею 53 КпШС України\~в разі народження дитини у батьків які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна\~\~ (піклувальника)\~\~ дитини,\~\~ особи,\~\~ на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. За змістом наведеної норми закону, чинної на час народження\~\~ [PERSON] при встановленні судом батьківства враховуються (але не виключно) вказані обставини: спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Підставою для встановлення батьківства є належні на достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Разом з тим частина третя\~статті 53 КпШС України\~та положення\~ЦПК України\~не обмежують коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Частиною третьою\~статті 53 КпШС України\~визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до роз`яснень, викладених у\~пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, згідно зі\~статтею 53 КпШС України\~підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. За приписами статей\~12,81, 89 ЦПК України,\~у\~редакції,\~чинній на\~момент розгляду\~справи судом\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень.\~Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно зі статтею\~76 ЦПК України,\~в указаній\~редакції,\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного\~користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.1984. Її батьками значаться: батько- [PERSON] , мати- [PERSON] (а.с.13). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої\~статті 135 Сімейного кодексу України\~вказано, що відомості про батька [PERSON] , [INFO] записані відповідно до ч.1\~ст. 135 СК України\~(а.с.15). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 24.07.2018, [PERSON] померла [INFO] в с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області (а.с. 16). Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 21.12.2020, [PERSON] помер [INFO] в с. Вікно Заставнівського району Чернівецької області (а.с.6) . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, а саме: житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Вказане майно [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , проте за час свого життя не встиг його оформити на своє ім`я. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, а також все те на що вона за законом матиме право заповіла у рівних частках синові [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). 04.10.2019 [PERSON] звернувся до Заставнівської державної нотаріальної контори, за його заявою було заведено спадкову справу № 264/2019 (а.с.35) . У свою чергу [PERSON] протягом шести місяців після смерті [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спащини (а.с.36). У зв`язку із наведеним єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] був син [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] заповіту не складав, а тому після його смерті відкрилась спадщина за законом. На даний час заявниця [PERSON] бажає оформити своє право на спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, однак цього зробити не може, оскільки в її свідоцтві про народження батько зазначений, як « [PERSON] » замість « [PERSON] » . Із довідки виконавчого комітету Вікнянської сільської ради вбачається, що [PERSON] перебував на реєстраційному обліку в [ADDRESS] з 1959 року по 18.12.2020 року, тобто по день смерті. На час смерті із ним ніхто не проживав (а.с.7). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється подругою матері заявниці. Вона добре знала батьків завниці- батька [PERSON] та мати [PERSON] . Пам`ятає, що познайомилися [PERSON] та [PERSON] в 1983 році та проживали однією сім`єю у квартирі в с. Вікно. У 1984 році у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] . Батьки [PERSON] визнавали, що [PERSON] являється їхньою внучкою. [PERSON] завжди називав [PERSON] своєю донькою. Батьки заявниці проживали разом до народження [PERSON] , так і після її народження. В зареєстрованому шлюбі вони не були. Свідок [PERSON] показала суду, що являється сусідкою заявниці. Батьків [PERSON] знала як [PERSON] та [PERSON] . Мати [PERSON] знає із 1981 року, оскільки вона була направлена в с. Вікно кіномеханіком. У 1982 році мати [PERSON] перїхала в с. Вікно із двома дітьми від попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Починаючи із 1982 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю , однак у зареєстрованому шлюбі не були. У 1984 році у них народилася донька [PERSON] . Через сімейні конфлікти [PERSON] перейшов проживати до будинку своєї матері, але завжди признавався до доньки, матеріально допомагав, гуляв із нею, [PERSON] називала його татом. Свідок вказала, що їй відомо, що [PERSON] записала [PERSON] по батькові [PERSON] , але прізвище дала своє [PERSON] . Батьки [PERSON] признавали [PERSON] , як свою онуку. На весіллі [PERSON] був як батько . Таким чином,\~в судовому\~засіданні підтверджено,\~що мати заявниці померла [PERSON] та померлий [PERSON] разом проживали однією сім`єю й вели спільне господарство, виховували та утримували доньку [PERSON] , а також, що померлий [PERSON] за життя визнавав заявницю своєю донькою. За таких обставин суд приходить до висновку, що факт батьківства [PERSON] , який помер [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] знайшов своє підтвердження і такий факт необхідно встановити. На підставі наведеного та

Outcome: approved