Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме встановити факт належності їй, [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Болградської районної нотаріальної контори Одеської області Станєвою В.Б. 13.09.2006 року, зареєстровано в реєстрі за №4332, на ім`я [PERSON] , оскільки в свідоцтві про право на спадщину за заповітом її прізвище вказано невірно, а саме « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Зазначене стало приводом для звернення до суду. Заявник в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.22). В заяві зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність, та в окремо поданій заяві (а.с.28). Заінтересована особа Болградська міська рада Одеської області в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.22). Подала заяву про розгляд справи у відсутність представника згідно з вимогами чинного законодавства. Вимоги за заявою визнала, заперечень не має (а.с.26). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 30.05.2019 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що шлюб зареєстровано 09 січня 1971 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.19). Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області надано суду запис акту про укладення шлюбу 01 від 09.01.1971 року, після дослідження кого, судом встановлено, що 30.05.2019 року були внесені виправлення в запис акту в частині прізвищ подружжя, а саме: прізвище чоловіка « [PERSON] » російською мовою виправлено на « [PERSON] » українською мовою, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » російською мовою виправлено на « [PERSON] » українською мовою (а.с.25). В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 03.01.2019 року прізвище заявниці значиться « [PERSON] » (а.с.7-12). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 28.03.2011 року ім`я власника земельної ділянки « [PERSON] » (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0.0604 га зареєстровано за [PERSON] (а.с.17). В паспорті громадянки України серії [NUMBER] , виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 28.12.2000 року, прізвище заявниці значиться українською мовою « [PERSON] » (а.с.3). Втім, в свідоцтві право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Болградської районної нотаріальної контори Одеської області Станєвою В.Б. 13.09.2006 року, зареєстровано в реєстре за №4332, та згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно … щодо реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] прізвище заявниці як власника цього домоволодіння зазначено українською мовою « [PERSON] » (а.с.5). Суд звертає увагу, що названим вище паспортом заявниця користувалася на час видачі їй свідоцтва про право на спадщину, та користується і на даний час, який підтверджує особу заявниці, що свідчить про фактичне допущення помилки в написанні її прізвища в правовстановлюючому документі. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту належності заявнику вищеназваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Болградської районної нотаріальної контори Одеської області Станєвою В.Б. 13.09.2006 року, зареєстровано в реєстре за №4332, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , заявниці необхідно для підтвердження своїх прав як власника цього житла, та внесення відповідних виправлень в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги заявниці є обґрунтованими і відповідно до статті 258- 259 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved