Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

заявник звернулася до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільно набутого майна, посилаючись на наступне. [PERSON], познайомилась з відповідачем у справі, [PERSON], у 2002 році. Вони зустрічалися деякий час, а потім на при кінці 2002 року вирішили мешкати разом , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, жили як чоловік та дружина, мали гарні стосунки , які будувалися на взаємному розумінні і взаємній повазі. Свого житла у них не було, тому вони наймали житло. Відповідач відносився до позивача з повагою та любов'ю, він добре відносився до її неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] та доньки [PERSON]. Між родичами позивача та відповіда чем також складалися добрі відносини. Від своєї знайомої [PERSON] позивачу стало відомо про продаж будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач розповіла відповідачу, і вони вирі шили придбати цей будинок для спільного проживання. Договір купівлі-продажу вирішили укласти на ім'я відповідача , так як вона йому довіряла повністю. Після придбання будинку вони зробили за спільні гроші та за допомогою її батька ремонт у будинку, замість старого сараю, побудували новий. Частину вартості будинку віддали при укладанні договору , а останні віддавали частками на протязі року. У травні 2005 року вони усі зареєструвалися у цьому будинку , продовжували мешкати разом однією сім'єю, в іншому зареєстрованому шлюбі не перебували. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Будь - яких письмових угод щодо спільного майна між сторонами не укладалось. Але останні роки , відповідач дуже змінився, став зловживати спиртними напоями, скан далити , позивач неодноразово викликала міліцію. Відносини між ними погіршувалися, тому, у жовтні 2012 року вона змушена була припинити спільне проживання з відповідачем та зали шила будинок разом з дітьми. У грудні 2013 року відповідач звернувся до Томаківського районного суду з позовом до позивача та її дітей про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю. Відповідно до cт.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подруж жя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На підставі вищенаведеного, позивач вважає, що вона має право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги повністю і прохає суд їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на наступні обставини. У своєму позові [PERSON] посилається на те, що з 2002 року проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу однією сім'єю та за спільні кошти вони разом із нею придбали житловий будинок по [ADDRESS]. Також, [PERSON] вказує на те, що житловий будинок відповідач зареєстрував на своє ім'я, оскільки вони мали намір зареєструвати шлюб. Однак, позивачка не доводить того, що перешкоджало їм реєстрації шлюбу та які саме конкретні обставини змусили її надати згоду на реєстрацію житлового будинку на ім'я відповідача, а не у спільну часткову власність. Відповідач вважає, що посилання [PERSON] є вигаданими, з метою незаконно визнати за собою право власності на частину нерухомого майна. Припущення відповідачки про припинення у жовтні 2012 року з відповідачем фактичних шлюбних стосунків спростовуються відповідним актом обстеження житлово-побутових умов та довідкою Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області від 28.11.2013 року. Позивачка не доводить і факту проживання з нею як чоловік та дружини, що надає їй право на частину майна її приватної власності. Згідно ч.1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Так, деякий час відповідач проживав з позивачкою та її дітьми, [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, навіть дозволив зареєструвати їх місце проживання у будинку відповідача. Однак, такі відносини не створювали для них прав та обов'язків, які мають подружжя. Між відповідачем та позивачкою різниця у віці становить 23 роки, тому виходячи з моральних засад суспільства вони не могли створити відносини чоловіка та жінки. Згідно ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. З невідомих для відповідача причин, з жовтня 2012 року відповідачка зі своїми дітьми покинули його будинок, і на підставі цього, він змушений був звернутися до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року позов задоволено та позбавлено [PERSON] разом з її дітьми права користування та розпорядження житловим приміщенням по [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили. Відповідач вважає, що позивачка не має права ставити питання про визнання за собою права власності на частину житлового будинку, оскільки вже позбавлена права користування та розпорядження майном. Відповідач просить суд, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільно набутого майна, відмовити. Свідок [PERSON] була допитана в судовому засіданні, однак, її свідчення, суд не прийняв до уваги, оскільки остання являється рідною тіткою позивачки. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали даної справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено , що деякий час відповідач з позивачкою та її дітьми, проживав однією сім'єю, навіть дозволив зареєструвати їх місце проживання у своєму будинку. Після того, як відповідач придбав житловий будинок, позивачка попросила його, як це було встановлено в судовому засіданні, надати їй та її дітям можливість проживати у будинку на правах наймача. Оскільки він проживав один, і майже постійно працював, щоб мати кошти сплачувати свої зобов'язання за кредитом, то погодився на її пропозицію, з тією умовою, що замість оплати коштів за проживання, вона буде лише підтримувати порядок та чистоту в домі, готувати їжу та проводити догляд за домашнім господарством, так як вона не мала роботи. Згідно ч.4. ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Позивач не довела /не підтвердила/ факту спільного проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2002 року по жовтень 2012 року. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положенням глави 8 цього Кодексу. У зв'язку з недоведеністю факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, заявлені у позові вимоги щодо визнання за позивачем права власності на ? частку спірного житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], не являються спільною сумісною власністю подружжя і не підлягають поділу між сторонами у справі відповідно до вимог ст.74 СК України. Безпідставні і вимоги щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності відповідача [PERSON] та позивачки [PERSON] житловий будинок , що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач даний будинок придбав за власні кошти, які отримав у кредит, про що суду надано підтверджуючи докази - оригінал договору позики від 16 травня 2005 року та оригінали банківських чеків, які підтверджують факт погашення щомісяця ним кредиту. Позивач же, доказів щодо купівлі-продажу спірного житлового будинку за спільні кошти, не надала, а лише обмежилася припущеннями. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно повністю відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed