Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Заявник посилається у заяві про те, що з 10.10.2007 року по 24.04.2014 року перебував у шлюбі з [PERSON] , в якому [INFO] у них народився син - [PERSON] . Після розлучення, він з [PERSON] спілкувалися нормально. Починаючи з 10.08.2018 року, після одруження заявника, [PERSON] почала та продовжує по сьогодні вчиняти сварки, які переростають в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, вона почала погрожувати заявнику та його рідним фізичною розправою, а також відібранням дитини. Заявник, його дружина та його рідні, батьки, зазнають постійного психологічного тиску з боку [PERSON] . Крім того, заявник також зазнає і економічного тиску. На адресу заявника, адресу членів його родини постійно надходять погрози фізичною розправою, як в телефонних розмовах, в усній формі так і в текстових повідомленнях; погрози вижити його та членів родини з будинку, в якому вони проживають, [PERSON] псує майно заявника, чинить словесні образи, погрози щодо заявника, його дружини та її рідних, його батьків; принижує, переслідує, залякує та чинить інші діяння, спрямовані на обмеження його волевиявлення, контроль пересування заявника та членів родини, що викликає побоювання за свою безпеку та безпеку всіх членів родини, спричиняє емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдає шкоди здоров`ю. 18.08.2018 року в вищевикладених підстав, заявник звернувся до Магдалинівського ВП Новомосковського ГУНП Дніпропетровської області з відповідною заявою. На даний час заявник, турбується за своє життя, життя дружини та інших членів родини. Заявник вимушений через дії [PERSON] та її батьків [PERSON] , постійно фіксувати кожен свій вихід з квартири, всі свої пересування на телефон. Після розлучення, заявник з [PERSON] , усно домовилися про те, що він буде віддавати із заробітної плати частину аліментів на сина [PERSON] 2008 року народження. Заявник свої зобов`язання виконував повністю. Гроші він передавав добровільно [PERSON] та не брав розписок, бо їй довіряв. Гроші заявник також перераховував на карткові рахунки [PERSON] , яка неодноразово змінювала карткові рахунки, номери яких повідомляла йому, щоб останній продовжував перераховувати на них кошти (аліменти). Після одруження заявника - 10.08.2018 р . , [PERSON] стала погрожувати, що вона стягне з мене повторно аліменти на сина (у подвійному розмірі). Зазначеними діями [PERSON] , заподіяла та завдала заявнику майнову шкоду. Для захисту своїх інтересів останній подав до Соборного відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області заяву про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку із наведеним, заявник звертається до суду та прохає видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 12 місяців з заборонами щодо: -перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -наближення на 50 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; -особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати його, членів його родини, та в будь-який спосіб спілкуватися з ним та членами його родини; -ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник в судовому засіданні підтримав вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Заінтересована особа та її представник в судовому засіданні заперечили проти вимог заявника, зазначивши, що факти викладені у заяві не відповідають дійсності та не підтверджені відповідними доказами. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 10.10.2007 року по 24.04.2014 року перебували у шлюбі та мають спільну дитину, сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 8-9). [PERSON] з дитиною мешкає окремо від колишнього чоловіка за адресою: [ADDRESS] . Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи з доказів наданих заявником, суд доходить до висновку, що посилання про здійснення на нього психологічного та економічного тиску з боку колишньої дружини [PERSON] є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що стосовно [PERSON] здійснено домашнє насильство. Розірвання шлюбу між сторонами, свідчить про відсутність у заявника наміру збереження сім`ї, чим спричинена й зміна місця проживання [PERSON] - на окреме від заявника, та не може свідчити про вчинення нею насильства у сім`ї,погрози, приниження, переслідування, тощо. Також суд відхиляє як доказ вчинення [PERSON] насильства щодо заявника та членів його родини доводи про наявність звернень заявника до правоохоронних органів, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини [PERSON] у вчиненні правопорушень, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Outcome: dismissed