Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] внаслідок систематичного вчинення психологічного насильства останнім. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказала, що 06.03.2019 року її колишній співмешканець [PERSON] під час конфлікту застосував до неї грубу фізичну силу, відкрито заволодів її власністю (мобільним телефоном), погрожуючи при цьому застосуванням до неї фізичного насильства й у подальшому. Оскільки в діях останнього убачались ознаки злочинів, передбачених ст. ст. 126-1, 146, 163, 186 КК України, того ж дня нею було подано до поліції, в порядку ст. 214 КПК України, заяву про їх вчинення. 20.04.2019 року нею було подано другу заяву до поліції про вжиття заходів до кривдника, оскільки всупереч вимогам закону він вкотре свідомо та навмисно допустив домашнє (психологічне) насильство стосовно неї та їхніх спільних дітей. Також їй стало відомо, що кривдник [PERSON] за 100 доларів США грошової винагороди наймав сторонніх осіб для стеження за нею та збирання конфіденційної інформації, яка стосується її особисто, зокрема, за місцем її роботи у Державному бюро розслідувань, із використанням транспортного засобу, про що [PERSON] особисто повідомив її брата. [PERSON] , будучи постраждалою особою від домашнього насильства з боку [PERSON] , неконтрольована протиправна поведінка та вчинки якого є непередбачуваними та загрозливими, має обґрунтовані побоювання того, що він здатний вдатися й до інших незаконних проявів домашнього насильства. На підставі викладеного заявниця просить суд видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців з заборонами щодо: перебування за місцем роботи заявниці, а також за місцем її тренувань у школі танцю; наближення ближче ніж на 1 км. до місця її роботи та до місця її тренувань у школі танцю, а також до інших відомих йому місць її частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому та переслідувати її; контактувати з нею через третіх осіб. У судове засідання заявник не з`явилася, подавши письмову заяву про розгляд даної заяви про видачу обмежувального припису за її відсутності, вимоги викладені в даній заяві - підтримує та просить задовольнити. Розгляд справи проводився за відсутності заінтересованої особи [PERSON] , з урахуванням п. 5, 6 прохальної частини заяви [PERSON] , де остання просила не ознайомлювати кривдника зі змістом даної заяви, з метою забезпечення реалізації її права на конфіденційність викладеної в заяві інформації. Суд, відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України, вважає можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у фактично - шлюбних відносинах. Від шлюбу подружжя має дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: ?домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; ?психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; ?фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне насильство. Так, судом встановлено, що учасники справи перебували у фактичних - шлюбних відносинах, мають спільних дітей, проживають окремо. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії клопотання заявника, поданого у порядку ст. ст. 56, 220, 221 КПК України до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, копії електронного звернення, поданого в порядку ст. ст. 1,5 ЗУ «Про звернення громадян» до Деснянського УП ГУНП у м. Києві, заінтересована особа [PERSON] вчиняє психологічне насильство відносно заявниці [PERSON] , що виражається у застосуванні до останньої фізичної сили, в погрозах застосування фізичної сили до неї й у подальшому. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Із змісту заяви вбачається посилання заявника на обставини, що носять у собі ознаки приниження гідності, поводження з боку заінтересованої особи до заявника. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закірплює одну з фундаментальних ціностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Нелюдське поводження або покарання передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, рішення ЄСПЛ «Ireland v. the UK», n. 167. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить [PERSON] щодо [PERSON] , а також наміри останнього, що виражаються у погрозах, суд вважає, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому приходить до висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] та виданні обмежувального припису [PERSON] . В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved