Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Заявниця [PERSON] 25 червня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту належності їй правовстановлюючих документів свідоцтва про право власності на домоволодіння та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В заяві вказала, що є власником житлового будинку №17, розташованого в с.Лисогірка по вул.Шевченка Кодимського району Одеської області. Право власності на зазначене нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння, яке було виготовлене 15 жовтня 2007 року Лисогірською сільською радою Кодимського району Одеської області, в якому її по батькові помилково вказано «Прокопівна» замість «Прокопіївна». Крім того, на вказане домоволодіння в Кодимському районному бюро технічної інвентаризації 15 жовтня 2007 року їй був виданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССЕ №476072, в якому також її по батькові помилково вказано «Прокопівна» замість «Прокопіївна». Допущені розбіжності перешкоджають їй продати вказане домоволодіння, тому у відповідності з вимогами ст.234 та п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України просила встановити факт належності їй вказаних правовстановлюючих документів. В судове засіданні заявниця не зявилась. У поданій 30 червня 2015 року до суду заяві заявниця свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розглянувши справу без її участі. Представник заінтересованої особи - Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не зявився, надавши до суду письмову заяву №240 від 27 липня 2015 року про розгляд справи без його участі. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяву [PERSON], а також письмові докази, що є у справі, вважає необхідним відмовити у її задоволенні з таких підстав. Згідно із ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 234 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України в постанові №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. За наявності умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Такі справи розглядаються судом за зареєстрованим місцем проживання заявника. [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання в її паспорті громадянина України (ст.257 ЦПК). Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: а) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; б) встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; в) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); г) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Підставою для звернення [PERSON] до суду із зазначеною заявою є помилкове зазначення її по батькові у свідоцтві про право власності на належне їй домоволодіння серії САВ №665002, виданому 15 жовтня 2007 року Лисогірською сільською радою Кодимського району Одеської області, та у Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССЕ №476072, виданому 15 жовтня 2007 року цією ж сільською радою, в яких по батькові заявниці помилково вказано «Прокопівна» замість «Прокопіївна». Відповідно до копії паспорта громадянина України серії КК №792051, виданого 30 листопада 2001 року Кодимським РВ ГУМВС України в Одеській області, прізвище, імя, по батькові заявниці [PERSON]. Правові відносини щодо реєстрації права власності на нерухоме майно врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV. Так, відповідно до ст.2 цього закону державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.27 цього закону у разі виявлення у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та/або витязі з Державного реєстру прав технічної помилки, допущеної державним реєстратором, заінтересована особа письмово повідомляє у п'ятиденний строк про це державного реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Державного реєстру прав інформації, що міститься у заяві про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Якщо факт невідповідності підтверджено, державний реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення. Виправлення технічної помилки у записах Державного реєстру прав, що була допущена не з вини державного реєстратора, здійснюється за плату. Отже, для виправлення допущених у належних заявниці правовстановлюючих документах помилок існує інший правовий механізм, зокрема звернення до органу, який видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно та/або до державного реєстратора з відповідною заявою про виправлення допущеної помилки. Однак, матеріали справи не містять відомостей про звернення заявниці до видавника свідоцтва та витягу або до державного реєстратора з заявою про виправлення допущених у цих правовстановлюючих документах помилок. Відсутні у справі і відомості про відмову посадових осіб зазначених установ у виправленні допущених помилок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed