Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Заявник звернулась до суду із зазначеним позовом і в уточненій редакції заяви від 3 листопада 2015 року (а.с.24-25) просила стягнути з відповідача: 1. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи; 2. заробітну плату за травень 2015 року; 3. компенсацію за невикористану щорічну відпустку; 4. компенсацію за невикористану додаткову відпустку як працівнику, яка має дітей; 5. індексацію заробітної плати; 6. моральну шкоду. Вказала, що при звільненні з нею не був проведений відповідний розрахунок і на неодноразові її звернення з цього приводу відповідач жодним чином не реагував, у звязку з чим вона і вимушена звернутись до суду з даною заявою. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити із зазначених у позові підстав. Відповідач та його представник позов визнали частково, а саме заперечували проти позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні з роботи, моральної шкоди та індексації заробітної плати адже, на переконання останніх, ці вимоги є безпідставними. Частково погоджувались із вимогами щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку. Решту вимог визнали. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 6 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір (а.с.7-8), згідно якого [PERSON] прийнята на роботу до фізичної особи підприємця [PERSON] на посаду продавця продуктів харчування, про що був зроблений відповідний запис у трудовій книжці позивача (а.с.4). 29 травня 2015 року позивач була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Позивач має двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO] обоє (а.с.31-33). Згідно кінцевої редакції письмових розрахунків наданих позивачем (а.с.26-30) до стягнення з відповідача підлягає: 1. середній заробіток за час затримки при звільненні з роботи у розмірі 8 661,14 гривня; 2. заробітна плата за травень 2015 року у розмірі 1 260 гривень; 3. компенсація за невикористану щорічну відпустку в сумі 2 048, 56 гривень; 4. компенсація за невикористану додаткову відпустку як працівнику, яка має дітей у розмірі 1 498,80 гривень; 5. індексація заробітної плати у розмірі 3 252, 06 гривень; 6. моральна шкода у розмірі 3 000 гривень. Правовідносини між сторонами у даній справі врегульовані наступними нормами матеріального закону. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч. 1 ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (ч. 5 ст. 95 Кодексу). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 Кодексу). У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 83 Кодексу). Проаналізував встановлені фактичні обставини справи та норми матеріального права, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Процесуальним законом визначено, що обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). За таких обставин, суд не перевіряє наявність спору щодо існування в минулому трудового договору між сторонами та наявності заборгованості за заробітну плату за травень 2015 року, адже такий факт визнаний сторонами. Заробітна плата відповідача становила 1 260 гривень на місяць, що, відповідно за відрахуванням податків, за розрахунком поданим відповідачем і який не спростовувався позивачем, становить 913,56 гривень. Саме таку суму суд вирішує стягнути на користь позивача з відповідача як заборгованість по заробітній платі за травень 2015 року. Стосовно компенсації за невикористану відпустку, суд вирішує наступне. Відповідач повідомив, що позивач його не ставила до відома про існування двох дітей при укладенні трудового договору, що в свою чергу знайшло своє підтвердження за наданими матеріалами. Разом з тим, відповідач погоджувався на стягнення із нього і таких коштів. Відповідно до розрахунку поданого відповідачем позивач має невикористану основну відпустку терміном 18 днів за 9-ть місяців за період роботи 2014 2015 роки та 11 днів додаткової відпустки, а всього 29 дні. Заробітна плата за один день роботи становить 42,56 гривень. Таким чином заборгованість по компенсації за невикористану відпустку становить 42,56 х 29 = 1 234, 24 гривень. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, на переконання суду, підлягає до стягнення за період часу з 3 по 23 листопада 2015 року. До такого висновку суд дійшов враховуючи наступне. Судом встановлено, що дійсно відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за травень 2015 року. В день звільнення позивач не працював. За таких обставин, враховуючи положення ст. 116 КЗпП України, період нарахування заборгованості починається з дня предявлення вимоги працівником. Не було позивачем подано доказів про предявлення вимоги відповідачеві по оплаті заборгованості в інший день ніж предявленим позовом, що зареєстрований в канцелярії суду 3 листопада 2015 року. Суд підкреслює, що направленим і первісним позовом, що зареєстрований в канцелярії суду 14 липня 2015 року вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені заявлено не було. За таких обставин для обрахунку і приймається період часу з 3 по 23 листопада 2015 року. Остання дата є днем прийняття рішення у справі. Враховуючи середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 42,56 гривні до стягнення підлягає сума в 851,20 гривень (42,56 х 20 = 851, 20). Суд приймає до уваги саме 20 днів, адже позивач мала пятиденний робочий тиждень визначений трудовим договором. Суд вирішує відмовити в задоволенні вимоги про стягнення індексації заробітної плати та моральної коди, виходячи з такого. Відповідачем було пояснено та дані пояснення також не спростовувались позивачем, про те, що остання мала підвищення заробітної плати і за таких обставин нарахування індексації не проводиться. Відмовляючи у задоволенні позову в частині моральної шкоди суд виходить з наступного. Дійсно, суд погоджується із поясненнями представника відповідача про те, що моральна шкода підлягає до стягнення за наявності декількох обставин. А саме, слід навести та довести наявність шкоди взагалі та в певному розмірі, протиправних дій, і причинного зв'язку між такими діями і виниклою шкодою. Позивачем направленими матеріалами не було виконано зазначеного і тому дана вимога судом не задовольняється. Так, позивач послалась лише на наявність певних негативних наслідків викликаних, як пояснила, діями відповідача. Однак, дійсна наявність таких наслідків не була доведена належними та допустимими доказами. Крім цього, приймаючи рішення щодо моральної шкоди, суд не може залишити поза увагою факт часткового визнання позову відповідачем і пропозицію укласти мирову угоду після предявлення і вручення заявлених вимог позивача. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України і вирішує стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 243,60 гривень, як за позов майнового характеру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial