Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Заявники, [PERSON] та [PERSON], звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги заявники обґрунтовують тим, що між ними 30 січня 1999 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], що народився [INFO] року. Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини - [PERSON] Заявник, [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить заяву задовольнити. Заявник, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить заяву задовольнити. Вивчивши зміст поданих сторонами заяв, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], дошлюбне прізвище - [PERSON], зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Донецька Донецької області 30 січня 1999 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 34 (а.с. 10) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з серпня 2014 року, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Заявники категорично наполягають на розірванні шлюбу, переконані, що примирення з між ними не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Крім того, між заявниками укладено договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до якого встановлено розмір аліментів, що будуть сплачуватися [PERSON] на утримання їхнього сина - [PERSON]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, а тому заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження за заявою подружжя підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи наведене та

Outcome: approved