Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Заявники звернулися до суду зі спільною заявою, в якій зазначили, що вони є батьками неповнолітньої дитини та перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого їхнє спільне життя не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. У зв`язку з наведеним, заявники просять суд розірвати їхній зареєстрований шлюб. У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Заявники подали заяви про проведення розгляду за їхньої відсутності, заяву підтримали (а.с. 16-17). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб сторін (а.с. 7). [INFO] у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] (а.с. 8). 16 листопада 2020 року заявники уклали посвідчений нотаріусом договір про те, що їхня дитина буде проживати з матір`ю, а батько, проживаючи окремо, буде сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн щомісячно, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини (а.с. 9). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України передбачено, що справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються у порядку окремого провадження. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, враховуючи відсутність відомостей про вагітність дружини та відомостей про наявність у заявників дитини віком до одного року, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя заявників і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, та відповідає дійсній волі заявників, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити заяву.

Outcome: approved