Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою про розірвання шлюбу між ними, який зареєстрований Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 03.03.2017, актовий запис №17. В обґрунтування заяви заявники посилались на те, що 03.03.2017 між ними зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заявники зазначили, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться та вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Зазначили, що між ними досягнуто згоди стосовно визначення місяця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто буде проживати окремо та участі у вихованні спільної дитини, тому просять шлюб між ними розірвати. Учасники справи в судове засідання не зявилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Заявники надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник заінтересованої особи надала до суду письмове пояснення, в якому просила рішення ухвалити на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу- Роговенко) [PERSON] з 03 березня 2017 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Новопсковським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про що складено відповідний актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД №230048, виданим 03.03.2017 Новопсковським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Від цього шлюбу заявники мають малолітнього сина [PERSON] Данііла Ігоровича, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №383475, виданим 15.03.2017 Новопсковським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №40. Спільне життя у подружжя не склалося, почуття любові між ними втрачене, сімейно-шлюбні стосунки, згідно з доводами, наведеними заявниками, припинені, заявники разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-якого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 23.10.2018 між заявниками укладено договір про визначення місця проживання дитини, участь у забезпеченні умов її проживання та умови здійснення права на особисте виховання дитини, відповідно до якого вони визначили місце проживання дитини після розірвання шлюбу разом із матірю, а також яку участь у забезпеченні умов її життя братиме батько, який буде проживати окремо, а також про умови здійснення батьками права на особисте виховання дитини. Аналізуючи правовідносини, що існують між заявниками, суд вважає за необхідне зазначити про те, що заявниками висловлено чітке рішення про бажання розірвати шлюб та неможливості подальшого спільного проживання у поданих до суду документах при пред'явленні заяви та розгляді справи і це підтверджено ними. Від заінтересованої особи Органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи зазначив, що договір, укладений між заявниками про виховання та утримання дитини від 23.10.2018, складений з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначене обґрунтоване тим, що при укладенні договору не дотримана умова щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору. З цього приводу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 2 ст. 109 СК України договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. В той же час, заявники питання про стягнення аліментів з будь-кого з подружжя в укладеному між ними договорі не ставлять. Таким чином, враховуючи дійсну волю заявників, відсутність порушень при цьому їх особистих майнових прав, а також прав їхньої дитини, суд приходить до висновку про те, що дана родина розпалася остаточно, подальше спільне проживання чоловіка і жінки і збереження даної родини стали неможливими, а також, що це суперечить інтересам обох з подружжя, та вважає, що заяву про розірвання шлюбу слід задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб заявник [PERSON] у звязку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище «Роговенко» на прізвище чоловіка «Терентьєва». Заявник не заявила вимоги про зміну прізвища на дошлюбне, тому суд має підстави залишити їй прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «Терентьєва». Відповідно до вимог ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved