Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що хворий [PERSON], якого визнано недієздатним, у зв'язку із загостренням психічного захворювання та погіршенням стану потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Посилаючись на згоду опікуна недієздатної особи та висновок лікарів-психіатрів, заявник просить госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу. Представник заявника, прокурор, лікар і опікун особи, щодо якої розглядається питання про госпіталізацію в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з викладених у ній підстав. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено такі обставини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2005 року [PERSON] визнано недієздатним. Розпорядженням Дніпровської міської районної у місьі Києві державної адміністрації від 05 липня 2005 року № 876 над [PERSON] встановлено опіку та призначено його опікуном його тітку [PERSON]. 01.11.2016 року недієздатного оглянуто лікарем за місцем проживання в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2 та виписано направлення на його госпіталізацію до психіатричної лікарні. Згідно із Висновку огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 від 01.11.2016 року, [PERSON] потребує негайної стаціонарної госпіталізації. 01.11.2016 року опікуном недієздатного у письмовому вигляді надано усвідомлену згоду на надання його підопічному стаціонарної психіатричної допомоги в Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У мотивувальній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України вказано такий порядок його виконання: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Враховуючи медичні дані щодо психічного стану здоров'я [PERSON], який погіршився, направлення лікаря за місцем проживання на госпіталізацію до психіатричної лікарні та згоду опікуна на надання його підопічному стаціонарної психіатричної допомоги, суд приходить до висновку, що існують передбачені статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для госпіталізації недієздатної до психіатричного закладу. Таким чином, заяву слід задовольнити як обґрунтовану. На підставі викладеного,

Outcome: approved