Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду із заявою, в якій просить встановити факт народження дитини жіночої статі [PERSON], яка народилась 13.12.2017 у м. Сімферополь АР Крим, Україна, від матері [PERSON], [INFO], громадянки України та батька [PERSON], [INFO], громадянина України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В заяві зазначено, що її донька [PERSON], перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у пологовому будинку м. Сімферополь 13.12.2017 народила дитину доньку [PERSON] При народженні дитини [PERSON] було видано медичне свідоцтво про народження. Заявниця звернулась до [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області з метою зареєструвати народження дитини за вимогами законодавства України, однак отримала відмову через те, що надані документи не відповідають нормам законодавства України. У звязку з викладеним заявниця просить у судовому порядку встановити факт народження дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У судове засідання заявниця не з'явились, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, заяву підтримує у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи - [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області - у судове засідання не з'явився, про час та дату був повідомлений належним чином, заяв ат клопотань від нього не надходило. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується\~ на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. \~Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши\~ст. 293 ЦПК України\~суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 5\~ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 02.01.1991 народилась [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ЖС №093469./а.с.14/ В матеріалах справи мається копія свідоцтва про укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії І-АЯ №569205, виданого Відділом реєстрації шлюбу м. Сімферополь Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції [PERSON] Крим./а..с. 12/ 13.12.2017 [PERSON] у пологовому будинку м. Сімферополь Республіки Крим народила дитину доньку [PERSON], що підтверджується дублікатом медичного свідоцтва про народження серії 35 №022928./а.с.22/ Згідно ст. 133 Конституції України до складу України входять: [PERSON] Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. [PERSON] та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України. [PERSON] та [PERSON] є громадянами України, що підтверджується наданими до матеріалів справи копіями паспортів громадян України./а.с.5-9/ \~В березні 2014 року територія АР Крим була анексована Російською Федерацією та на території АР Крим було запроваджене законодавство Російської Федерації. Заявниця звернулась до [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області з метою зареєструвати народження дитини за вимогами законодавства України, однак отримала відмову через те, що надані документи не відповідають нормам законодавства України. [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області датований 06.02.2017, однак, суд вважає, що це технічна помилка і лист видано 06.02.2018, оскільки у цьому ж листі вказано, що розглядались документи подані для державної реєстрації дитини народженої 13.12.2017. Згідно з ч.1, ч.2, ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна\~\~ реєстрація\~\~ народження\~ дитини\~ проводиться\~ з одночасним визначенням її походження та присвоєнням\~ їй\~ прізвища, власного\~ імені\~ та\~ по\~ батькові.\~ Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.. Державна\~ реєстрація\~ народження\~ дитини\~ проводиться\~\~ за письмовою\~ або\~ усною\~ заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація\~ народження\~ дитини\~ проводиться\~ за місцем\~ проживання\~ батьків\~ чи\~ одного\~ з них,\~ то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому\~ записі\~ про\~ народження\~ може бути\~ визначене\~ фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.\~\~ Підставою\~ для проведення державної реєстрації народження дитини\~ є\~ визначені\~ центральним\~ органом\~ виконавчої\~ влади,\~ що забезпечує\~ формування державної політики у сфері охорони здоровя документи,\~ що\~ підтверджують\~ факт\~ народження.\~ За відсутності\~ документа\~ закладу\~\~ охорони\~\~ здоров'я\~\~ або медичної консультаційної комісії,\~ що підтверджує факт народження, підставою для проведення\~ державної\~ реєстрації\~ актів\~ цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому зазначені вище документи, які свідчать про народження дитини, відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. У зв'язку з чим заявниця не може зареєструвати народження своєї онуки. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати народження дитини у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року. \~ \~ \~ \~Так п.2 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану передбачено підстави для проведення державної реєстрації народження дитини. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у вказаній справі, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти [PERSON] Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)». Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у томі числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій територій. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.\~\~ Таким чином, враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, суд, оцінюючи надані заявниками письмові докази, виходить з вимог ст. 213 ЦПК України, щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи те, що заявниця не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість її вимог щодо встановлення факту народження дитини [PERSON] від батьків: батько [PERSON] та матері [PERSON], оскільки реєстрація народження дитини не можлива без відповідного рішення суду, а тому заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved