Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Заявник звернулася до суду із вказаною заявою та просить встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є її рідною матір`ю. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері заявниця не може належним чином оформити спадщину, оскільки в свідоцтві про народження заявника помилково вказане у графі мати, її по-батькові зазначено « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть на ім`я матері, її по-батькові зазначено « [PERSON] ». У зв`язку з чим заявник звернулася до суду з вказаною заявою. У судове засіданні заявник не з`явилася, однак надала до суду заяву, в якому просила справу слухати в її відсутність, на задоволені заяви наполягала (а.с.25). Представник заінтересованої особи до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутність (а.с.14). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати заявниці [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12 червня 2017 року (а.с.7). Після смерті матері заявниця звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, однак листом № 1805/02-14 від 24.06.2020 року заявнику було відмовлено щодо оформлення спадщини, оскільки в свідоцтві про народження заявниці, у графі мати, її по-батькові зазначено « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть матері, серії [NUMBER] від 12 червня 2017 року, по-батькові зазначено « [PERSON] ». Згідно з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.12.2002 року, заявниця уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5 ). В судовому засідання було опитано свідків: [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт родинних відносин, а саме: що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . За змістом частини першої статті 293 ЦПК України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню.

Outcome: approved