Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Заявники звернулися до Соломянського районного суду м. Києва в порядку ст.109 СК України із заявою про розірвання шлюбу. Свою заяву мотивували тим, що з 07 листопада 2000 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між заявниками не склалось, спільне господарство не ведеться та нормальні шлюбні відносини між заявниками не можуть бути поновлені. Також, ними досягнута письмова згода щодо проживання їх дітей, [PERSON] залишається проживати з матірю, при цьому батько має право бачитися з ним в порядку передбаченому зазначеним договором, а [PERSON] залишається проживати з батьком, при цьому мати має право бачитися з нею в порядку передбаченому зазначеним договором. Заявники в судове засідання не зявились про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, однак надали до суду заяви згідно яких підтримали заяву про розірвання шлюбу та просили розглянути справу без їх участі. За таких обставин, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заявників. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 07 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу у заявників народилося двоє дітей ? [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буду проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В матеріалах справи міститься договір між батьками про визначення місця проживання дітей, умови їх утримання та участі батьків у їх вихованні. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим. Подружнє життя не склалося по причині різних характерів та різних поглядів на життя та побут. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Згідно зі ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи наведене, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши матеріали справи, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сімї неможливим, оскільки це суперечить інтересам сторін. Таким чином, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та їх неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сімї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. На підставі викладеного та

Outcome: approved