Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Заявник у справі звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, що має юридичне значення посилаючись не те, що є сином [PERSON], який помер [INFO] у м. Харцизьку Донецької області. Про смерть батька, заявник дізнався від брата по телефону, після чого зв'язок з членами родитни відсутній. Заявник зазначив, що отримати свідоцтво на території ДНР він не може і не може зареєструвати смерть батька у встановленому законом порядку на території України для відкриття спадкової справи. Заявник зазначив, що звернувся до Харцизького міського РАЦС з листом про видачу йому свідоцтва про смерть батька [PERSON] через Укрпошту, але на території ДНР пошта не працює. В судове засідання заявник з'явився. Зацікавлена особа у судове засідання не з»явилась. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази, дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити. Судом встановлено, що заявником не надано доказів, щодо причини смерті [PERSON]. Судом встановлено, що заявник не додвав до заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) яка приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а також не надав будь-яких доказів про причини смерті, смерть та поховання [PERSON], який зі слів заявника помер [INFO] у м. Харцизьку, Донецької області Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до роз'яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року відповідно до ст. 273 ЦПК України( 1963р) суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення ( удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Тобто факт смерті може бути встановлений в порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Згідно ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану, підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров»я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. На підставі вищевикладеного, встановлених у судовому засіданні обставин справи суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі наведеного, ст. ст. 4-13, 77-84, 259, 260, 264-266, 269, 317 ЦПК України, суд,

Outcome: dismissed