Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в обґрунтування вимог зазначила, що з 03.11.1987 року вона зареєстрована за адресою: [INFO].\~ За вказаною адресою з 1990 року проживала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, турбувались один про одного, мали взаємні права та обовязки, вели сумісне господарство, сплачували комунальні послуги та мали спільний бюджет. [PERSON] помер 13 січня 1997 року, після його смерті відкрилась спадщина на 8/25 частки житлового будинку №70 по вул. Запоріжській в м.Маріуполі Донецької області. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] При зверненні до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у письмовій відповіді їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини відповідно до ЦК УРСР (1963 року). На підставі викладеного просить встановити факт прийняття нею спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 13.01.1997 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яке складається з 8/25 частки житлового будинку №70 по вул. Запоріжській в м. Маріуполі Донецької області. Від представника заявника [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрованого 02.10.1990 року за №22420 в БТІ м. Маріуполь, [PERSON] є власником 8/25 частки домоволодіння №70 по вул. Запоріжській в м.Маріуполі Донецької області. Заявниця [PERSON] з 03.11.1987 року зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорту серії ВС №543661, виданого 12 жовтня 2000 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області та копією облікової книги прописки громадян, які проживають в [INFO]. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00021371212 від 06.11.2018 року [PERSON] помер 13 січня 1997 року, актовий запис №83, складений 16 січня 1997 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. З метою отримання Свідоцтва про право на спадщину заявниця [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області. Однак, відповіддю приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] від 12.11.2018 року заявниці [PERSON] рекомендовано звернутися із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, відповідно до ЦК УРСР (1963 року). У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року , Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П.5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до розяснень, наданих у пункті першому Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються Цивільним Кодексом України. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 13 січня 1997 року, правовідносини в даному випадку регулюються Цивільним Кодексом УРСР в редакції від 18 липня 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст.ст. 529, 530,531 Цивільного Кодексу УРСР до кола спадкоємців входять діти, подружжя, батьки, брати, сестри, дід, бабка та утриманці. [PERSON] є єдиним спадкоємцем на спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідки КСН «Кіровський» №167 від 05.05.2001 року та довідки КСН «Іллічівського району м.\~ Маріуполя №8» від 09.08.2010 року заявниця [PERSON] проживала однією сімєю разом із [PERSON] за адресою: м. Маріуполь, вул. Запоріжська, буд.70 з початку 1990 року по 1997 рік, вела з ним спільне господарство. Встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини необхідно їй для оформлення спадкових прав. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком №70 по вул. Запоріжській в м. Маріуполі Донецької області, то суд приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається приналежною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved