Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON], а саме : заборонити наближення на 100 метрів до місця проживання [PERSON] , яка проживає за адресою: [INFO]; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON], якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею. Заява обгрунтована тим, з початку 2017 року вони не підтримують подружніх стосунків, на даний час порушено питання про розірвання шлюбу. [PERSON] зловживає спиртним напоями, постійно чинить на неї тиск, знущується, неодноразово причиняв фізичне насильство шляхом побоїв. Вона вимушена була неодноразово ночувати на вулиці або у сусідів, оскільки [PERSON] вигоняє її з будинку, незважаючи на те, що саме вона являється власником житла. В судовому засіданні заявник подану заяву підтримала, зазначила, що зверталась до поліції 20.07.2018 року, а також у вересні 2018 року, однак рішення про притягнення [PERSON] до відповідальності за її заявами не прийнято. Заінтересована особа заперечив проти заяви, зазначив, що заявник також вчиняє відносно нього неправомірні дії внаслідок чого він також звертався до [PERSON] Вказав, що на даний час що проживає в [INFO], до відповідальності притягувався в 2017 році. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа перебувають в зареєстрованому шлюбі. З відповіді керівника [PERSON] на адресу начальника відділу представництва [PERSON] місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 6.08.2018 року слідує, що протягом поточного року надійшло 6 повідомлень від [PERSON] з приводу вчинення відносно неї неправомірних дій її чоловіком [PERSON]. 20.07.2018 року працівниками поліції було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Дані про те, що [PERSON] був притягнутий до адімністративної або кримінальної відповідальності в матеріалах справи відсутні. У відповідності до п.3, п.6, п.7, п.8, ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частинами 3, 4 статті 26 вказаного Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено розділом IV глави 13 ЦПК України . У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Приймаючи до уваги, що заявником не надано суду належних, достатніх та допустимих доказів вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, відсутні судові рішення, які набрали законної сили про визнання останнього винуватим у вчиненні вищенаведених дій, отже суду не доведено належними засобами доказування, що заінтересована особа є кривдником щодо заявника. Лише тільки голослівни посилання заявника про те, що [PERSON] чинить домашнє насильства щодо неї не можуть бути підставою для видачі обмежувального припису. Ствердження заінтересованої особи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності по заявах дружини, що мало місце в 2017 році суд не може покласти в основу рішення, оскільки Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» , положеннями якого заявник обґрунтовує свої вимоги, та норми ст.350-1-350-8 ЦПК України, які визначають підстави для видачі обмежувального припису, набрали чинність 07 січня 2018 року, тому не можуть поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності. З врахуванням наведеного, оскільки суду не надано будь-яких доказів щодо внесення хоча б одного випадку домашнього насильства до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, подана заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Згідно п.п.4, 5 ч.1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважені підрозділи органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству у разі виявлення насильства в сім»ї уповноважені винести терміновий заборонний припис стосовно кривдника, взяти на профілактичний облік кривдника та провести з ним профілактичну роботу в порядку, визначеному законодавством.

Outcome: dismissed