overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Заявники 14 лютого 2015 року звернулися до суду з вказаною заявою, в якій вказали, що перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2009 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просять розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені. Заявники в судове засідання не з`явилися, письмово просили слухати справу у їх відсутність та заяву задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2009 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 384 /а.с.11/. Від шлюбу заявники мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.12/ Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Встановлено, що 14 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про участь у вихованні дитини тим із батьків хто проживає окремо, розмір та сплату аліментів, договір посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим 168 (а.с.13). Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Заявники 15.08.2017 року звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 11 грудня 1982 року вони зареєстрували шлюб у відділі запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів, актовий запис № 2705. Спільне життя не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. Спільне господарство не ведуть, та разом не проживають, тому за спільною згодою вирішили розірвати шлюб. Заявники в судове засідання не з'явилися, проте скерували до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили розірвати між ними шлюб. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] 11 грудня 1982 року зареєстрували шлюб у відділі запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів, актовий запис № 2705. При реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім'ю. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України такий шлюб розривається судом. Враховуючи обставини наведені вище, з врахуванням того, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Заявники 15 січня 2014 року звернулися до суду з вказаною заявою, в якій вказали, що перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просять розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені. Заявники в судове засідання не з`явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином, письмово просили слухати справу у їх відсутність та заяву задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року. Шлюб зареєстрований відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська актовий запис за № 776 /а.с.6/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні заявниця змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу заявники мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.11/ Відповідно до ч. 1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Встановлено, що 06 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про участь у вихованні дитини тим із батьків хто проживає окремо, розмір та сплату аліментів, договір посвідчений Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим 4-1208 (а.с.9-10). Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Заявники 16 лютого 2015 року, звернулися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин із [PERSON], [INFO], як синів і матері. В судовому засіданні заявники посилалися на те, що [PERSON] є їхньою матір»ю. Однак, в свідоцтвах про їх народження ім»я матері помилково записане як «[PERSON]», замість «[PERSON]». В інших документах, які посвідчують особу матері її ім»я записане правильно як «[PERSON]». Такі розбіжності у правовстановлюючих документах не дають можливості їм у майбутньому вирішити питання щодо спадкування. Просять встановити факт родинних відносин між ними і народженою [INFO] року [PERSON], як синів і матері. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22 липня 1954 року 4 дільницею міста Ананьїв Одеської області, матір»ю народженого [INFO] року [PERSON] є [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 17 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, матір»ю народженого [INFO] року [PERSON] є [PERSON]. Згідно листа-роз»яснення відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області №420/04.1-34 від 18 березня 2015 року в архіві відділу відсутні документи, які б підтверджували народження [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 4 дільницею міста Ананьїв, [PERSON] народилася [INFO] року. Вислухавши вимоги заявників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення вимог заявника в повному обсязі з таких підстав. Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Такі справи розглядаються судом за місцем проживання заявника (ст.257 ЦПК). Заявники зареєстрована та проживає в місті Кодимі, Одеської області, тому справа підлягає розглядові Кодимським районним судом. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом установлено із досліджених матеріалів справи, що [PERSON], яка народилася [INFO] року (паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Кодимським РВ УМВС України в Одеській області), доводиться матір»ю заявникам - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Відомості про те, що ім»я матері у свідоцтвах про народження заявників - «[PERSON]» є помилковими. Отже, викладене достовірно підтверджує, що [PERSON], [PERSON] є синами [PERSON]. Належне документальне підтвердження цього факту - відсутнє, а тому суд вважає необхідним заяву [PERSON] і [PERSON] задовольнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Заявники 18.09.20 р. звернулись до суду із вказаною вище спільною заявою, обґрунтованою тим, що сторони уклали шлюб 06.11.10 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей: сини - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Зазначають, що сімейне життя сторін не склалось, вони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, досягли згоди щодо визначення місця проживання та утримання своїх спільних неповнолітніх дітей. Покликаючись на ч. 2 ст. 104, ст. 109 СК України, просять заяву задовольнити та шлюб розірвати. За ухвалою суду від 24.09.20 р. провадження у справі відкрито. У судовому засіданні 01.10.19 р. заявники, кожен зокрема, свою спільну заяву підтримали та просять її задовольнити. Суд, заслухавши пояснення заявників, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, приходить до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. Як стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 06.11.10 р. відділом драцс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області, сторони уклали між собою шлюб 06.11.10 р., актовий запис № 496. Та обставина, що у сторін є на даний час вказані вище двоє спільних неповнолітніх дітей, стверджується копією свідоцтв про народження останніх. Відповідно до ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. У судовому засіданні достовірно встановлено, що заявники наміру на збереження вказаного вище свого шлюбу не мають. 17.09.20 р. між заявниками укладено нотаріально посвідчений договір про те, з ким із них будуть проживати їх спільні неповнолітні діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дітей. До 19.10.20 р. заявники свою заяву не відкликали. Суд вважає встановленим, що спільна заява заявників про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. А тому заяву слід задовольнити та шлюб розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Заявники 20.05.2015 року звернулися до суду із заявою про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло. В обгрунтування своєї заяви, заявники вказують, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. 04 липня 1994 року Любашівська селищна рада Одеської області видала їм свідоцтво про право власності на житло. Однак, у вказаному свідоцтві невірно зазначено їх прізвища, а саме вказано «[PERSON]», «[PERSON]», «[PERSON]», хоча згідно паспортів їх прізвища «[PERSON]», «[PERSON]», «[PERSON]». Вони бажають оформити всі правовстановлюючі документи на квартиру, однак в зв'язку з розбіжностями в написанні прізвищ їм рекомендовано звернутись до суду та встановити факт належності правовстановлюючого документу. Тому, заявники просять встановити факт належності їм свідоцтва про право власності на житло. Представник заінтересованої особи заперечень по справі не має, про що надав до суду відповідну заяву. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявників обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Любашівської селищної ради народних депутатів 04 липня 1994 року, власниками квартири [ADDRESS] зазначено «[PERSON]», «[PERSON]», «[PERSON]» (а.с. 3). Як видно з паспортів заявників їх прізвище записано: «[PERSON]», «[PERSON]», «[PERSON]» (а.с. 4-6). Дані помилки є перепоною для виготовлення всіх правовстановлюючих документів та реалізації права власності заявниками. Відповідно до ст.28 ЦК України (ім'я фізичної особи) фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦК України у разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні. Як встановлено в судовому засіданні виправлення в свідоцтві про право власності на житло не можливе, а також не можлива заміна цього документу. У відповідності до положень п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та паспортами заявників. Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що належить постановити рішення про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло від 04 липня 1994 року заявникам. Встановлення факту належності вказаного договору має юридичне значення та тягне за собою юридичні наслідки, оскільки необхідне для оформлення та реалізації права власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Заявники 20 травня 2015 року звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що на дату звернення до суду з даною заявою сімейні відносини між ними не підтримуються, додавши до заяви договір про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину та участь батьків у її вихованні. В судовому засіданні заявники заяву підтримали, вважають строк для примирення їм не надавати, спільне господарство не ведуть з 2008 - 2009 років. Заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ч. 3 ст. 9 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Шлюб між заявниками дачкою зареєстрований 31 липня 1999 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї, актовий запис № 723, що підтверджується копією свідоцтва про одруження ( а. с. 4 ). В шлюбі заявники мають малолітнього сина [PERSON]. [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а. с. 5 ). Між заявниками 31 березня 2015 року укладено договір про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину та участь батьків у її вихованні, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. ( а. с. 14 ). Заявники посилаються на те, що на дату звернення до суду з даною заявою сімейні відносини між ними не підтримуються, між ними укладено договір про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на дитину та участь батьків у її вихованні, вважають строк для примирення їм не надавати. . Заява заявників про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки заявники спільного господарства не ведуть спільне господарство не ведуть з 2008 - 2009 років, сімейних стосунків не підтримують, тому суд вважає, що сім'я заявників розпалась. Після розірвання шлюбу заявниці залишається прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Заявники 21.05.2014 року звернулись до суду із зазначеною спільною заявою, в якій просять розірвати шлюб між ними, який зареєстрований 10.01.2004 року . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заявники посилаються на те, що з серпня 2011 року між ними припинились шлюбні відносини, спільного господарства не ведеться; після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір*ю, між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, її місця проживання. Надали копію нотаріально посвідченого договору від 18.04.2014 року про сплату аліментів [PERSON] [PERSON] на утримання їх сина В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав; [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, розірвати шлюб. Суд заслухавши [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах наданих доказів вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно зі ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.01.2004 року; вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , що підтверджується наданим ними свідоцтвом про її народження (а.с.4). Відповідно до ст. 112 СК України суд з*ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Суд, враховуючи думку заявників, які наполягають на розірванні вважає, що подальше спільне життя у сторін по справі та збереження сім*ї неможливе. На підставі викладеного та

Outcome: approved