Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою до заінтересованої особи, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , на шестимісячний строк, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань у 50 метрів до: її місця реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] ; роботи КНП «Лозівське ТМО - поліклініка за адресою: Харківська область, м.Лозова, мрн.4, буд.25 ; 2) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 3) заборонити [PERSON] у вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. А також зобов`язати [PERSON] у присутності дільничного офіцера Лозівського РВП ГУНП в Харківській області протягом двох тижнів забрати свої особисті речі, які наразі знаходяться за її місцем реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що вони з 03.06.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 06.03.2007 року було розірвано. Після цього часу вони то поновлювали шлюбні відносини без реєстрації шлюбу, то знову розходилися. Остаточно шлюбні відносини між ними були припинені у 2019 році. З цього часу вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, не підтримують дружніх стосунків. Спільне життя з [PERSON] не склалося через відсутність взаєморозуміння і постійні суперечки. Після розлучення з боку [PERSON] почалася постійна тиранія. Крім цього він почав зловживати алкогольними напоями і в стані сп`яніння щораз ображав її у присутності їх дитини, [PERSON] , [INFO] , лаяв найжахливішими словами. Постійно виставляв їх на сміх перед рідними та близькими, вона та донька жили в постійному страху та тривозі. Після чого вона більше не витримала такого, боячись за життя дитини та власне - розлучилася з ним. Вона з донькою почали проживати окремо від [PERSON] у будинку, який належить їй на праві приватної власності відповідно до договору дарування житлового будинку від 15.05.2006 року у місті Лозова за адресою: [ADDRESS] , а він почав проживати окремо також в місті Лозова. Однак, не дивлячись на те, що вони розлучилися, почали проживати окремо, вона припинила з ним усілякі стосунки, він не полишив її в спокої та його особисті речі досі перебувають у її домоволодінні. На протязі всіх цих двох років після остаточного розлучення, [PERSON] постійно вчиняє фізичне і психічне насильство щодо неї. Остання намагалася говорити з ним спокійно, прохала його лишити її в спокої, однак, він ніяк на це не реагує. Постійно з`являється до її місця проживання де влаштовує сварки, до її роботи, висловлюється на її адресу лайкою, зводить на неї наклепи, намагаючись принизити її перед оточуючими. Коли вона ховається від нього - слідкує за нею, дізнається через інших людей її місце перебування, інформацію щодо неї, її життя, її контактні дані, тощо. Кривдник постійно дзвонить, принижує, ображає її. Вона вже багато разів намагалася не спілкуватися з ним, просила рідних і близьких не контактувати з ним, але він завжди знаходить способи дістатися до неї і щораз завдає їй шкоди. Він доводить її до сліз, ображає, насильно та незаконно проникає в її житло і там продовжує своє насилля щодо неї. Крім цього, він аналогічно поводить себе з їх спільною донькою, телефонує їй і говорись на адресу заявника жахливі слова, висвітлюючи її, як повію і жахливу людину. Також він ображає і саму доньку - [PERSON] . Також він переслідує і погрожує заявнику, намагається всіляко заборонити їх будувати особисті стосунки всі ці роки. Вона фізично не може кожен раз викликати поліцію, писати заяви відносно нього, які, як виявилося, все одно не дають ніякого результату, бо поліція щораз приймає рішення про припинення подальшого розгляду її звернень. Але, в періоди, коли він виявляв особливу небезпечність, вона зверталася письмово до поліції. Наразі, [PERSON] майже щодня переслідує її вдома і на роботі, погрожує, ображає ганебними словами, намагається знівечити її обличчя. Вона живе в постійному страху, боїться кожного дзвінка і смс-повідомлення (кривдник постійно дзвонить та погрожує), вимушена ходити з рідними і близькими, аби він не почав її бити чи ображати. Коли лишається вдома, дуже боїться, що він прийде і почне зачіпати її і близьких. На зауваження поліції він не реагує, те, що вона заявляє в поліцію - також його не хвилює, її прохання він взагалі ігнорує, тому вона не має іншого методу впливу на вказану особу. Заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Остапенко С.Ю. в судове засідання не з`явилися, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримують та просять її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та день розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Глава 13 розділу ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України визначає порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Так, відповідно до положень ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено поняття домашнього насильства; це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Психологічне насильство, як це визначено у законі, це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Заявник [PERSON] вказує, що в неї наявний конфлікт із її колишнім чоловіком [PERSON] , останній постійно вчиняє відносно неї дії фізичного та психологічного характеру, влаштовує сварки за місцем її проживання в належному на праві власності їй будинку та місцем її роботи, намагається понівечити її обличчя, надокучає телефонним дзвінками, смс-повідомленнями з погрозами, намагається всіляко заборонити їй будувати особисті стосунки після їх розлучення, а також ображає їх спільну доньку [PERSON] , тим самим завдаючи шкоду їх здоров`ю. [PERSON] не дає спокою заявнику [PERSON] , переслідує її. [PERSON] зверталась до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області з відповідними заявами, про що свідчать довідки Лозівського ВП ГУНП в Харківській області. Відповідно до положень ст.24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника, а саме особи, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, належить до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. За статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Що стосується вимог заявника щодо зобов`язання [PERSON] у присутності дільничного офіцера Лозівського РВП протягом двох тижнів забрати свої особисті речі, які знаходяться за місцем її реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] , суд відмовляє в цій частині у їх задоволенні, оскільки вимогами статтею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено виключний перелік заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Частиною 2 статті 350-8 ЦПК України передбачено, що про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial