Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2001 року, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться. Вони досягли згоди, щодо питання проживання, утримання та виховання їх сина, а тому просять суд їх шлюб розірвати. Заявники у судове засідання не з'явились, надали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу без їх участі, заяву підтримали в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно до ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2001 року заявники зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №958 (а.с.5). Від шлюбу заявники мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с.6). Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей, провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. Судом встановлено, що заявниками 23 лютого 2018 року було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні та утриманні, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. та зареєстрований в реєстрі за №744 (а.с.13-15). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що заявники фактично припинили подружні стосунки з січня 2016 року, спільна заява [PERSON] та [PERSON] відповідає їх дійсній волі, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права та права їх дитини, а тому приходе до висновку про задоволення заяви. Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «[PERSON]».

Outcome: approved