Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Заявник звернулась з вказаною заявою та просила встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з 2008 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON] 06 серпня 2019 року [PERSON] , як єдина спадкоємиця, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Однак отримала від нотаріуса відмову з посиланням на те, що протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини заявник не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а до заяви не додано документа, який би підтвердив фактичне прийняття спадщини. Разом з тим, заявник [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою з 2008 року по день смерті [INFO] проживала її мати [PERSON] , хоч і була зареєстрована за іншою адресою. Заявник з матір`ю мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Крім того, необхідність спільного проживання була викликана тією обставиною, що померла [PERSON] хворіла на хронічну ішемічну хворобу серця і заявник піклувалась про матір, переймаючись її станом здоров`я. Факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем підтверджується довідкою від 25.09.2019 року № 31, виданою ЖБК «Колос-2». З урахуванням викладеного просила заяву задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2020 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Від заявника надійшла заява про розгляд справи без її участі, заяву підтримала у повному обсязі. Київська міська рада надіслала письмові пояснення в яких просила слухати справу у відсутність представника та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяви учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01.10.2018 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 15995. Заявник [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ЗАГС Московського району м. Києва, актовий запис № 3359. 06 серпня 2019 року [PERSON] , як єдина спадкоємиця, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ганчук Юлії Ярославівни з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім`я на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Однак отримала від нотаріуса відмову з посиланням на те, що протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини заявник не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а до заяви не додано документа, який би підтвердив фактичне прийняття спадщини. Заявник при зверненні до суду посилалась на те, що вона зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею за вказаною адресою з 2008 року по день смерті [INFO] проживала її мати [PERSON] , хоч і була зареєстрована за іншою адресою. Заявник з матір`ю мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Крім того, необхідність спільного проживання була викликана тією обставиною, що померла [PERSON] хворіла на хронічну ішемічну хворобу серця і заявник піклувалась про матір, переймаючись її станом здоров`я. Вказані твердження заявника підтверджується довідкою від 25.09.2019 року № 31, виданою ЖБК «Колос-2». У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника і навпаки не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки, сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічні позиції сформульовані у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17 та постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявник довела ті обставини на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved