Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою та просила суд встановити факт належності їй - [PERSON], [INFO], свідоцтва на право власності на житло - на квартиру [ADDRESS], виданого 16 вересня 1994 року відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, згідно розпорядження керівника приватизації [NUMBER] від 16 вересня 1994 року та зареєстрованого в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 вересня 1994 року за реєстраційним номером [NUMBER]. Заявниця у заяві вказала, що 16.09.1994 року згідно розпорядження керівника органу приватизації [NUMBER] відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе їй було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS]. В подальшому це свідоцтво було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 вересня 1994 року за [NUMBER]. Однак, в цьому свідоцтві було зазначено невірно її прізвище, замість правильного «[PERSON]» зазначено невірно прізвище «[PERSON]». В підтвердження правильності написання її прізвища є наступні документи: -16 жовтня 1998 року Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області було видано паспорт громадянина України [NUMBER] в якому зазначено ім'я заявника українською мовою «[PERSON]»; -19 жовтня 1999 року державна податкова інспекція в м. Орджонікідзе видала довідку про присвоєння їй ідентифікаційного номера, в якій зазначено українською мовою прізвище заявника «[PERSON]». Помилку в своєму прізвищі [PERSON] відразу не помітила і не придала значення, крім цього, всі документи на той час були зазначені російською мовою. Однак, під час занесення даних до державного реєстру нерухомого майна на цю помилку було звернуто увагу і було запропоновано їй звернутись до суду з метою встановлення факту належності саме їй відповідного свідоцтва про право власності на житло. Заявник [PERSON] в судовому засідання заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити, пояснивши, що з травня 1975 р. зареєстрована та мешкає у квартирі [ADDRESS]. Разом з нею у вказаній квартирі проживали її чоловік, який помер та син [INFO], який з 1985 р. зареєстрований та проживає за іншою адресою. Крім вказаних осіб у квартирі [ADDRESS] ніхто не був прописаний. Помітивши помилку у свідоцтві про право власності на житло від 16.09.1994 р., в якому замість правильного прізвища «[PERSON]» зазначено невірно прізвище «[PERSON]», заявник звернулася до виконавчого комітету Покровської міської ради, де їй роз'яснили про необхідність звернення до суду. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа здійснюється заявником з метою отримання можливості розпорядження вказаним нерухомим майном, у тому числі складання заповіту. Представник заінтересованої особи - комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» у судовому засіданні 31.07.2017 р. щодо задоволення заяви не заперечував, наголосивши, комунальним підприємством помилки у прізвищі не було допущено, оскільки реєстрація вказаної квартири була здійснена на основі свідоцтва про право власності на житло, в якому прізвище особи, якій належить нерухомість вказано як «[PERSON]». В подальшому представником заінтересованої особи - комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 31.07.2017 р. подано клопотання, відповідно до якого просить суд розглядати вказану справу без їх участі. Представник заінтересованої особи - виконавчого комітету Покровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, проте, надав до суду заяву від 03.08.2017 р. №2387/17-12/277, відповідно до якої виконавчий комітет не заперечує проти задоволення вимог заявника та просить розглянути справу за відсутності представника виконкому. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги заявником про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 16 жовтня 1998 року Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області прізвище, ім'я, по-батькові заявника українською мовою зазначено як «[PERSON]», російською мовою - «[PERSON]»; вказана особа зареєстрована з 16.05.1975 р. за адресою: [ADDRESS]. Довідкою державної податкової інспекції в м. Орджонікідзе їй присвоєно ідентифікаційний номер, в якій зазначено українською мовою прізвище заявника «[PERSON]». Відповідно до заяви про оформлення передачі в приватну власність квартири [ADDRESS] від 03.08.1994 р. [PERSON] (зазначено російською мовою) звернулась з відповідною заявою до керівника органу приватизації та надала довідку про склад сімї, згідно якої у зазначеній квартирі інші особи, крім неї, не прописані. Свідоцтвом на право власності на житло - на квартиру [ADDRESS] виданого 16 вересні 1994 року відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, згідно розпорядження керівника приватизації [NUMBER] від 16 вересня 1994 року та зареєстрованого в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації 28 вересня 1994 року за реєстраційним номером [NUMBER] засвідчено право власності на зазначену квартиру [PERSON] Довідкою ЖЕО м. Покров №6784 від 02.08.2017 р. засвідчено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], у якій прописана 16.05.1975 р., інші особи на день видачі довідки у вказаній квартирі не проживають. Як пояснила свідок [PERSON], [INFO], вона з травня 1975 р. поселилася та проживає за адресою: квартира [ADDRESS] З цього ж часу вона знає і заявницю, яка проживала у квартирі [ADDRESS] цього ж будинку спочатку з чоловіком та сином, а потім після смерті чоловіка та зміною місця проживання сина - одна. Інші особи у зазначеній квартирі не були зареєстровані. Як пояснила свідок [PERSON], [INFO], вона проживає за адресою: квартира [ADDRESS] та є сусідкою заявниці з травня 1975 р., коли відбулося заселення вказаного будинку. Заявниця проживала у квартирі [ADDRESS] разом з чоловіком, який згодом помер, та сином, який після восьмого класу навчався в м. Нікополі, там одружився та отримав квартиру. Коли син [PERSON] пішов в армію, протягом 1 року в її квартирі тимчасово проживала невістка з дитиною, після повернення сина з армії, невістка з сином переїхали у Нікополь, де мали власне житло. Інші особи, крім заявниці, у квартирі [ADDRESS] не мешкали. Згідно ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У відповідності до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved