Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа в якій просив встановити факт належності [PERSON] про право власності на житло, виданого 27 жовтня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) від 01 жовтня 1993 року №4697. В обґрунтування заяви зазначив, що відповідно свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] виданого Тернопільським міським відділом ЗАГР 28.06.1988 року, актовий запис №2042, [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві його прізвище ім`я та по батькові написано російською мовою « [PERSON] ». У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11.11.2004 року Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківській області прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено [PERSON] . Так, 27.10.1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації видано свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , власниками ј частки квартири зазначені: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно технічного паспорту вказаної квартири власниками ј частки зазначені: [PERSON] , [PERSON] , а [PERSON] власником Ѕ частки. 03.10.2005 року [PERSON] склала заповіт, що належала їй на праві власності Ѕ частки квартири та заповіла 4/6 частини [PERSON] , 1/6 частина [PERSON] , 1/6 частині [PERSON] . Таким чином існує розбіжність у написанні прізвища заявника у свідоцтві про право власності на житло, що створює труднощі для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відчуження нерухомого майно. Неточності в написанні прізвища виникли у зв`язку з тим, що у свідоцтві про народження заявника прізвище написано російською мовою « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] », що унеможливлюють повну реалізацію прав заявника на розпорядження належним майном. 13 вересня 2021 року суддею винесено ухвалу про прийняття заяви, відкриття провадження та призначення справи до розгляду. Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду заяви повідомлялись належним чином, пали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що заявник в справі, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Тернопільським міським відділом ЗАГР 28.06.1988 року, актовий запис №2042, [INFO] народився [PERSON] , тобто прізвище заявника вказано російською мовою « [PERSON] ». Відповідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11.11.2004 року Івано-Франківським МВ УМВС України в Івано-Франківській області прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на власності на житло від 27.10.1993 року виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації вбачається, що власниками ј частки квартира за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, внаслідок помилки з боку осіб відповідальних за видачу вказаних документів виникла невідповідність між документом, який посвідчує особу заявника та правовстановлюючим документом. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідне заявнику для вільного розпорядження своєю власністю. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Суд, вважає, що вимоги про встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 жовтня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження (наказу) від 01 жовтня 1993 року №4697, як правовстановлюючого документу є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Outcome: approved