Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вказаною заявою посилаючись на те, що 31 березня 2017 року у них народилась дитина чоловічої статі у м. Севастополі, яка до теперішнього часу проживає на тимчасово окупованій території м. Севастополя. На момент народження дитини територія АР Крим і м. Севастополя є окупованими Російською Федерацією і на їх території немає жодного державного органу влади України у якому можна було б зареєструвати дитину та отримати свідоцтво про народження українського зразка. У звязку з цим заявник [PERSON] звернувся до Суворовського районного у місті Херсоні відділу державної реєстрацій актів цивільного стану для проведення державної реєстрації новонародженої дитини та отримання свідоцтва про народження, однак заявнику [PERSON] працівниками РАЦСу було письмово розяснено і відмовлено з посиланням на відсутність медичного свідоцтва про народження встановленої форми. У звязку з вище викладеним заявники просять встановити факт народження дитини чоловічої статі 31 березня 2017 року у м. Севастополі від матері [PERSON], [INFO], громадянки України, зареєстрованої за адресою: [INFO] та батька [PERSON], [INFO], громадянина України, зареєстрованого за адресою: [INFO]. Заявники [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причин неявки суд не повідомили, про час і місце судового розгляду були своєчасно повідомлені належним чином в порядку встановленому ч.4-5 ст.74 ЦПК України. При цьому, представник заявників адвокат [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності і відсутності заявників та зазначив, що підтримує подану заяву. Представник заінтересованої особи Суворовського районного у місті Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином в порядку встановленому ч.4-5 ст.74 ЦПК України. При цьому, заінтересована особа також подала до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Згідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до пункту 5 ч.2\~ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пунктів 1, 7 ч.1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», [PERSON] Крим - тимчасово окупована територія є невідємною частиною України з 20 лютого 2014 року та на територію якої, відповідно до ст. 4 вказаного Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч.1 ст. 5 вказаного Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених\~Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно свідоцтва про шлюб виданого 18 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, 18 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. З свідоцтва про народження серія I-КМ № 550315 виданого 06.04.2017 року відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району міста Севастополя Управління запису актів цивільного стану міста Севастополя вбачається, що у матері [PERSON] та батька [PERSON], 31 березня 2017 року у м. Севастополі народилась дитина чоловічої статі. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. \~Згідно ч.1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. \~Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. \~Згідно п.2 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 р. № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоровя незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявниками доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації батьківських прав відносно дитини чоловічої статі, [INFO], а відтак підстав для відмови в задоволенні заяви суд не вбачає. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на імя та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Outcome: approved