Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Заявник звернулась до суду із вказаною заявою. Свої вимоги заявник мотивувала тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Зі слів заявника, за життя померла склала заповіт від 21.04.2004, посвідчений державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. та зареєстрованого за № 2-1187, відповідно до якого заповіла все своє майно, що належало їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося б, в тому числі квартиру [ADDRESS] і жилий будинок в [ADDRESS] , заявниці, яка є донькою заповідача. На час відкриття спадщини померлій на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 21.10.2020 заявник звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , що належала її померлій матері. 21.10.2020 приватний нотаріуси Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1502/02-31, яку мотивував тим, що спадкоємець пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Всупереч цьому, заявник зазначила, що нею такий строк не було пропущено, оскільки на день смерті її матері, вона у зв`язку із тяжким станом здоров`я проживала разом з нею у належній заявнику квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зі слів заявника, встановлення факту її постійного проживання на час відкриття спадщини разом з її померлою матір`ю має для неї юридичне значення, так як вона зможе оформити права на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Посилаючись на викладене вище та законодавство, заявник просила суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини разом з її померлою [INFO] матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 09.11.2020 було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2020 було забезпечено докази у даній справі, зобов`язано приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича надати суду належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У судове засідання заявник та її представник з`явились, заяву підтримали, просили суд задовольнити її у повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, та свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що [INFO] померла матір заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.06.2019. За життя померла склала заповіт від 21.04.2004, посвідчений державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. та зареєстрований за № 2-1187, відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно, що належало їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося б, в тому числі квартиру [ADDRESS] і жилий будинок в [ADDRESS] громадянці [PERSON] , яка є донькою заповідача, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.1971, свідоцтв про шлюб від 05.02.1991 серії [NUMBER] та від 09.08.2005 серії [NUMBER] . З наданого суду договору купівлі-продажу вбачається, що на час смерті [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] заявника [PERSON] вбачається, що 21.10.2020 заявник звернулася до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , що належала померлій матері заявника, у цей же день приватний нотаріуси Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1502/02-31, яку мотивував тим, що спадкоємець пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду повідомили, що на час смерті [INFO] мати заявника [PERSON] за станом свого здоров`я постійно проживала зі своєю донькою, заявником, у квартирі останньої. З наданого суду договору купівлі-продажу вбачається, що заявник є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців померлої, які б прийняли спадщину, судом встановлено не було. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 тощо. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30.05. 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень частини третьої ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст.1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03.04.2004, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. У ході розгляду справи було встановлено, що вона дійсно постійно проживала зі своєю матір`ю [PERSON] на час її смерті у своїй квартирі. Тобто, заявник прийняла спадщину після смерті своєї матері і є єдиною спадкоємицею померлої за заповітом. Проте, у позасудовому порядку встановити факт постійного проживання зі спадкодавицею на час її смерті заявник можливості не має, хоча цей факт має для неї юридичне значення, так як без його встановлення вона не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, тобто оформити права на успадковане нею майно після смерті її матері, в тому числі й на квартиру [ADDRESS] . З огляду на вказане заяву [PERSON] слід задовольнити. Враховуючи наведені обставини, рекомендації, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved