Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно. Вимоги заяви мотивовані тим, що 19.06.1990 року заявниця народилася в м. Полтава Полтавської області Української РСР. Після народження вона разом з батьками проживали у власному помешканні за зареєстрованим місцем проживання [INFO]. У 1996 році заявниця разом з батьками переїхала на постійне місце проживання до [INFO], де навчалася у Малоперещепинській середній школі з 1996 по 1999 рік. В подальшому її сімя знову змінила місце проживання: [INFO]. Після закінчення навчання влітку 2006 року заявниця повернулася на постійне місце проживання до [INFO], де й проживає до теперішнього часу без реєстрації. [PERSON] у заяві вказує, що починаючи з 19 червня 1990 року і по теперішній час вона за межі України не виїжджала. Оскільки своєчасно не оформила паспорт громадянина України, в даний час виникли проблеми з оформленням інших документів. На письмове звернення до Новосанжарського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області з метою отримання паспорта громадянина України заявниця отримала відповідь щодо необхідності надання судового рішення, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік або 13.11.1991 рік. Дані обставини змусили заявницю звернутися до суду з вказаною заявою. Заявник в судове засідання не зявилася, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність. Заявлені вимоги підтримує повністю. Представник зацікавленої особи Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 19 червня 1990 року в м. Полтава Полтавської області УРСР, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-КЕ № 354772 від 21.09.1990 року (а.с.4). Згідно довідки виконкому Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 13.01.2017 року [PERSON], [INFO], проживає без реєстрації в с. Мала Перещепина, вул. Шкільна, буд. 11 Новосанжарського району Полтавської області з 2006 року і по даний час (а.с.15). З 1996 року по 1999 рік [PERSON] навчалася у Малоперещепинській середній школі, що підтверджується довідкою № 01-18/40 від 23.01.2017 року (а.с.11); з 30.08.1999 року по 26.06.2006 рік навчалася у середній загальноосвітній школі № 18 загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів виконавчого комітету Новомосковської міської ради, що вбачається з довідки № 36 від 07.02.2017 року (а.с.12); з 01.10.2007 року по 30.01.2009 рік у Полтавському вищому професійному училищі ім. А.О.Чепіги, що підтверджує студентський квиток серії ТА № 06150969 (а.с.14). При зверненні заявниці до Новосанжарського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, їй було відмовлено, оскільки не були надані документи підтверджуючі реєстрацію місця проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 рік та рекомендовано звернутись до суду (а.с.10). Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, оскільки відсутні документи, підтверджуючі її реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 рік. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розяснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може повязуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від\~\~\~\~\~\~ 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне їх задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved