Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті. Заявлені вимоги мотивувала тим, що КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» № 1 м.Макіївка було видано лікарське свідоцтво про смерть № 230, в якому вказано, що 02 липня 2015 року у м.Макіївка помер [PERSON] її чоловік. 14.03.2017 вона звернулася до відділу ДРАЦС Приморського РУЮ у Запорізькій області з заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON] на підставі лікарського свідоцтва про смерть, однак в той же день отримала відмову у зв`язку з відсутністю законних підстав. Вона вичерпала всі законні способи зареєструвати факт смерті [PERSON] Вона має намір отримати спадщину, тому просить встановити факт смерті 02 липня 2015 року [PERSON], [INFO]. Заявниця [PERSON] дала пояснення, аналогічні викладеним у заяві, додатково пояснила, що її чоловік [PERSON] хворів тривалий час, його поховання вона організувала разом з дітьми. Раніше вона не могла звернутися до суду через важке матеріальне становище. Просила встановити факт смерті 02 липня 2015 року її чоловіка [PERSON]. Заінтересована особа Приморський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представника в судове засідання не направив, надав письмову заяву від 14.03.2017, в якій просив розглянути справу за відсутності представника відділу, зазначив, що зявитися не має можливості, заперечень проти заяви [PERSON] щодо встановлення факту смерті [PERSON] не має (а.с.16). Матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з свідоцтвом про одруження [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 01 квітня 1957 року, актовий запис №392, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: [PERSON], [PERSON] (а.с.8). У паспорті на імя громадянина України [PERSON] вказано, що вона народилася 02.06.1938 в с.Косий Веселовського району Запорізької області, є відмітка про реєстрацію шлюбу 01.04.1957 року з [PERSON], [INFO] (а.с.3-5). У копії паспорта на імя громадянина України [PERSON] вказано, що він народився 03 липня 1936 року в м.Мукачево Закарпатської області, є відмітка про реєстрацію шлюбу 01.04.1957 року з [PERSON], [INFO] (а.с.6). У лікарському свідоцтві про смерть № 230 від 02 липня 2015 року, виданому Комунальною медичною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Макіївки Донецької області», зазначено, що [PERSON], [INFO], помер 02 липня 2015 року. Місце проживання померлого: Україна, Донецька область, Центрально-Міський район, м.Макіївка, мікрорайон Сонячний, буд.10 кв.132. Місце смерті: Україна, Донецька область, Центрально-Міський район, м.Макіївка, мікрорайон Сонячний, буд.10 кв.132. Смерть настала внаслідок захворювання., встановлена дільничним лікарем [PERSON] Причина смерті: інтоксикація, ураження шлунку (а.с.11), що підтверджено також довідкою про причину смерті (а.с.10). Згідно з довідкою приватного підприємства «Макринок-сервіс» від 24.05.2016 [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: м.Макіївка, мікрорайон Сонячний, буд.10 кв.132, за даною адресою був зареєстрований її чоловік [PERSON], [INFO], з 01.10.1976 по день смерті 02.07.2015 (а.с.9). Листом відділу державної РАЦС Приморського районного управління юстиції у Запорізькій області від 14.03.2017 відмовлено [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті та видачі відповідного свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO], який помер 02.07.2015 у м.Макіївка, Центрально міський район, Донецька область, Україна, оскільки медичні документи, оформлені медичними закладами, які розташовані на тимчасово неконтрольованій території, вказують на те, що відсутнє підпорядкування медичного закладу у відповідності до відомчої підпорядкованості, що ставить під сумнів легітимність оформлення лікарського свідоцтва про смерть закладами охорони здоровя, органами, установами, організаціями, місцем розташування яких є населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім того, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.3 ст.9 цього Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. У звязку з чим для отримання свідоцтва про смерть заявнику було запропоновано звернутися до суду (а.с.12). Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України»від 04.02.2016, який набрав чинності з 24.02.2016, ЦПК України доповнено ст.257-1, згідно з якою: Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Воно може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4). Відповідно до п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Пунктом 18 Постанови передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов'язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Відповідно до ч.2,3 ст. 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п. ґ ч. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Частиною 6 розділу 5 встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки [PERSON] помер на тимчасово окупованій території, його смерть не може бути зареєстрована в органах ДРАЦС на підставі лікарського свідоцтва про смерть, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній території Україні. Таким чином, заява про встановлення факту смерті [PERSON], який помер 02.07.2015 у м.Макіївка, Центрально міський район, Донецька область, Україна, яка визначена Верховною Радою України як тимчасово окупована територія України, подана дружиною померлого до суду за межами такої території України. Факт смерті підтверджується вказаними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки потрібно їй для держаної реєстрації смерті чоловіка та оформлення спадщини. Тому вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved