Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Заявники - подружжя [PERSON] та [PERSON] - звернулися до суду у порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що підставою для розірвання шлюбу є погіршення стосунків після народження другої дитини, впродовж подружнього життя почали помічати суттєву різницю у поглядах на життя, інтересах, підходах до вирішення проблем, на підґрунті чого почастішали конфлікти та сімейні суперечки, які негативно впливають на дітей. Заява вмотивована тим, що після переосмислення взаємовідносин всередині сім`ї сторонами було прийнято рішення про недоцільність подальшого сумісного проживання, тому фактичні шлюбні відносини були припинені, спільне господарство не ведеться, останнім часом вони проживають окремо, що сприяло уникненню можливих конфліктних ситуацій, і що допомогло переконатися, що спільне життя і збереження сім`ї стало неможливим, а поновлювати сімейно-шлюбних відносин не мають наміру, досягнуто згоду стосовно участі у вихованні та утриманні їхніх двох неповнолітніх дітей. У судове засідання заявники не з`явилися, повідомлені про судове засідання належним чином, у матеріалах справи наявні їхні заяви представників про розгляд справи за їх відсутності. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 14 липня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а. с. 6/. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 01 червня 2016 року, виданим Печерським районним у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 9 від 09 жовтня 2013 року поновленим повторно, а 11 жовтня 2016 року - син [PERSON] , згідно із записом з Книги реєстрації актів громадського стану м. Барселона Том 05814 Сторінка 165 Реєстру актів громадського стану Іспанія від 25 жовтня 2016 року за № 8345204/16, що підтверджено 25 жовтня 2016 року [PERSON] , уповноваженою особою РАГС м. Барселона, проставлено Апостиль 27 жовтня 2016 року Гарсія Серрано, Марія Де Ла Консепсьон адміністратором відділу секретаріату уряду Вищого суду Каталонії, в м. Барселона, Іспанія за № TSJ08/2016/023384 /а. с. 20, 21-24/. Заявники погодили між собою та закріпили умови щодо проживання, виховання дітей та сплату (розмір) аліментів на дітей у нотаріально посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Негрич О. М., зареєстрованому за № 423, договорі про сплату аліментів на дітей та утримання подружжя від 17 вересня 2019 року та у нотаріально посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О. В., зареєстрованому за № 778, договорі про сплату аліментів на дітей та утримання подружжя від 26 вересня 2019 року/а. с. 25-26, 27-28/. Встановлено судом, що спільного господарства подружжя не ведуть та разом не проживають, майнових спорів між ними немає, узгоджено питання, пов`язані з піклуванням, вихованням та матеріального забезпечення дітей, а також їхнє місце проживання. Згідно з частиною третьою ст. 293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має дітей. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, у порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною третьою, четвертою ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, відповідно до частини першої статті 109 Сімейного кодексу України. Після розлучення [PERSON] має на меті залишити прізвище чоловіка та не змінювати його на попереднє, своє дівоче прізвище. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною другою вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб». Положеннями статті 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між заявниками неможливе і суперечить інтересам подружжя та дітей. Виходячи з вище викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу.

Outcome: approved