Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті та просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], місце народження с. Ковжижа, Котелевського району, Полтавської області, яка настала 15 травня 2016 року, посилаючись на те, що 15 травня 2016 року у місті Краснодон, Луганської Народної Республіки помер її батько [PERSON], про що у ГУ «КЦ ГМБ» м. Краснодон було видане лікарське свідоцтво про смерть № 137. За життя [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], б. 6, кв. 56. Для отримання коштів на поховання необхідно свідоцтво про смерть спадкодавця, в звязку з чим вона звернувся до Лозівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про видачу свідоцтва про смерть, але їй в цьому було відмовлено, оскільки у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому законом України, є недійсними і не створюють правових наслідків. В судове засідання заявник не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи Лозівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно\~\~із ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 8 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [INFO] був зареєстрований та мешкав за адресою: м. Краснодон, Луганської області, вул. Кв. Баракова, б. 6. кв. 56, що підтверджується відміткою у паспорті серії ЕМ № 995272, виданому Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області 23 серпня 2001 року. 15 травня 2016 року [PERSON] помер, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 137 від 16.05.2016 року, видане ГУ «КЦ ГМБ» Луганської Народної Республіки. Після смерті батька заявника [PERSON] заявник не має можливості отримати кошти на поховання, оскільки відсутнє свідоцтво про смерть, а лікарське свідоцтво про смерть № 137 від 16.05.2016 року, видане ГУ «КЦ ГМБ» Луганської Народної Республіки на території України є недійним. Заявник зверталася до Лозівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про проведення реєстрації смерті [PERSON], але їй в цьому було відмовлено, про що свідчить відмова у проведенні державної реєстрації смерті керівника Лозівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] № 1287/15.13-04.05 від 07.07.2016 року в якій зазначено, що оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, необхідно відмовити у державній реєстрації смерті. \~\~\~\~ Відповідно до\~\~п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється\~\~від\~\~встановлення\~\~факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на тримання коштів на поховання. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved