Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Заявник звернулася до суду із даною заявою, в її обґрунтування посилаючись на те, що [INFO] р. помер її батько - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Батько був зареєстрований в квартирі [ADDRESS], проте, з 2003 р. по день його смерті постійно проживав разом із донькою (заявником) у її квартирі [ADDRESS]. За цією ж адресою [PERSON] й помер. Як зазначається заявником при зверненні до суду задовго до смерті - [INFO] р. батьком заявника був складений заповіт, яким він все своє майно заповідав своєму єдиному спадкоємцю - [PERSON] В день смерті батька відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS], що належала моєму батькові, [PERSON], на праві власності (зареєстрованого ДМБТІ у реєстровій книзі записом № 258-97). Заявник при зверненні до суду посилається на те, що згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Через те, що померлий батько [PERSON] фактично постійно мешкав разом із донькою в квартирі [ADDRESS], та, враховуючи, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини [PERSON] не заявляла про відмову від прийняття спадщини, а отже відповідно до ч. 3 ст. 1286 ЦК України вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину, 18 березня 2014 р. нею в порядку п. 4.11 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України до четвертої державної Дніпропетровської нотаріальної контори було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та копії необхідних документів, серед яких зокрема містився акт-довідка комунального підприємства «Житлове-експлуатаційне підприємство № 39» Дніпропетровської міської ради № 158 від 20 лютого 2014 р. з підтвердженням того, що спадкодавець [PERSON] постійно мешкав із [PERSON] у її квартирі [ADDRESS]. Утім, 22.03.2014 р. нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки факт постійного проживання із спадкодавцем має бути визнаний судом. Оскільки для оформлення права на нерухоме спадкове майно необхідно встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, й має місце звернення до суду із даною заявою. Заявник посилається на те, що відповідно до копії її свідоцтва про народження її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Вона, тобто [PERSON], є єдиним спадкоємцем за заповітом (а разом з тим й єдиним спадкоємцем першої черги за законом), з 2003 р. вона постійно мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вона не заявляла відмову від прийняття спадщини, а отже відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем, що прийняв спадщину. На підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заявник посилається на такі докази: акт-довідку комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 39» Дніпропетровської міської ради № 158 від 20 лютого 2014 р., складений на підставі свідчень сусідів, підписаний ними та засвідчений директором КПЖЕП № 39; виписку з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON], згідно якої останній числився за адресою: [ADDRESS] де [INFO] року була констатована його смерть тощо. Предмет заяви становить вимога про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 2003 р. та до часу відкриття спадщини [INFO] року. У судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просили суд повністю задовольнити заяву. Разом з тим, відповідно до пояснень заявника її батько був людиною похилого віку та потребував сторонньої допомоги, через що він й мешкав разом із донькою (заявником ) за місцем реєстрації місця проживання доньки (заявника). Заінтересована особа у судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, не з'явилася, надала до суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з відпусткою. Причини неявки представника відповідача у судове засідання визнані судом неповажними. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення заяви повністю, виходячи з наступного. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON], місце проживання якої зареєстровано у [ADDRESS], є спадкоємцем за заповітом (а.с. 10) після смерті батька (а.с. 7) - [PERSON], який помер [INFO] р.; смерть [PERSON] підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 8), яке видане Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Інших спадкоємців після померлого немає; після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на наступне нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]. Утім, постановою державного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу (а.с. 13) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що спадкоємцем не надані документи на підтвердження факту прийняття спадщини після смерті батька та не надано заяви про прийняття спадщини, оформленої належним чином, в строк до 6-ти місяців. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України); [PERSON] наголошує на тому, що прийняла спадщину в силу того, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не заявляла про відмову від прийняття спадщини, а отже відповідно до ч. 3 ст. 1286 ЦК України вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину та в силу того, що з 2003 р. вона постійно мешкала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд погоджується зі слушністю доводів позивача та встановляє наявність обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України: пояснень самого заявника та її представника у судовому засіданні, а також на підставі письмових доказів: акта - довідки комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство № 39» Дніпропетровської міської ради №158 від 20 лютого 2014 р., який складений на підставі свідчень сусідів, підписаний ними та засвідчений директором КПЖЕП № 39; виписки з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] (а.с. 12), згідно якої домашня адреса хворого зазначена наступна: [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до даної довідки, яка видана Комунальним закладом «Дніпропетровський центр первинної медико - соціальної допомоги №8» [INFO] р. була констатована смерть [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини; відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; Відтак, заява підлягає задоволенню повністю. Судові витрати віднести на рахунок заявника.

Outcome: approved