Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис відносно її чоловіка [PERSON] , яким на 6 місяців заборонити перебувати у місці її проживання з дітьми за адресою: [ADDRESS] , а також в місцях її тимчасового перебування; наближатися на відстань ближче 100 метрів від місця її проживання, роботи, інших місць частого відвідування; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та будь-якими способами спілкуватися з нею; зобов`язати усунути перешкоди у користуванні майном, що є її особистою приватною власністю (одяг, взуття тощо) шляхом повернення цього майна. Заяву обґрунтовує тим, що на протязі останніх 6 років чоловік вчиняє відносно неї психологічне та фізичне насильство, вона зверталася з цього приводу до правоохоронних органів у 2019 та 2020 році. Так, їй був виданий терміновим заборонний припис від 23.04.2020 року на 10 днів відносно чоловіка. З того часу вона покинула їх місце сумісного проживання разом з дітьми, при цьому її сезонні речі та речі дітей залишилися у будинку. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП. Однак, чоловік продовжує вчиняти відносно неї психологічне насильство, не повертає речі, ставить їй умови, внаслідок чого вона постійно перебуває у стресі. Тривали погрози свідчать про ризик вчинення по відношенню до неї домашнього насильства, внаслідок чого звернулася до суду для забезпечення своєї безпеки. 14.09.2020 року відкрите провадження у справі, призначене судове засідання на 17.09.2020 року. В судовому засіданні заявник підтримала заяву в повному обсязі та пояснила, що дуже часто було психологічне та фізичне насильство. Речі носильні чоловік не віддає, віддав лише чашку та мішок для роботи, флористику, іграшки. Вона проживала у мами після останнього конфлікту, зараз винаймає житло. З квітня 2020 року спілкується з чоловіком - він продовжує їй погрожувати, говорить про своє лікування, просить від неї подяки, що він до неї не приходить, йому відомо де вона проживає, оскільки він працював у поліції. Зараз вона проходить психологічну реабілітацію. У спілкуванні чоловіка з дітьми не перешкоджає. Просить повернути її особисті речі та предмети для роботи. Він погрожує тим, що прийде до неї на роботу, вона це сприймає, як заподіяння їй в подальшому шкоди здоров`ю та психологічного впливу. Чоловік її переслідує, а вона не бажає з ним спілкуватися. Вона боїться знаходитися з чоловіком на одинці. Дійсно просить відвозити та забирати дітей після школи, оскільки чоловік не дав дозволу на переведення дітей в іншу школу. При цьому вони спілкуються телефоном, до квартири чоловік не заходить забирає та привозить дітей під під`їзд. Представник заявника підтримала заяву в повному обсязі та, враховуючи наявність ризиків домашнього насильства, просила видати обмежувальний припис. Зазначила, що заявниця боїться свого чоловіка, проходить реабілітацію, тому існує ризики повторного вчинення психологічного насильства. Представник заінтересованої особи вважав заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів. Вважає, що заявниця вирішує питання спілкування з дітьми шляхом видачі обмежувального припису, тобто обмежити спілкування дітей с батьком з метою зміни думки дітей щодо батька. [PERSON] заяву не визнав та дав пояснення, аналогічні викладеним своїм представником. Пояснив, що він не може приймати участь у вихованні дітей - лише він займається дітьми. Вважає, що поведінка дружини не відповідає нормам моралі. Він вивіз речі дружини, відсутні речі дітей, він пропонував їй забрати її речі, якщо таки залишилися. Її вимоги перешкоджають йому спілкуватися з дітьми, які проживають з нею. Вони спілкувалися увесь час, заява пов`язана з її позовами в суді. Він не переслідував дружину, жодних погроз не висловлював, нецензурно не лаявся. Вважає, що тимчасовий заборонний припис необґрунтований, не знав, що можливе оскарження. Щодо притягнення до адміністративної відповідальності він усе підписав для завершення конфлікту - дружина також завдала йому фізичне насильство - побиття. Дружина заходила в будинок та брала, що бажала зі своїх речей. Ніколи не принижував дружину, в тому числі у присутності інших осіб. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (сестра [PERSON] ) показала, що після складення відносно брата [PERSON] обмежувального припису, він продовжував спілкуватися з [PERSON] , яка приїжджала, спілкувалася. 11.08.2020 р. мама їй повідомила, що у брата поліція, вона приїхала - там була [PERSON] , яка «кидалася» на брата. Дітей [PERSON] давати почала лише в останній час. Під час сумісного проживання вона тільки бачила, що [PERSON] нападала на брата, вона говорила у травні 2018 року, що його не любить, ненавидить. [PERSON] сама тільки провокувала брата на конфлікт. Вона спілкується з братом телефоном, раз у тиждень особисто. [PERSON] була поганою господинею, невірною дружиною. Їй відомо, що брат відвіз речі заявниці. Неповнолітній свідок [PERSON] (син заявниці та заінтересованої особи, повних 17 років) пояснив, що чув про конфлікт батьків, але був у окремій кімнаті навесні цього року. Після того, як поїхала поліція та конфлікт був вичерпаний вони з мамою поїхали до бабусі, де були 10 днів, потім деякий час у хресної мами, потім знову у бабусі. На його питання коли вони поїдуть додому мама відповідала «коли батько заспокоїться». На день народження [PERSON] батько домовився з мамою та цей день святкували дома. Після цього він залишився у батька, а мама не давала протягом літа спілкуватися батьку з братом та сестрою. Він особисто з батьком приїжджав до мами та відносив їй у пакетах речі, які саме сказати не може. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є свекрухою заявниці. Зазначила, що невістка погана господиня, зовсім не займалася дітьми, а в соціальних мережах вела життя інтимного характеру. Їй син особисто показував інтимну переписку своєї дружини з соціальних мереж. Невістка за 2 роки до конфлікту казала, що ненавидить її сина, але не розлучалася. Вважає, що невістка спланувала конфлікт, є маніпулятором. Лише з вересня вони мають можливість спілкуватися зі [PERSON] та [PERSON] . До вересня невістка не давала спілкуватися з ними - залишала їх самих в квартирі. Це їй відомо зі слів онуків. Суд, заслухавши вступні слова сторін, дослідивши матеріали справ та допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Не є спірним та визнається сторонами в поясненнях у заявах по суті справи та в судовому засіданні, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, після конфлікту з 19.04.2020 року проживають окремо. В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебувають цивільні справи зі спору між сторонами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому за ч.1 ст. 81 ЦПК України вони не підлягають доведенню. 23.04.2020 року виданий тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заборони на вхід та перебування місці проживання (перебування) постраждалої особи на 10 діб з 18 год. 23.04.2020 року (арк. справи 11). Постановою Херсонського апеляційного суду від 14.08.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, провадження у справі закрите через закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Вказана постанова за приписами ч.6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій [PERSON] в питанні чи мали місце дії (домашнє насильство - умисні дії фізичного характеру, внаслідок яких була завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої [PERSON] ). та чи вчинені вони цією особою ( [PERSON] ). Суд не приймає до уваги довідку Херсонського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 01-19/1890 від 31.08.2020 року, оскільки вона видана відносно [PERSON] , 1981 р.н., яка отримувала безкоштовні послуги у період травня-червня 20019 року (тобто періоду, який ще настав). Крім того, заявницею у цій справі є [PERSON] . Також суд не приймає до уваги, як належні та допустимі докази у цій справ талони-повідомлення №18070, 1918, 19903, 19340, оскільки останні не містять даних щодо суб`єкта їх видачі. Висновок судово-медичного огляду громадянки [PERSON] (свідок) не є доказом у цій справі та жодним чином не стосується спірних правовідносин. В той же час, суд приймає до уваги висновок Херсонського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 01-23/1820 від 31.08.2020 року, відносно [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого її емоційний стан знижено, є високий рівень ситуативної та особистої тривожності, є відчуття безсилля, проблеми з концентрацією уваги, пригніченість, бажання все контролювати, неможливість розслабитися, демонстрація надмірної обережності та стану постійного очікування загрози. Візуально відмічалося напруження нервової системи та прискорений темп дихання при розповіді про ситуації психологічного насильства з боку чоловіка. З заявницею проводиться корекційно-реабіталіційна робота з психологом. Відповідно до статей 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з частиною першою статті 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Даний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктами 3, 4, 6, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статі 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частинами другою, третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статі 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. З урахуванням обставин, встановлених постановою Херсонського апеляційного суду у справі №766/6610/20 суд дійшов висновку, що 19.04.2020 року мало місце подія домашнього насильства, тобто умисних дій фізичного характеру зі сторони [PERSON] , внаслідок яких була завдана шкода фізичному здоров`ю [PERSON] . Заявниця [PERSON] є потерпілою від домашнього насильства, а [PERSON] кривдником в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В той же час, оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, суд приймає до уваги висновок щодо емоційного стану потерпілої [PERSON] та вважає можливим припустити, що відносно неї кривдником [PERSON] можуть бути вчинені дії психологічного насильства. Вказане підтверджується показами свідків зі сторони кривдника та поясненнями самого [PERSON] , які фактично принижують материнські здібності заявниці, маніпулюють дітьми, поширюють інформацію щодо моральних якостей [PERSON] . В той же час, в судовому засіданні не встановлено ризиків настання тяжких або особливо тяжких наслідків вчинення психологічного насильства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Суд приймає до уваги наявність судових спорів у сторін, встановлення рішенням органу опіки та піклування від 09.09.2020 року способу участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] , ступень конфлікту, твердження заявниці щодо емоційного страху перед [PERSON] , та вважає можливим частково задовольнити заяву та видати обмежувальний припис на строк 2 місяця з забороною наближатися на відстань 10 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших частих місць відвідування постраждалої [PERSON] (зазначена відстань забезпечить достатню дистанцію між потерпілою особою та кривдником, а також безпечну контрольовану відстань для передачі дітей один одному) за виключенням судових установ, органів місцевого самоврядування, навчальних закладів, тощо в яких сторони зобов`язані з`являтися одночасно. Оскільки місце проживання заявниці не було та не є місцем спільного проживання (перебування) заявниці та кривдника, відсутні підстави для заборони у перебуванні кривдника за цією адресою - крім того, заборона приближатися більше ніж 10 метрів до місця проживання заявниці охоплює вимогу перебувати в квартирі за її місцем проживання. Щодо видання припису стосовно усунення перешкод у користуванні особистим майном - речами, одягом. Заявниця стверджує, що чоловік не віддає її особисті речі. [PERSON] стверджує, що він усі речі, які заявниця просила, він привіз їй та не заперечує, щоб вона забрала речі, якщо такі залишилися у будинку. Заявницею не надано належних та допустимих доказів щодо здійснення перешкод у користуванні її особистими речами - її доводи пов`язані лише з тим, що вона сама боїться приїжджати до будинку. Таким чином, суд не вбачає підстав вважати, що [PERSON] перешкоджає заявниці користуватися її речами (одягом, взуттям тощо). Суд звертає увагу, що припис видається саме на усунення перешкод у користуванні майном, але заявницею не доведено, що їй ці перешкоди створюється та вона не має вільного доступу до речей. Вимога про заборону розшуку, переслідування та спілкування також не доведена належними та допустимими доказами вірогідності домашнього насильства при умові спілкування на відстані чи в присутності або через інших осіб, оскільки в судовому засіданні встановлено, що заявниця не вимагає заборони спілкування з нею засобами телефонного зв`язку, їх спілкування пов`язано з вихованням та утриманням дітей. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні решти вимог заяви. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. Роз`яснити, що згідно ч.1 ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Рішення в повному обсязі складено 17 вересня 2020 року. На підставі ст. 4, 9, 141, 211, 247, 263-265, 350-1 - 350-8, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

Outcome: partial