Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, в обґрунтування якої зазначили, що 03.09.2011 року зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Посилаючись на те, що спільне життя не склалось через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем та ведення спільного господарства, через що постійно виникали сварки та суперечки; ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття любові один до одного; а також досягнення згоди стосовно врегулювання взаємних відносин щодо участі у вихованні та утриманні дитини, заявники просили розірвати шлюб між ними. В наданих до суду письмових заявах [PERSON] та [PERSON] просили розглянути справу без їх участі, зазначивши про підтримання поданої заяви. Заявниця [PERSON] після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. З урахуванням цього, враховуючи положення ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в заяві доводи та дослідивши надані до неї письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №83. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. Статтею ст.109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.8 ст.294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Як вбачається з наданого сторонами нотаріально посвідченого договору від 26.01.2018 року, останніми було погоджено порядок здійснення заявниками батьківських прав, визначено їх права та обов'язки, у т.ч. щодо утримання дитини, визначено місце проживання дитини разом із матір'ю. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, фактичних взаємин подружжя, які припинили шлюбні відносини, разом не проживають та спільного господарства не ведуть, наданих ними до суду заяв, в яких вони підтримали подану заяву та просили розірвати шлюб, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу, який може будуватись лише на паритетних засадах, суперечитиме інтересам заявників, а тому їх заява підлягає задоволенню. Відповідно до заяви [PERSON] та положень ст.113 СК України, ч.8 ст.294 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище останньої залишити - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved