Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, в якій зазначає, що вона є дружиною [PERSON], який помер на тимчасово окупованій території, тому з метою отримання державної допомоги просить встановити факт смерті [PERSON], яка настала 03 лютого 2016 року по вул. Панфілова, б.7 м.Зимогірє Словяносербського р-ну Луганської області. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала, посилаючись на те, що вона проживає у Луганській області, а її чоловік проживав як переселенець у Обухівському районі, на її прохання чоловік приїхав до неї щоб привезти кошти, при невстановлених обставинах він помер від травми голови, встановлення цього факту їй потрібно для отримання державної допомоги на поховання. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 22 жовтня 1977 року було зареєстровано шлюб [PERSON], 14 липня 1956 року, який народився в селі Зимогіря Словяносербського району Ворошиловградської області, та заявниці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. [PERSON] перемістився із тимчасово окупованої території в місто Обухів Київської області, де був взятий на облік 22 грудня 2014 року, що підтверджується довідками. 22 березня 2016 року заявниці [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], що підтверджується відмовою. Вказані вище факти встановлені судом на підставі поданих заявницею внаслідок додаткових розяснень суду належних і допустимих доказів. За приписами п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з розясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не повязується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Згідно зі ст.17 Закону України Про реєстрацію актів цивільного стану державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, встановлення факту його смерті, про що просить заявник, має юридичне значення для заявника, оскільки породжує для неї право на отримання державної допомоги на поховання. Судом встановлено, що заявник позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію смерті [PERSON] у позасудовому порядку. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення заявниці до суду є прийнятним для вирішення у порядку цивільного судочинства як справа окремого провадження. При цьому надання правової оцінки зібраним по справі доказам на предмет доведеності перед судом факту, який просить встановити заявник слід здійснювати на загальних засадах цивільного судочинства. В обґрунтування своїх доводів про смерть чоловіка заявниця подала лише два письмових докази: «свидетельство о смерти» [PERSON], видане «отделом записи актов гражданского состояния Славяносербского районного управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики», а також «врачебное свидетельство о смерти», видане «государственным учреждением «Луганское республиканское бюро судебно-медицинской экспертизы Луганской Народной Республики». Згідно ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Вказані вище письмові докази видані незаконними органами всупереч чинному законодавству України, тобто незаконно, тому не можуть мати правового значення. Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Видані незаконними органами письмові докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а саме «свидетельство о смерти» [PERSON], видане «отделом записи актов гражданского состояния Славяносербского районного управления юстиции Министерства юстиции Луганской Народной Республики», а також «врачебное свидетельство о смерти», видане «государственным учреждением «Луганское республиканское бюро судебно-медицинской экспертизы Луганской Народной Республики», суд оцінює як недопустимі, тому не приймає їх до уваги при постановленні рішення. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] суду не подано, незважаючи на розяснення суду, заявниця наполягала на вирішенні справи на підставі наявних у справі доказів, клопотань про витребування доказів, про виклик свідків, тощо не заявляла. Згідно ч.ч.2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що під час судового розгляду не здобуто належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт, який заявниця просить встановити у судовому порядку факт смерті особи у певному місці у певний час. Згідно ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, на підставі яких суд міг би встановити факт смерті [PERSON] Таким чином, достатніх підстав для задоволення вимог заяви суд не вбачає, тому у задоволенні заяви слід відмовити. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.17 Закону України Про реєстрацію актів цивільного стану, ст.9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, та

Outcome: dismissed