Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Заявники звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 02 листопада 1991 року між ними зареєстрований шлюб, від якого вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у них не склалося внаслідок різних поглядів на шлюб та сім'ю. Шлюбні відносини припинені, разом вони не проживають, спільне господарство не ведеться. На даний час шлюб носить формальний характер, примирення між ними не можливе. Також заявники зазначили, що за їх спільною згодою між ними укладено договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків по відношенню до доньки [PERSON], та договір про поділ майна подружжя. В судовому засіданні заявники заяву підтримали, вказали, що заява відповідає дійсній волі обох з подружжя, після розірвання шлюбу не буде порушено їх особисті та майнові права, а також право їх неповнолітньої доньки. Вказали, що на даний час дочка [PERSON], якій виповнилося 16 років, проживає з батьком у [ADDRESS], навчається у 10 класі. [PERSON] проживає у [ADDRESS] Шлюбні стосунки між заявниками припинені з жовтня 2015 року внаслідок втрати почуття любові. Суд, заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом з письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним прав на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Шлюб між заявниками зареєстровано Палацом реєстрації одружень та новонароджених відділу запису актів громадянського стану виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів 02 листопада 1991 року, про що зроблено актовий запис №5223. Від шлюбу заявники мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. 01 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, відповідно до умов якого його укладено стосовно участі у вихованні, здійсненні інших батьківських прав щодо спільної дитини заявників - [PERSON], [INFO]. Умовами договору, зокрема, передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою з моменту зміни місця проживання. Той з батьків, який проживає окремо від дитини, має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь-який час, а також має право брати дитину до себе за місцем свого проживання. У період шкільних канікул кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з нею на території України та поза її межами. Крім того, договором також визначені права та обов'язки обох батьків. З пояснень заявників вбачається, що вони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Сімейне життя у них не склалось внаслідок різних поглядів на шлюб та сім'ю, шлюб носить формальний характер та примирення не можливе. Заявники досягли згоди, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові та майнові права та обов'язки, та права їх дитини. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, тому заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 105, 109 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved