Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання в житловому приміщенні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з наданням права реєстрації в ньому. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що встановлення факту проживання необхідно для реалізації законного права на приватизацію житла, тому просить заяву задовольнити. Особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви в судове засідання не з`явилися, зважаючи на положення ч. 2 ст. 349 ЦПК України суд визнав можливим розглянути справу у їх відсутність. Представник заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник Центру надання адміністративних послуг Печерської районної у м. Києві державної адміністрації подав до суду пояснення, відповідно до яких просив ухвалити рішення згідно діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи та приєднані до них документи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.03.1987, на підставі ордеру на житлове приміщення №2362 від 25.03.1987, виданого виконкомом Київської міської ради народних депутатів, [PERSON] отримав однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.09.2017, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Згідно доводів заявника, вона познайомилась з [PERSON] в 1986 році. З 2000 року проживали у фактичних шлюбних відносинах, однією сім`єю, проте без реєстрації шлюбу, сумісно вели домашнє господарство, піклувалися один за одним, разом формували спільний бюджет, який витрачали за взаємною згодою та потреби родини. Як вбачається із матеріалів справи, факт проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , підтверджується зокрема, актом КП УЖГ Печерського району м. Києва «Печерськжитло» від 10.02.2003 №302, актом від 25.08.2017 за підписами сусідів заявника та начальника ЖЕД «Липкижитлосервіс» [PERSON], Крім того, документацією на медичне обслуговування заявниці у медичних закладах за місцем знаходження спірної квартири, інформаційними листами з правоохоронних органів про звернення щодо вирішення побутових питань за вказаною адресою. 27.05.2009 [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 376 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві. Після реєстрації шлюбу продовжили жити однією родиною у спірній квартирі. 01.09.2017 наймач квартири [PERSON] помер, про що зроблено актовий запис № 14020 Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального РУЮ у м. Києві. Оскільки за життя [PERSON] , не зареєстрував у вказаній квартирі заявника, [PERSON] звернулася до суду, з метою реалізації законного права на приватизацію житла та в подальшому набуття права власності на майно. Згідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири. Згідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно до п. 18 ч. 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 р. № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник, зокрема, подає рішення суду, яке набрало законної сили про надання особі права на реєстрацію місця проживання. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання в житловому приміщенні з наданням права реєстрації, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved