Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що [INFO] у пологовому будинку №2 м.Севастополя, АР Крим вона народила дитину: сина [PERSON], що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії 67 №168698 від 20.11.2011 року, які були видані Севастопольським пологовим будинком №2, АР Крим . Просить суд встановити факт народження дитини чоловічої статі - [PERSON], який народився [INFO], місце народження - місто Севастополь, Автономної Республіки Крим, у батьків - мати [PERSON], [INFO], громадянка України, батько - [PERSON], [INFO], громадянин України. В судове засідання заявниця не з'явилися, в своїй заяві просив справу розглянути за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції в Херсонській області у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] є громадянкою України, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є [ADDRESS]. На підтвердження цієї обставини заявником надано копію паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Гагарінським РВ УМВС України в місті Севастополі АР Крим. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Гусятинським РС УДМС України в Тернопільській області [PERSON] є громадянином України. Має зареєстроване місце роживання: [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у місті Севастополі 11.10.2008 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11.10.2008 року, актовий запис №785 від 11.10.2008 року. Заявницею на підтвердження факту народження сина [PERSON], [INFO] надано медичне свідоцтво про народження, виданого пологовим будинком №2, АР Крим від [INFO], відповідно до якого у [PERSON] народився син: [INFO] хлопчик [PERSON]. Відповідно до ч.1. ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, яка народилася на території України від іноземця і особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства того з батьків, який є іноземцем, є громадянином України. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземці та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно дост. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 4, 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення та про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Lоizidou v. Тиrкеу», «Сургus v. Тиrкеу»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Моzег v. Thе Republicof Moldova and Russia», «Ilasuаnd Оthers v. Моldovа and Russia») де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacasе), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. В судовому засіданні встановлено, що заявниця перебуває у шлюбі з 11.10.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції у місті Севастополі. Від шлюбу у заявниці народився син [PERSON], [INFO]. Заявник не може отримати від закладу охорони здоров'я, що створений за законодавством України документ встановленої форми про народження дитини - [PERSON] та на його підставі зареєструвати народження дитини. Таким чином, враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав, як для заявниці, так і для новонародженої дитини, суд вважає можливим, як виняток, прийняти до уваги медичні документи, видані лікарняними закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, які підтверджують факт народження на тимчасово окупованій території України, в м. Севастополь, Автономної Республіки Крим, Україна, сина - [PERSON], який народився, [INFO]. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі та задовольнити вимоги про встановлення факту народження їх сина [PERSON] у судовому порядку, що є підставою для державної реєстрації народження органом державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі викладеного,

Outcome: approved