overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] в стаціонарне відділення Обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради на строк три місяці. Заяву мотивовано тим, що в 2013 році у [PERSON] було виявлено туберкульоз легенів (дисемінований), але він ухиляється від лікування, не проходить у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, разом з тим є джерелом розповсюдження інфекції і становить загрозу здоров'ю оточуючих. В судове засідання представник заявника та прокурор, що діє на захист прав, свобод та інтересів [PERSON], не з»явилися, представник заявника надала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. 1 Закону «Про протидію захворюванню на туберкульоз» туберкульоз - це соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а хворий на заразну форму туберкульозу - це хворий на туберкульоз, у мокротинні якого виявляються мікобактерії туберкульозу, який є джерелом інфекції для осіб, які з ним контактують. Згідно зі ст. 20 вказаного Закону хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування, проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я, дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] з 2013 року перебуває на диспансерному обліку в ПТАПВ КУ ЦМЛ №2 з діагнозом туберкульоз легенів (дисемінований). Він потребує обов'язкової госпіталізації у зв'язку з тим, що ухиляється від дотримання режиму лікування, не проходить у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження, не дотримується вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідеміологічних правил і норм у лікувально-профілактичному закладі, чим становить епідемічну небезпеку для оточуючих. У відповідності зі ст. 11 Закону «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно заключення лікарсько-консультативної комісії протитуберкульозного амбулаторно-поліклінічного відділення ЦМЛ №2 [PERSON] хворіє на активну форму туберкульозу, може становити загрозу розповсюдження хвороби, потребує госпіталізації в стаціонарне відділення ОПТД строком на три місяці. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність примусової госпіталізації [PERSON] до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] в стаціонарне відділення Обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради на строк три місяці. Заяву мотивовано тим, що в 2014 році у [PERSON] було виявлено туберкульоз легенів (дисемінований), але він ухиляється від лікування, не проходить у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, разом з тим є джерелом розповсюдження інфекції і становить загрозу здоров'ю оточуючих. В судове засідання представники заявника та особи, стосовно якої вирішується питання, не з»явилися, представник заявника надала заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. 1 Закону «Про протидію захворюванню на туберкульоз» туберкульоз - це соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу, а хворий на заразну форму туберкульозу - це хворий на туберкульоз, у мокротинні якого виявляються мікобактерії туберкульозу, який є джерелом інфекції для осіб, які з ним контактують. Згідно зі ст. 20 вказаного Закону хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування, проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я, дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] з 2013 року перебуває на диспансерному обліку в ПТАПВ КУ ЦМЛ №2 з діагнозом туберкульоз легенів (дисемінований). Він потребує обов'язкової госпіталізації у зв'язку з тим, що ухиляється від дотримання режиму лікування, не проходить у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження, не дотримується вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-протиепідеміологічних правил і норм у лікувально-профілактичному закладі, чим становить епідемічну небезпеку для оточуючих. У відповідності зі ст. 11 Закону «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно заключення лікарсько-консультативної комісії протитуберкульозного амбулаторно-поліклінічного відділення ЦМЛ №2 [PERSON] хворіє на туберкульоз легенів (дисемінований), може становити загрозу розповсюдження хвороби, потребує госпіталізації в стаціонарне відділення ОПТД строком на три місяці. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність примусової госпіталізації [PERSON] до протитуберкульозного закладу строком на три місяці. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію громадянки до психіатричного стаціонару без її згоди. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з потребою в обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено, що у хворого виявлено заразливу форму туберкульозу 13.10.2015 року, останній представляє небезпеку для оточуючих та потребує стаціонарного лікування. Про необхідність лікування в протитуберкульозному диспансері міста Маріуполя [PERSON] був попереджений, але від госпіталізації та лікування відмовився, та з 30.03.2016 року по теперішній час ухиляється від лікування, порушуючи свої обовязки. На теперішній час хворий лікування не проходить, у звязку з чим представляє епідеміологічну загрозу для оточуючих. Представник заявника у заяві просив розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримав у повному обсязі. Представник [PERSON], - адвокат [PERSON] не заперечувала проти задоволення поданої заяви. Суд, зясувавши думку представника хворого, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, а [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до КЛПЗ «Міський протитуберкульозний диспансер міста Маріуполя», оскільки факт його хвороби підтверджується висновком лікарської комісії № 771 від 09.08.2016 року та випискою з амбулаторної карти, згідно з якими він хворіє заразливою формою туберкульозу та представляє загрозу для тих, хто його оточує. Згідно з ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюються з урахуванням висновку лікаря на строк до 3-х місяців. Таким чином, заява підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та ухиляється від його лікування. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про припинення [PERSON], [INFO], амбулаторної примусової психіатричної допомоги, посилаючись на те, що він перебуває на обліку в обласному психоневрологічному диспансері з 2005 року з діагнозом шизоафективний розлад, багаторазово лікувався. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2013 року [PERSON] була призначена амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку у зв»язку зі скоєнням злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15 травня 2014 року строк надання [PERSON] амбулаторної примусової психіатричної допомоги було продовжено терміном на 6 міс. Заявник просив припинити [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку, оскільки у [PERSON] відмічається редукція психотичної симптоматики, позитивно характеризується вдома та на роботі. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримав, наполягав на її задоволенні. Прокурор Яроменок М.А. заяву підтримав. Заслухавши думку прокурора, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення заяви. Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2013 року [PERSON] була призначена амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку у зв»язку зі скоєнням злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15 травня 2014 року [PERSON] було продовжено терміном на 6 міс. амбулаторну примусову психіатричну допомогу. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 16.10.2014 року [PERSON] страждає психічним захворюванням у формі шизоафективного розладу, внаслідок чого перебуває на диспансерному обліку з 2006 року. Після проведеного амбулаторного лікування стан хворого поліпшився. Амбулаторне підтримуюче лікування приймає регулярно. На поточний момент хвороба має емісійний перебіг, агресивних та антисоціальних тенденцій не спостерігається, внаслідок чого амбулаторна примусова психіатрична допомога може бути припинена. У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України, передбачено, що заява особи, якій за рішенням суду надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, або її законного представника про припинення цієї допомоги подається до суду за місцепроживанням особи, а про припинення госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку - до суду за місцезнаходженням психіатричного закладу.. Враховуючи вищевикладене, а також те, що термін дії примусової допомоги закінчується 15.11.2014 року, на даний час необхідність в її продовженні згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 16.10.2014 року відпала, то заява Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про припинення надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, посилаючись на те, що 13 липня 2012 року постановою Печерського районного суду міста Києва до нього були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.07.2013 року, примусові заходи медичного характеру встановлені відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва припинені та призначено амбулаторне лікування під наглядом психіатра та рідних в зв'язку з покращенням стану здоров'я. 23.12.2013 року заявник був оглянутий в Обласному психіатрично-наркологічному медичному об'єднанні та на підставі висновку просить припинити амбулаторну психіатричну допомогу. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги заяви, пояснили та вказали, що [PERSON], не проявляє агресії, не створює конфліктних ситуацій, може усвідомлювати свої дії та керуватися ними, а також зазначив, що влаштувався на роботу де характеризується позитивно. Прокурор не заперечила з приводу даного клопотання та просила припинити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON] Лікар-психіатр Усатюк Л.С. просив заяву задовольнити, оскільки на теперішній час [PERSON] не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, який не заперечував щодо задоволення заяви, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. За змістом ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку припиняється за рішенням комісії лікарів-психіатрів у разі видужання особи або такої зміни стану її психічного здоров'я, що не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, або за рішенням суду про відмову в продовженні надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Клопотання про припинення надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може направлятися до суду особою, якій надається ця допомога, або її законним представником через 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про надання або продовження надання особі такої допомоги. Судом встановлено, що за висновком комісії лікарів-психіатрів в теперішній час [PERSON] не потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] влаштувався на роботу до Дитячого оздоровчого табору «Каштан» на посаду оператора газової котельні, дотримується дисципліни праці, техніки безпеки зарекомендував себе з позитивної сторони, що підтверджується позитивною характеристикою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про\~припинення опіки, піклування на малолітньою [PERSON], [INFO]\~з боку [PERSON] у звязку з її смертю. Неповнолітня [PERSON] перебуває в сімї тітки [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], вул.. харківська, буд. 19 з подальшим встановленням піклування. В судове засідання представник заявника надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила заяву задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.3\~ст. 60 ЦК України\~суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 15.05.2007 року у справі №2о-109(2007р.) призначено [PERSON], [INFO], опікуном над неповнолітньою [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва серії ІІ-НО №002397 про смерть вбачається, що [PERSON], [INFO] померла 21.10.2017 року у віці 66 років, про що 25.10.2017 року Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №848. Згідно з пунктом 50 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, опіка, піклування припиняється у разі смерті опікуна, піклувальника. При цьому, у разі встановлення опіки, піклування судом, районна адміністрація подає суду висновок про припинення опіки. Враховуючи, що опікун [PERSON] померла і це документально підтверджено, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню. На підставі ст.\~ст. 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про проведення психіатричного огляду [PERSON] в примусовому порядку, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що до Комунального лікувального профілактичного закладу «Міський психоневрологічний диспансер м. Дзержинська» зверталася родичка [PERSON] з приводу агресивної поведінки її мачухи. 26.09.2014 року та 02.10.2014 року з Дзержинського МВ УМВС до лікувального закладу також надходили повідомлення про неадекватну поведінку [PERSON] в приміщенні ПАТ КБ «Приватбанк». Тому заявник просив призначити [PERSON] психіатричний огляд в примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що згідно раніше проведеного огляду [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням (маревний розлад психіки), на теперішній час вона лікаря-психіатра добровільно не відвідує, на лікування не згодна, її дії несуть загрозу здоров'ю та життю оточуючих. Тому для призначення лікування необхідно провести огляд [PERSON] лікарем-психіатром в примусовому порядку. В судовому засіданні [PERSON] проти заявлених вимог заперечувала. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, наполягав на призначенні [PERSON] психіатричного огляду у примусовому порядку. Суд, вислухавши сторони, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Судом встановлено, згідно висновків комісії лікарів-психіатрів [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу та потребує проведення психіатричного огляду, так як поводиться неадекватно і агресивно з оточуючими. Крім того, судом встановлено, що до Комунального лікувального профілактичного закладу «Міський психоневрологічний диспансер м. Дзержинська» зверталася родичка [PERSON] з приводу агресивної поведінки її мачухи. 26.09.2014 року та 02.10.2014 року з Дзержинського МВ УМВС до лікувального закладу також надходили повідомлення про неадекватну поведінку [PERSON] в приміщенні ПАТ КБ «Приватбанк». З урахуванням викладеного, суд вважає, що є всі підстави для проведення психіатричного огляду [PERSON] в примусовому порядку відповідно до положень ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» з метою з'ясування потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Так як дії [PERSON] несуть загрозу здоров'ю та життю оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про проведення психіатричного огляду [PERSON] в примусовому порядку, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що до Комунального лікувального профілактичного закладу «Міський психоневрологічний диспансер м.Дзержинська» останній в добровільному порядку не звертається і виявляє ознаки тяжкого психічного розладу. Тому заявник просив призначити [PERSON] психіатричний огляд в примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що згідно раніше проведеного огляду [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням, багато років знаходиться на обліку, за станом здоровя не може усвідомлювати і керувати своїми діями, зловживає алкоголем, бє батька, протягом 3-4 останніх місяців не лікується, жебракує. Тому для призначення лікування необхідно провести огляд [PERSON] лікарем-психіатром в примусовому порядку. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, наполягав на призначенні [PERSON] \~психіатричного огляду у примусовому порядку. Суд, \~вислухавши сторони, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11\~Закону України «Про психіатричну допомогу»\~ \~психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Судом встановлено, згідно висновків комісії лікарів-психіатрів [PERSON] \~виявляє ознаки параноідної шизофренії, безперервна течія, галюцинаторно-параноідний синдром. З урахуванням викладеного, суд вважає, що є всі \~підстави для проведення психіатричного огляду [PERSON] в примусовому порядку відповідно до положень\~ \~ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» з метою зясування потреби в наданні йому психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання, т ак як дії [PERSON] несуть загрозу здоровю та життю оточуючих.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокирянського районного управління юстиції у Чернівецькій області , актовий запис № 07. Також просить змінити її прізвище на дошлюбне «Шкурган». Посилається в заяві позивач на те, що з чоловіком різні характери, що заважає нормально будувати сімейні стосунки. На даний час чоловік перебуває у місцях позбавлення волі , термін покарання 15 років. Вона прийшла до висновку, що сімя розпалась і подальше подружнє життя є неможливим. Дане судове засідання проводилось в режимі відео конференції. При проведенні судового засідання заявниця свою заяву підтримала, просила задовольнити заяву. Відповідач в судовому засіданні фактично заяву підтримав. Суд вважає, що за такими обставинами даний шлюб слід розірвати, так як сімя розпалась остаточно і поновленню не підлягає. Шлюб між сторонами на даний час існує тільки формально і сам факт перебування їх в зареєстрованому шлюбі дає підстави сторонам для взаємних образ, скандалів і сварок. Враховуючи вище викладене та

Outcome: approved