Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Заявник звернулася до суду з уточненою заявою до заінтересованої особи: [PERSON] міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 24 вересня 2016 року\~ в м. Донецьк Україна. Заявник посилається на те, що вона мешкає за адресою: с. Миронівка Лозівського району Харківської області, вул. Центральна, буд. 20. Її син, [PERSON], помер в м. Донецьк. На даний час це тимчасово окупована територія. Його смерть була зафіксована в комунальному закладі «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька». 27.09.2016 року Ленінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецьк Державної [PERSON] палати МЮ ДНР було видано свідоцтво про смерть серія № 042833, актовий запис № 950. Держава Україна не визнає свідоцтво про смерть, видане на тимчасово окупованій території. Встановлення факту смерті особи необхідно заявнику для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про смерть. Заявник [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить її задовольнити. Заінтересована особа, [PERSON] міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, відмовив у проведенні державної реєстрації смерті, проти заявлених вимог не заперечують, просять розглядати без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин справа розглянута без участі сторін. Перевіривши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. З правових позицій Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; -встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту\~\~смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Державна реєстрація смерті фізичної особи передбачена статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відповідно до якої державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заявник [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серія І-НО № 399659, виданого 09.12.1971 року Ленінським бюро РАЦС м. Донецька, актовий запис № 1438 (а.с.4), де вона записана в графі «мати». [PERSON], [INFO], громадянка України, яка була зареєстрована за адресою: Україна, [ADDRESS], перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в Харківську область, Лозівський район, с. Миронівка, вул. Центральна, буд. 20, про що свідчить довідка № [NUMBER] від 17.03.2016 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення [PERSON] районної державної адміністрації Харківської області (а.с.3). Згідно наданого заявником свідоцтва про смерть серія № 042833, виданого 27.09.2016 року Ленінським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції так званої Донецької Народної Республіки, актовий запис № 950, [PERSON], [INFO], помер 24 вересня 2016 року у м. Донецьк, Ленінський район, так званої Донецької Народної Республіки (а.с.5). Із відмови у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 382/15.9-04-05 від 28.07.2017 року вбачається, що заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Натомість суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки вона є громадянкою України, її родинні відносини з померлим [PERSON] підтверджені копією свідоцтва про його народження (а.с.4). Свідоцтво про смерть [PERSON] не відповідає формі, визначеної наказом МОЗ України № 545 від 08.08.2006 року, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявникові для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про смерть. Відповідно до положень ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно ч.4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved