Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Заявник звернулася до суду 06.04.2018р. з заявою про встановлення факту належності документа, зазначивши підставою заяви ст. 293, ст. 315, ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Позиція заявника викладена в заяві і у вступному слові, полягає в такому. Заявлені вимоги заявник мотивувала тим, що вона має трудову книжку БТ-І № 3852479 від 05.06.1979 року, яка заповнена з помилкою, а саме імя заявника «Наталья» записано як «Наталия», даний факт є перешкодою в оформленні пенсії. Заявник в судовому засіданні повністю підтримала свою заяву та просить суд її задовольнити. Заінтересована особа начальник Запорізького приміського обєднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника управління, заперечень проти задоволення заяви [PERSON] не має. Ухвалою суду від 27.04.2018 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту належності документа прийнято до розгляду, призначено цивільну справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 22-23). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які заявник по заяві посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Обраним заявником у даній справі предметом заявлених вимог є встановлення факту належності документа. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] має трудову книжку БТ-І № 3852479 від 05.06.1979 року, яка заповнена з помилкою, а саме імя заявника «Наталья» записано як «Наталия», даний факт є перешкодою в оформленні пенсії. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз'яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду заяви про про встановлення факту належності документа випливає з положень статей 293-294, 315 ЦПК України. У звязку з чим заявник, яка має намір встановити факт належності трудової книжки вважає, що в неї є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності документа. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має трудову книжку БТ-І № 3852479 від 05.06.1979 року (а.с. 4), яка заповнена з помилкою, а саме імя заявника «Наталья» записано як «Наталия», даний факт є перешкодою в оформленні пенсії. В судовому засіданні було оглянуто паспорт заявниці (а.с. 3), в якому її імя записано українською мовою «Наталія» російською «Наталья», яке співпадає з даними свідоцтва про народження ІІ-УР № 210262, яке міститься в матеріалах справи, даними свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 093633 виданого 19.02.2011 року (а.с. 6), свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 094094 від 04.01.2013 року (а.с. 7) та картки фізичної особи платника податків (а.с. 5), що свідчить про факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки БТ-І № 3852479, заповненої 05 червня 1976 року, в якій записи виконано російською мовою (а.с. 4). Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу відстоювання своїх вимог у заявника [PERSON], окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини, викладені в заяві стосовно встановлення факту факту належності документа, законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved