Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Свою заяву обґрунтувала тим, що [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] систематично з другої половини 2018 року вчиняє домашнє насильство по відношенню до останньої. [PERSON] внаслідок протиправних дій [PERSON] неодноразово зверталася до органів Національної поліції України. Відносно [PERSON] складалися протоколи за ч. 1 ст. 173 КУпАП, які були розглянуті у Херсонському міському суді Херсонської області. Просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , а саме: заборону [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 20 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити [PERSON] у спілкуванні з постраждалою особою - [PERSON] ; заборонити [PERSON] переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися особисто або через третіх осіб з постраждалою особою - [PERSON] ; заборонити [PERSON] вести листування особисто або через третіх осіб за адресою: [ADDRESS] та заборонити телефонні переговори за номером телефону - [NUMBER] з постраждалою особою - [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Гагуліна О.М. в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ч. 1 ст. 305-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні докази, дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 7 червня 2012 року сторони уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2012 року червня місяця 7 числа зроблено відповідний актовий запис за №27. Після укладання шлюбу заявниця взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження, [INFO] від шлюбу народився син [PERSON] , про що 10 числа липня місяця 2012 року складено відповідний актовий запис №46 та видано свідоцтво про народження виконавчим комітетом Антонівської селищної ради місто Херсон Херсонської області. Відповідно до Акта про фактичне місце проживання від 13.09.2019 року № 29, син [PERSON] дійсно проживає з матір`ю. Відповідно до інформації Дніпровського ВП ХВП ГУНП в ХО від 16.09.2019 року, Заявниця дійсно неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав дітей [PERSON] та [PERSON] . Також звертався її старший син та сусід. зазначена інформація викладена у рапортах від 07.05.2018 року, протоколах про адміністративне правопорушення від 7.5.2018 року, пояснення від 07.05.2018 року, рапорт від 09.12.2018 року, заява від 09.12.2018 року, пояснення від 09.12.2018 року, протокол про адміністративне правопорушення від 09.12.2018 року, рапорт від 28.01.2019 року, заява від 28.01.2019 року, пояснення від 28.1.2019 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно ст. 24 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. З матеріалів справи вбачається, що заявник неодноразово , а саме: 09.12.2018 року, 30.12.2018 року, зверталася до органів Національної поліції України з приводу неправомірної поведінки щодо неї з боку її чоловіка [PERSON] . Судом встановлено, що постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області Бочко Ю.І. від 21 січня 2019 року по справі № 766/25034/18, яка набрала законної сили 01.02.2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою судді Херсонського міського суду Херсонської області Смирнова Г.С. від 05 квітня 2019 року по справі № 766/343/19, яка набрала законної сили 16.04.2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Зазначеною постановою зазначено, що 30.12.2018 о 01:30 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини [PERSON] насильство в сім`ї, тобто умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могло бути завдана шкода її психологічному здоров`ю., передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Частиною шостою статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Таким чином, враховуючи усі надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці [PERSON] , тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав останнього та покладення на нього обов`язків, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Разом з тим, вимоги заявника щодо заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] особисто та через третіх осіб, задоволенню не підлягають, бо відповідних доказів на задоволення цих вимог заявником суду не надано, у зв`язку з чим заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial