Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог заявниця [PERSON] зазначила, що за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , вона проживає зі своїм сином - [PERSON] , [INFO] , разом з ними за вказаною адресою проживає її співмешканець - [PERSON] . За час сумісного проживання [PERSON] веде себе агресивно відносно заявниці та її дитини. Лайка, грубощі, застосування фізичного та морального впливу, вживання алкогольних напоїв [PERSON] - все це створює неможливі умови сумісного проживання. Починаючи з літа 2019 року [PERSON] ще більше став принижувати заявницю та проявляти ще більшу агресію, тому вона була змушена звернутись до правоохоронних органів. Відтак, на підставі постанов Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2019 року справа №495/8045/19 від 13.11.2019 року, справа №495/8232/19 від 19.12.2019 року, справа №495/10374/19 [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності. Оскільки на шлях виправлення [PERSON] не став, заявниця просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: - перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ;- наближення на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , а саме: 1) Випаснянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 за адресою: [ADDRESS] ; 2 ) місця роботи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання по справі був повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви з огляду на наступне. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильствоце діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалоюособою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Крім того, пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Вжиття судом відповідних заходів, про які просить заявник, є можливим виключно з метою запобіганню продовженню або повторному вчиненню домашнього насильства у разі наявності реальної небезпеки його вчинення. За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України,ч.1 ст.79 ЦПК України, ч.1 ст.80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У даному випадку, предметом доказування є вчинення (невчинення) кривдником [PERSON] домашнього насильства у будь-якій формі (домашнього, фізичного, психологічного, економічного) стосовно [PERSON] . Судом встановлено, що заявниця та її син - [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6) Разом з ними проживає співмешканець заявниці - [PERSON] , який згідно матеріалів справи притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП України, за вчинення домашнього насилля психологічного характеру, що підтверджується постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2019 року по справі №495/8232/19. (а.с. 7). Однак відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП України [PERSON] не мають правового значення для вирішення справи, оскільки згідно постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2019 року по справі №495/8232/19 домашнє насилля психологічного характеру мало місце ще 28 серпня 2019 року та не свідчить про наявність реальної небезпеки вчинення протиправної поведінки [PERSON] на момент звернення заявниці до суду. Отже, оцінюючи надані заявницею докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою [PERSON] , суд приходить до висновку та зазначає, що на підтвердження вчинення домашнього насильства заявницею не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи викладене, оцінюючи ризики у їх сукупності та оскільки заявницею належним чином не доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо [PERSON] обмежувального припису, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed