Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

заявник звернулася в суд із заявою у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким заборонити: переслідувати заявника, заборонити заінтересованій особі телефонувати, наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання заявника та дитини, до місця роботи заявника, до дошкільного закладу в якому навчається дитина; заінтересованій особі телефонувати заявнику, вести листування засобами поштового та електронного зв`язку, включаючи соціальні мережі. В обґрунтування заяви покликається на те, що перебувала з заінтересованою особою у сімейних відносинах від яких народилась дочка. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати із матір`ю. Не зважаючи на припинення відносин колишній чоловік наносить шкоду їй діловій репутації та особистому життю. Разом із тим, вчиняє дії психологічного характеру шляхом систематичного написання електронних повідомлень на електронні адреси та публічні сторінки в соціальних мережах роботодавців заявника. Попри те, зазначає, що дитина фактично не бажає спілкуватися із батьком. Наводить доводи систематичного звернення із заявами щодо неправомірних дій [PERSON] до правоохоронних органів, однак жодного разу такий не був притягнути до відповідальності. Відтак, просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявник підтримала заяву з підстав викладених у ній та просить таку задовольнити. У судовому засіданні заінтересована особа заперечив проти заяви та аргументів викладених у заяві. Просив у ній відмовити. Додатково пояснив, що оскільки проживає окремо, вчиняє усі дії лише з метою участь у вихованні дитини, адже заявник жодним чином не сприяє у цьому в добровільному порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах. Шлюб між сторонами був розірваний 29 листопаді 2018 року, що підтверджено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року № 752/16033/18 /арк. спр. 9/. Від шлюбних відносин у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження /арк. спр. 8/. Після припинення шлюбних відносин учасники справи проживають окремо, разом із матір`ю проживає дитина, про що стверджували у судовому засідання, а тому такі обставини суд приймає до уваги. Заявник звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка, з наступних підстав. [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів у зв`язку із вчиненням відносно неї із сторони колишнього чоловіка протиправних дій, які полягали у забрані ключів від квартири та вигнанні її із дочкою з квартири, погрозах зіпсуванням кар`єри, що підтверджено заявою від 15.07.2018 до Дарницького УП РУНП в м. Києві. Також заявником надано пояснення від 21 грудня 2018 року начальнику Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві про вимагання у неї заінтересованою особою грошових коштів в розмірі 20000 дол. США; забрання дочки на вихідні і повідомлення заявникові про неповернення. Просила зареєструвати заяву у ЄРДР та встановити місце дочки / арк. спр. 12/. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психічне насильство (систематичне написання електронних повідомлень на адресу роботодавців та на їх публічні сторінки в соціальних мережах, що наносить шкоду діловій репутації; небажання спільної дочки спілкуватись із батьком). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону вказується, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд зазначає, що заявниця зверталась до відділів управління поліції ГУ НП у м. Києві у 2018 році із заявою та поясненнями щодо вчинення відносно неї та дочки протиправних дій колишнім чоловіком. Попри те, такі документи не містять жодних даних щодо їх отримання правоохоронними органами з подальшою реєстрацією у встановленому законом порядку. Будь-яких відповідей від правоохоронних органів із заявлених питань заявницею не подано для суду. Таким чином, суд прийшов до переконання, що написані заява та пояснення у 2018 році щодо вчинення неправомірних дій із сторони колишнього чоловіка відносно заявника не є доказом вчинення кримінальних правопорушень, саме відносно своєї колишньої дружини, адже особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже вказані докази, подані заявником як вчинення домашнього насильства, суд оцінює критично. Посилання заявника на обставини звернення до суду про видачу обмежувального припису у зв`язку із заподіянням шкоди її діловій репутації суду оцінює критично, адже обраний спосіб захисту шляхом видачі обмежувального припису не є належним способом захистом свого порушеного права. Разом із тим, у судовому засіданні суд установив, що конфлікт між учасниками справи виник у зв`язку із не вирішенням у добровільному порядку питання сімейного характеру, а саме щодо визначення участі батька у вихованні дочки. З аналізу наданих сторонами доказів та наявних матеріалів справи, суд прийшов переконання, що заявницею не доведено вчинення відносно неї домашнього насильства, саме колишнім чоловіком [PERSON] . Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису, які наведені заявницею у заяві про видачу обмежувального припису, однак не доведених у відповідності до ст. ст. 76-79 ЦПК України. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а відтак суд прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. У відповідності до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed