Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] недієздатною, покликаючись на те, що вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може правильно орієнтуватися у просторі та часі, потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Зокрема, [PERSON] 24 квітня 2016 року скасувала свою довіреність на представництво її інтересів ним та іншими особами від 20 жовтня 2014 року. 19 серпня 2015 року [PERSON] подала до суду заяву про залишення її позову без розгляду та 06 липня 2016 року відмовилась від позову. Просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатною. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у заяві. Просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви відмовив, покликається на те, що [PERSON] ніколи не страждала психічними захворюваннями, не зверталась до медичних установ та потребує сторонній догляд лише зважаючи на її похилий вік. Вважає, що дана заява [PERSON] є способом вплинути на можливість матері розпорядитись своєю власністю. Представник заінтересованої особи органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації в судовому засіданні заяву не підтримала, вважає заяву безпідставною, оскільки у органу опіки і піклування відсутні будь-які дані щодо наявності психічних захворювань у [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, представників заінтересованих осіб, перевіривши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є матірю [PERSON] У відповідності до ст. 39 ЦК України, фізична особа, в порядку передбаченому ЦПК України, може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. На підставі наведеного, оскільки заявником [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення та є безпідставною. Крім того, суд не бере до уваги покликання заявника та його представника на довіреність [PERSON] від 20 жовтня 2014 року, заяви [PERSON] від 24 червня 2016 року, 06 липня 2016 року, 19 серпня 2015 року, 22 вересня 2015 року, заповіт від 15 вересня 2009 року як на докази психічного розладу здоровя [PERSON], оскільки заявником чи його представником всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів, що такі дії не відповідають волі [PERSON], що вона не розуміє їх значення. А також, суд вважає, що заява [PERSON] щодо визнання його матері [PERSON] зумовлена виключно його бажанням позбавити [PERSON] можливості вчиняти будь-які дії щодо розпоряджання нею належним їй майном та вплинути на спори, які виникли та можуть виникнути між заявником, [PERSON] та третіми особами щодо належного їм майна.

Outcome: dismissed