Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Заявник звернулася 17.06.2021р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] та [PERSON] , що фактично проживають за адресою [ADDRESS] , строком на 1 місяць, яким визначити наступні тимчасові обмеженням, а саме: заборонити їм особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривдникам, а також переслідувати її, в будь-який спосіб наближатися та спілкуватися з нею на території домогосподарства за місцем її реєстрації та проживання за адресою [ADDRESS] . Заявою від 23.06.2021р. заявниця змінила вимоги заяви та коло заінтересованих осіб, та просила суд про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] що фактично проживає за адресою [ADDRESS] , строком на 1 місяць, яким визначити наступні тимчасові обмеженням, а саме: заборонити в будь-який спосіб наближатися та спілкуватися з заявницею [PERSON] на території домогосподарства за місцем її реєстрації та проживання за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні 23.06.2021р. заявниця вимоги уточненої заяви підтримала, додатково суду пояснила, що 11.06.2021р. відбувся конфлікт, на подвір`ї двохквартирного житлового будинку за адресою [ADDRESS] , між заінтересованою особою [PERSON] (дочка заявниці) та дружиною онука заявниці [PERSON] - [PERSON] (сина заінтересованої особи), при якому втрутилась заявниця і були образи та крики зі сторони дочки [PERSON] , внаслідок чого втратився її сон та спокій. Представник заявниці підтримав вимоги уточненої заяви та додатково суду зазначив, що заінтересована особа [PERSON] погрожувала та переслідувала заявниця спонукаючи її до укладення договору щодо квартири [ADDRESS] , де живе заявниця. Дійсно 11.06.2021р. був конфлікт, який стався через укладення заявницею договору дарування квартири [ADDRESS] онуку [PERSON] , який цю квартиру одразу подарував своєму синові. Квартира [ADDRESS] по половині належить заявниці та теж онуку [PERSON] , але фактично там проживає дочка заявниці [PERSON] та її син [PERSON] , при цьому власники таке не оспорюють. Щодо поданого клопотання про витребування доказів - не заявляв вже. В подальшому, після надання судом можливості узгодити додатково родинний конфлікт в позасудовому порядку, в судове засідання призначене на 29.06.2021р. заявниця та її представник не з`явилися, заявниця подала заяву про завершення розгляду її заяви без її участі. Заінтересована особа [PERSON] та її представник доводи заяви заперечили, додатково суду пояснили, що жодного психологічного чи фізичного тиску на заявниця не чиниться. Дійсно був конфлікт між заінтересованою особою [PERSON] та її невісткою [PERSON] - [INFO] . При цьому, маму [PERSON] , 1937 р.н., налаштовує на конфлікт онук [PERSON] (син [PERSON] ) та його дружина, інших конфліктів із заявницею не було. Окрім того, [PERSON] теж звернулась до суду про вчинення обмежувального напису щодо неї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У судових засіданнях з отриманих пояснень встановлено, що дійсно 10.06.2021р., а не 11.06.2021р., стався конфлікт, однак між заінтересованою особою та її невісткою. На підставі такого конфлікту були викликані працівники поліції та оформлені в поліцію заяви як [PERSON] так і [PERSON] , в яких вказано, що [INFO] дочка [PERSON] , її чоловік та внук [PERSON] на території подвір`я змушували заявницю [PERSON] оформити договір дарування належної частки квартири [ADDRESS] і якби не [PERSON] могло б бути завдано шкоди у вигляді стресу. При цьому, чоловік дочки ображав дружину онука нецензурними словами. З матеріалів поданих до заяви вбачається, що 19.11.2020р. передала у власність онука [PERSON] квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку. А 21.01.2021р. набувач-обдарований подарував дане майно своєму синові [PERSON] . Також, 11.02.2021р. [PERSON] передала у власність онука [PERSON] половину квартири [ADDRESS] та половину частки земельної ділянки. Всі відносини щодо події 10.06.2021р. між мамою (заявницею), її онуком (сином заінтересованої особи) і його дружиною (невісткою заінтересованої особи) з одного боку та дочкою заявниці, її іншим сином (онуком заявниці), з іншого боку, виникли в зв`язку з спірними майновими відносинами, тобто з цивільно-правових підстав. Заявницею та її представником в уточненій заяві вказано на домашнє насильство однак таке не доведено перед судом, оскільки відбувся разовий конфлікт, який не носить характеру насильства саме заінтересованої особи над заявницею, і в чому полягає постійне (два і більше раз) таке домашнє психологічно насильство сторона заявника не довела. При цьому, долучений доказ диск з відеозаписом за 10.06.2021р. не свідчить взагалі про таке. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо захисту її права судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, однак перед судом не доведено належними доказами (при цьому матеріали розгляду звернень в поліції та результати їх розгляду сторона заявника вправі була самостійно надати до матеріалів заяви чи підтримати витребування судом доказу у разі відмови поліції видати копії матеріалів), що заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed