Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Заявник звернулася до суду з даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт її перебування на утриманні [PERSON], померлого [INFO] року, не менше одного року до дня його смерті. В обґрунтуванні своєї заяви [PERSON] зазначила, що є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Співвласниками вказаної квартири також зазначені: син заявника - заінтересована особа [PERSON], і [PERSON], яким належить по 1/3 частини квартири. [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого спадкоємці першої та другої черги відсутні, заповіту спадкодавець за життя не складав. Заявник вважає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки прийняла спадщину після його смерті відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, так як з 1980 року і до теперішнього часу зареєстрована і проживає у спадковій квартирі, де до дня смерті також проживав і спадкодавець, та перебувала на його утриманні не менше одного року до його смерті. 17 червня 2016 року заявник звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], але їй постановою від 17 червня 2016 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що вона не є спадкоємицею першої черги за законом згідно ст. 529 ЦК УРСР 1963 року. Враховуючи вищевикладене заявник вимушена була звернутися до суду. Заявник та представник заявника [PERSON] у судовому засіданні підтримали пред'явлені вимоги та просили їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви. Суду пояснив, що заявник проживала разом з [PERSON] однією сім'єю, проживаючи окремо від матері він матеріальну допомогу їй не надавав, оскільки вона була на утриманні [PERSON], так як заробіток останнього був суттєвим та надавати додаткову допомогу матері не було необхідності. Заінтересована особа [PERSON] також вказав, що [PERSON] був міцним чоловіком, не був лежачим через, що постійно займався столярством. Представник заінтересованої особи - Дніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про слухання справи за його відсутності суду не надав. Представник заінтересованої особи - Третьої дніпровської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про слухання справи за відсутності представника у зв'язку з виробничої завантаженістю. Суд, заслухавши заявника, представника заявника [PERSON], заінтересовану особу [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного. З копії свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 1994 року, виданого виробничим об'єднанням «Південний машинобудівний завод» згідно з розпорядженням (наказом) від 18 січня 1994 року №2105, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу за №6п-84, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності заявнику, [PERSON] та третій особі [PERSON] Відповідно до копій довідок Єдиного абонентського відділу №2 «Міські комунальні платежі» №5810 від 27 лютого 2017 року, №29383 від 10 листопада 2016 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] заявник зареєстрована з 24 червня 1980 року по даний час, [PERSON] - з 15 квітня 1977 року по дату смерті [INFO] року. З 01 вересня 1987 року заявнику довічно призначено пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER], виданого 12 грудня 1991 року Красногвардійським відділом соціального забезпечення м. Дніпропетровська. З копії довідки Красногвардійського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій встановлено, що заявнику за період з 01 січня 1993 по 31 жовтня 1994 року виплачено пенсію у розмірі 53 грн. 22 коп. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що заявник та [PERSON] проживали разом однією сім'єю у квартирі [ADDRESS], вели спільне господарство. Вказали, що [PERSON] займався виготовленням на замовлення меблів, з чого мав постійний дохід по день своєї смерті, що суттєво перевищував розмір пенсій, яку він та заявник отримували, та фактично утримував родину. Також зазначили, що у [PERSON] завжди було багато замовлень та навіть залишися замовлення, які він не встиг виконати на день смерті. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів міста Дніпропетровська, актовий запис №1424. 30 травня 2016 року заявник звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Постановою Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17 червня 2016 року заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що заявниця не є спадкоємцем першої черги, згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Вирішуючи пред'явлені вимоги судом враховується наступне. Згідно постанови п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер [INFO] року, тобто до 1 липня 2003 року, тому суд вважає за необхідне застосувати до виниклих правовідносин норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частих діти ( в тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив та батьки померлого. Дослідивши у судовому засіданні спадкову справу №366/2016 рік до майна померлого [INFO] року [PERSON], встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після його смерті зверталася лише заявник. Згідно ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка заклякається до спадкоємства. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для оформлення права на спадщину. Таким чином, судом встановлено, що заявник не менше одного року до моменту смерті [PERSON] перебувала на його утриманні, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, у зв'язку з чим заява підлягає задоволенню. Враховуючи вищезазначене вимоги заявника підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved