Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Заявники [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу між ними, який зареєстровано 09 серпня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №327. Підставою для розірвання шлюбу заявники вказали, що з 2015 року фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. Вважають, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Подружжя має неповнолітню дитину ? [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина проживає разом із матір`ю у власному житловому будинку у с. Кривуші Полтавської області. При цьому, між заявниками досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільної дитини. на підставі шлюбного договору від 12 червня 2020 року. Крім того, заявники зазначили, що будь-які спори відносно майна або інших питань між ними відсутні, оскільки укладено 12 червня 2020 року шлюбний договір. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі №536/1646/21 та призначено справу до судового розгляду. Заявники в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги спільної заяви подружжя, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно із частиною 3 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом установлено, що шлюб між сторонами у цій справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 09 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №327. У шлюбі подружжя має неповнолітню дитину ? [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15 березня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис №181. Згідно довідки в. о. директора Кременчуцького ліцею №4 «Кремінь» В. Мойси, яка видана [PERSON] , її донька [PERSON] навчається у Кременчуцькому ліцеї №4 «Кремінь» з 2016 року (з 1 класу) по теперішній час. Відповідно до протоколів опитування свідків від 07 жовтня 2021 року [PERSON] разом із донькою [PERSON] з моменту придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] , і по теперішній час постійно проживають за цією адресою. 12 червня 2020 року заявники уклали шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Мірошкіною Я. В., зареєстрований у реєстрі за №320. За умовами цього договору сторони узгодили, що у випадку розірвання шлюбу всі об`єкти рухомого, нерухомого майна та майнові права, належні чоловіку або дружині, вважаються особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я таке майно набуте. Таким чином, майновий спір між заявниками відсутній. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу Українишлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Матеріалами справи установлено, та підтверджено, власноруч підписаною заявою заявників щодо неможливості збереження шлюбу та його розірвання. Відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд вважає за необхідне зазначити, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають намір зберігати шлюб, що підтвердилося і тим, що з часу відкриття провадження у справі сторони не примирилися. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до статті 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, а тому заява подружжя про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за можливе після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище - [PERSON] . Згідно із частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved