Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вищевказаною заявою, яку обґрунтовує тим, що разом з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживає у будинку [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності. За тією ж адресою проживає і її колишній чоловік [PERSON] , з яким 06.10.2021 шлюб розірвано. Незважаючи на те, що шлюб припинено, [PERSON] продовжує проживати у її будинку, де застосовує фізичне та психічне насильство до неї, її матері та дітей. Хоча постійне вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] неодноразово ставали підставою притягнення його до адміністративної відповідальності, втім він все одно не припиняє вчиняти психологічне та фізичне насильство стосовно неї. У зв`язку із цим заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити йому перебувати в місці спільного проживання з заявницею по [ADDRESS] , усунути перешкоди у користуванні вказаним житловим будинком, заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, заборонити наближення [PERSON] на відстань не менше ніж 50 м до місця проживання заявниці. Заявниця в судове засідання не з`явилась, однак її представник звернулась до суду з заявою, в якій просить розгляд заяви провести без участі заявниці та її представника, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду заяви був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Неявка належним чином повідомленої заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вичиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється зокрема, на колишнє подружжя. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього ж Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Судом встановлено, що заявниця проживає в будинку [ADDRESS] разом зі своїми дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується характеристикою №966 від 05.10.2021, виданої виконкомом Потіївської сільської ради Житомирської області (а.с. 46). Згідно договору дарування від 18.08.2009 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24588056 від 26.11.2009 даний будинок належить [PERSON] на праві власності (а.с. 13). Також судом встановлено, що заінтересована особа [PERSON] проживає за вказаною адресою та систематично вчиняє відносно заявниці домашнє насильство. Даний факт підтверджується постановою Радомишльського районного суду від 28.10.2021, згідно [PERSON] 15.08.2021, 14.09.2021, 20.09.2021, 11.10.2021 та 14.10.2021 вчиняв домашнє насильство відносно [PERSON] , за що його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Отже, проводячи аналіз поданих доказів, на підставі установлених судом обставин, суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства відносно [PERSON] , тому, з метою застосування превентивного засобу методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити та видати обмежувальний припис строком на 6 місяців. У разі неприпинення неправомірних дій зі сторони [PERSON] заявник не позбавлена права на звернення до відповідних органів з вимогою застосування інших важелів стримування, у тому числі притягнення як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності. Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважений орган Національної поліції України з приводу обставин домашнього насильства зі сторони [PERSON] . Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved