Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Заявники звернулися до суду зі спільною заявою (а.с. 2-3), в якій зазначили, що вони є батьками неповнолітньої дитини та перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого їхнє спільне життя не склалось, що призвело до припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства. Повідомили, що ними досягнуто згоди щодо подальшого прожавання спільної дитини після розірвання шлюбу та участі в забезпеченні умов її життя та подальшого виховання. У зв`язку з наведеним, заявники просять суд розірвати зареєстрований шлюб. У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Заявники подали заяви про проведення розгляду за їхньої відсутності, заяву підтримали (а.с. 16-17). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб сторін (а.с. 5). [INFO] у сторін народилася спільна дитина - [PERSON] (а.с. 4). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України передбачено, що справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, розглядаються у порядку окремого провадження. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України). Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1 ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, повно та всебічно з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги обставини життя подружжя, враховуючи відсутність відомостей про вагітність дружини та відомостей про наявність у заявників дитини віком до одного року, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя заявників і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, та відповідає дійсній волі заявників, у зв`язку з чим вважає за потрібне задовольнити заяву.

Outcome: approved