Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про визнання недієздатним [PERSON], [INFO], вказавши у заяві, що син з дитинства проживає з нею і страждає на тяжке хронічне психічне захворювання; ДЦП, спастичний тетрапарез. У звязку з цим він неодноразово лікувався у різних неврологічних закладах, однак стан його здоровя з часом тільки погіршувався і 15 серпня 2000 року його було визнано інвалідом дитинства - ДЦП, спастичний тетрапарез, глибока розумова відсталість. Син, [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і у звязку з чим може бути визнаний недієздатним. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2018 року вимоги заявниці в частині встановлення опіки та призначення опікуна були залишені без розгляду. В судове засідання [PERSON] не зявилась, до початку слухання справи надала заяву про слухання справи за її відсутності, свої вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділ опіки та піклування по Дніпровському району Запорізької міської ради у судовому засіданні не заперечував проти визнання фізичної особи недієздатною на підставі проведеної експертизи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно ст.39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Статтею 3 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Оскільки для вирішення питання про визнання недієздатним [PERSON] необхідні спеціальні знання, тому 07.12.2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя була призначена судово-психіатрична експертиза. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС №084351 виданого в грудня 1999 року, заявниця [PERSON] є матірю [PERSON]. (а.с.2) Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №668 від 22.12.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], виявляє ознаки психічного розладу у вигляді глибокої розумової відсталості у ступені ідіотії внаслідок органічного ураження головного мозку (дитячий церебральний параліч). Внаслідок чого він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. ( а.с.25-29) Дослідивши висновок судово-психіатричної експертизи №668 від 22.12.2017 та інші матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника про визнання недієздатним [PERSON], [INFO], доведені та підлягають задоволенню.

Outcome: approved