Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Заявник звернулася до Новопсковського районного суду зі зміненою заявою, в якій просить визнати факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], померлого 03.08.2015 року через крововилив у тканину головного мозгу, судинне ураження головного мозгу, за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [INFO].В обґрунтування заяви зазначила, що 03.08.2015 року в м. Красний Луч Луганської області помер її чоловік [PERSON], [INFO]. Оригінал лікарського свідоцтва про смерть її чоловіка [PERSON] №225 від 04.08.2015 року за формою №106/о нею було надано до органів РАЦС в м. Харкові з вимогою надання відповідного свідоцтва про смерть, на що їй було відмовлено листом №2563/04-05-04-05 від 02.09.2015 року. Відмова мотивована тим, що надане лікарське свідоцтво про смерть неможливо прийняти як документ, що підтверджує факт смерті і є підставою для державної реєстрації смерті, оскільки згідно з чиним законодавством Україна не визнає документи, видані на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON], померлого 03.08.2015 року необхідне для реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті згідно вимог діючого законодавства України та подальшого відкриття і оформлення спадщини. Заявник до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає. Заінтересована особа - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, проти заявлених вимог не заперечують. Суд, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що згідно паспорту серії ЕК №129541 виданого 10 квітня 1996 року Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], народився 31 серпня 1946 року в с. Семенівка Білгород-Дністровського району Одеської області, був зареєстрований з 14.12.2005 року за адресою: Україна, Луганська область, місто Міусинськ, вулиця Гагаріна, будинок 9. Згідно довідки № [NUMBER] від 25.12.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], який постійно проживав за адресою: [INFO], перемістився 15.08.2014 року з тимчасово окупованої території в м. Харків, вул. Ольминського, 10/13. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 311912 виданого 07 червня 1973 року, [PERSON] та заявник [PERSON] перебували у шлюбі. Відповідно до наданої заяви та доданого лікарського свідоцтва про смерть № 225 виданого 04 серпня 2015 року лікарем [PERSON], [PERSON], [INFO], помер 03 серпня 2015 року в м. Красний Луч Луганської області від крововиливу в тканини мозгу, садин ураження головного мозгу. Отже, згідно копії паспорту, [PERSON] народився 31.08.1946 року, що відповідає наявному у справі лікарському свідоцтві про смерті № 225 від 04.08.2015 р., тобто на час смерті йому було 69 років. Будучи допитаними в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що [PERSON], [INFO], помер 03 серпня 2015 року в м. Красний Луч Луганської області, у віці 69 років. Крім того, про смерть [PERSON], який був тренером з легкої атлетики в ДЮСШ №1 міського Управління освіти та мав звання «Заслужений тренер України» було відображено у некролозі міської газети «Красний Луч» від 06.08.2014 року за №32 (12757) (а.с. 51). Як вбачається з наданої заяви з метою реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть, заявниця звернулася до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції. Однак, відповідно до листа Київського відділу ДРАЦС Харківського районного управління юстиції №2563/04-05-04-05 від 02.09.2015 року у реєстрації та отриманні свідоцтва про смерть їй було відмовлено, так як медичне свідоцтво про смерть видане Луганським республіканським бюро судово-медичних експертиз не визнається дійсним, оскільки будь-який акт виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявниці для державної реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть її чоловіка. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Вивчивши матеріали справи, у чинність п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], який помер 03 серпня 2015 року такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона законна, обґрунтована, підтверджена наявними в справі письмовими доказами, показаннями свідків. У відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved