Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Заявники звернулися до суду з спільною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що 06.09.1992 року між ними укладений шлюб, від шлюбу мають дітей: - [PERSON], [INFO] - повнолітній; - [PERSON], [INFO] - неповнолітня. Вказують, що сімейне життя не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року, спільне господарство не ведеться, шлюбних відносин не підтримують. Зазначають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Зазначають, що спору про поділ майна, яке їх спільною сумісною власністю, між ними не має. Також, заявники вказують, що між ними досягнуто згоди щодо подальшого місця проживання, утримання та виховання неповнолітньої дитини та укладено Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину - [PERSON], що підтверджується договором від 04.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.М. Представниками заявників біла подана заява про розгляд справи без їх участі, просили укладений шлюб між заявниками розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, 06.09.1992 року відділом ЗАГС Львівської міської ради, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 2199, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу заявники мають дітей: - [PERSON], [INFO] - повнолітній; - [PERSON], [INFO] - неповнолітня. Сімейне життя у заявників не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року, спільне господарство не ведеться, шлюбних відносин не підтримують. Таким чином заявники створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Судом встановлено, що спору про поділ майна, яке їх спільною сумісною власністю, між ними не має. За змістом ст.ст. 104, 105 СК України однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання, яке може бути здійснене за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 СК України. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як з'ясовано судом, подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, між ними втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між ними не можливе, оскільки таке суперечить їхнім інтересам, а також інтересам дітей. Відтак, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст. 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Крім цього, вищевказаною Постановою Пленуму ВСУ роз'яснено, що для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Також, судом встановлено, що між заявниками досягнуто згоди, щодо подальшого місця проживання, утримання та виховання неповнолітньої дитини та укладено Договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину - [PERSON], що підтверджується договором від 04.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.М. Суд, дослідивши умови укладеного між сторонами 04.02.2016 року договору (а.с. 6-7) дійшов висновку, що такий укладено без порушення прав дитини ([PERSON]) чи погіршення її становища. В зв'язку з вищевказаним, суд вважає даний договір допустимим. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи дійсну волю заявників, відсутність порушень при цьому їх особистих майнових прав, а також прав неповнолітньої дитини ([PERSON]), суд вважає, що заяву про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved