Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Заявники [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 09 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між подружжям припиненні, спільного господарства не ведеться. Зазначають, що між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпечені умов життя та вихованні дітей того з батьків, хто проживатиме окремо та розміру аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року відкрито провадження в даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Заявники в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи без її участі, в яких підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, доводи поданої сторонами заяви, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 09 серпня 2003 року, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 1035 (а.с. 9). Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10) та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Згідно ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Заявники наміру та бажання поновлювати подружні стосунки не мають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Як убачається з матеріалів справи, 19 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір між батьками про участь у вихованні та утриманні дітей, за умовами якого сторонами було погоджено визначення місця проживання спільних дітей після розірвання шлюбу, питання участі батьків у вихованні та утриманні дітей (а.с. 17-20). У відповідності до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких заявники наполягають на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки заявники, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому заява [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу за заявою подружжя підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved