Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою до заінтересованої особи, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території, яка стала територією України, відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України» для підтвердження права на набуття громадянства України, його реалізацію та отримання паспорту громадянина України в формі ІД-картки. Обґрунтовує тим, що він народився [INFO] у м.Ташкент Узбецької РСР. Разом з батьками [PERSON] постійно мешкав у м.Каканд, Ферганської області, Узбецької РСР, де закінчив середню школу № [NUMBER] та навчався у залізнодорожньому училищі. У 1989 році переїхав до Одеської області, в Україну де працював на тимчасових роботах, перебував на військовому обліку в Овідіопольському РВК та територію України не залишав. При зверненні до Лозівського районного відділу ДМС України отримав відмову щодо набуття громадянства України у зв`язку з відсутністю у нього документу про підтвердження проживання на території України до 24 серпня 1991 року. Тому враховуючи викладене, просить заявлені вимоги задовольнити. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності на заявлених вимогах наполягає, з наведених в заяві підстав. Представник заінтересованої особи Лозівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області Подушко А.С. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заявлених вимог, не заперечують. Вивчивши матеріали справи та письмові докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.2 ст.293\~ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно ч.3 ст.294\~ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м.Ташкент, Узбецької РСР, про що свідчить свідоцтво про народження. Заявник звертався до Лозівського районного відділу ДМС України щодо набуття громадянства України, однак отримав відмову №6346/6346.1-20 від 02.07.2020 року у зв`язку з відсутністю підтвердження проживання на території України до 24 серпня 1991 року та рекомендації звернення до суду. Згідно довідки Управління міграції та оформлення громадянства ГУВС м.Ташкент [PERSON] не є громадянином Республіки Узбекистан. Як вбачається з довідок ПАТ «Перемога» №281,282 від 17.08.2016 року та копії трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [PERSON] в період з 19.05.1989 року по 11.01.1996 рік дійсно працював на території України на підприємствах Одеської області, де і проживав. Згідно довідки Овідіопольського районного військового комісаріату №1/552 від 25.05.2017 року громадянин [PERSON] , [INFO] , перебував на військовому обліку у період з 27.06.1991 року по 11.10.2000 рік. Відповідно до довідки Яковлівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області №42 від 31.01.2020 року [PERSON] з 2012 року по теперішній час, проживає без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положення пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 3\~цього Закону встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» є підставою для оформлення належності до громадянства України. Згідно з пунктами 1,2 частини першої статті 3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» є громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Стаття 1 ЗУ «Про громадянство» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні». Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 30.04.2020 року у справі №133/2348/17 (61-40027св18). Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року має правове значення, в іншому порядку заявник не може довести вказаного факту. Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294\~ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved