Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Заявник звернулася Київського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту приналежності їй правовстановлюючого документу та просила суд постановити рішення, про встановлення факту, що має юридичне значення: що свідоцтво про право власності на житло від 03 грудня 1993 року (дублікат видано 13.03.2015р.), видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів) та Розпорядження органу приватизації за №31023 від 03 грудня 1993 року (дублікат від 13.03.2015 року) на квартиру за адресою : м. Одеса, пр. Г. Дімітрова ( нині [PERSON] )[ADDRESS], на ім'я [PERSON], дійсно належить [PERSON]. Обґрунтовуючи свої вимоги заявник вказала, що встановлення вказаного факту необхідно для відновлення її прав як власника зазначеного нерухомого майна, оскільки на теперішній час, через зазначену описку, вона фактично обмежена у праві власності щодо нього. В судове засідання сторони, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, не зявились. Заявник звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала з викладених у заяві про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу підстав. Представник заінтересованої особи звернувся до суду з письмовою заявою про вирішення справи за його відсутності та разом з тим повідомив про відсутність у нього будь-яких заперечень щодо можливості задоволення заявлених [PERSON] вимог. Дослідивши надані заявником докази та пояснення суд дійшов висновку про достатність відомостей про фактичні обставини справи та можливість її розгляду за відсутності сторін. Відповідно до ст. 10, ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до долучених до матеріалів справи копій документів, за розпорядженням Органу приватизації від 03.12.1993 року №31023 (дублікат якого видано 13.03.2015 року), та свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1993 року, що видано на підставі вказаного розпорядження, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №15-1724 (дублікат якого видано 13.03.2015 року), співвласниками квартири [ADDRESS] (нині вул. [PERSON]), 12 у м. Одесі є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки про склад родини №219 від 23.06.2014 року, у вказаній квартирі проживає [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ОЛ №164676, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON]. Відповідно до паспорту громадянина України серії та номеру КК411305, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. При цьому її імя Російською мовою вказано «Нионила». З листа КП «Міське агентство з приватизації житла» вбачається, що приватизація вказаної квартири відбувалась відповідно до вимог законодавства, на підставі заяви на приватизацію та довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири та займаних ними приміщень, за якими імя позивача було вказано «Ніоніла», та разом з тим підприємство не заперечувало щодо того, що [PERSON], на імя якої видано відповідні правовстановлюючі документи, та позивач, [PERSON], є однією і тією самою особою. Як вбачається з наданих заявником пояснень, що підтверджуються рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №20377342 від 30 березня 2015 року, вбачаються обєктивними та обґрунтованими, та з такого на теперішній час склалася ситуація за якої через розбіжність у написанні імені заявника у наведених документах, зазнають обмеження її права як власника вказаного нерухомого майна. В звязку з наведеним суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 1, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 234 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6, ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved