Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Заявник звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва, із заявою, в якій просить суд: встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с.Борове, Усманського району, Ліпецької області, померлої [INFO] в смт. Пелагіївка міста Торез, Донецької області, Україна. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що є донькою померлої громадянки України [PERSON] , яка померла [INFO] в м смт. Пелагіївка міста Торез, Донецької області, про що 24 листопада 2020 року видано медичне свідоцтво про смерть №91, причина смерті хронічна ішемічна хвороба серця. Встановлення факту смерті матері необхідно для отримання свідоцтва про її смерть встановленого законодавством України зразка. У зв`язку з тим, що документи про смерть видаються за формою, встановленою Міністерством охорони здоров`я ДНР, вони не є прийнятними для українських органів реєстрації актів цивільного стану. Представник заявника - адвокат Царьов М.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести без його участі. Уповноважений представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матерію [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про укладення шлюбу. [INFO] [PERSON] померла. Документами, що підтверджують факт смерті [PERSON] є: лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті №91 від 24 листопада 2020 року. В подальшому, заявник звернулася до Дарницького районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою про проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , однак отримала відмову у проведені державної реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким доведено до відома громадян України, державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, їх посадових і службових осіб, що будь-які органи, їх посадові та службові особи, утворені, обрані, сформовані та призначені за результатами так званих виборів 2 листопада 2014 року, які проводилися в окремих районах Донецької та Луганської областей, є такими, що утворені, обрані, сформовані, призначені і діють усупереч Конституції та законам України, а також зобов`язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. ст. 1; 4 ч.2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно п.п.1,2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, видане органами на території Донецької області, лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадянки [PERSON] , що створює перешкоди та робить неможливим оформлення свідоцтва про її смерть. Державна реєстрація смерті громадянки [PERSON] не може бути проведена на території України, оскільки підтвердженням факту смерті останньої є документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. При цьому, заявник, у зв`язку з викладеними обставинами, позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON] . Згідно ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно п.8 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, враховуючи що заявником до матеріалів справи додані документи, які доводять факт смерті [PERSON] у смт. Пелагіївка міста Торез, Донецької області, Україна, [INFO] , та враховуючи те, що [PERSON] померла в районі проведення антитерористичної операції, а реєстрація її смерті в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, то є підстави в судовому порядку встановити факт смерті громадянки [PERSON] померлої [INFO] в смт. Пелагіївка міста Торез, Донецької області, Україна, у зв`язку з чим заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved