Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свою заяву обґрунтовує тим, що з 01.05.1986 року по 30.06.1986 року він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування Цивільної оборони. Працював в умовах радіоактивного забруднення та жорсткого іонізуючого опромінення, став інвалідом ІІІ групи безстроково, причина інвалідності - захворювання пов'язане з роботами по ЛНА (ліквідація наслідків аварії) на ЧАЕС. Зазначив, що він звертався до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання йому статусу і видачі посвідчення інваліда війни. Проте, отримав відмову, тому просить суд встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01.05.1986 року по 30.06.1986 року. У судове засідання заявник не з'явився, надав заяву в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи. Врахувавши заяву позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.05.1986 року по 30.06.1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в м. Прип'ять, в складі формувань Цивільної оборони. Заявник звертався до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання йому статусу і видачі посвідчення інваліда війни. Проте, отримав відмову, тому просить суд встановити факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01.05.1986 року по 30.06.1986 року. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни, крім інших категорій громадян, належать також особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Згідно з п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Відповідно пункту 2 зазначеного Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації. Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Інвалідам війни, згідно статті 7 Закону, видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни-інвалід». Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. У відповідності до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Статут військ Цивільної оборони (СРСР), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років. Зміст директиви Всесоюзного промислового об'єднання по атомній енергетиці «Союзатоменерго» від 06.12.1982 № 672с мав однозначну вимогу щодо обов'язковості переведення всього персоналу у структуру цивільної оборони в разі виникнення аварії на атомній станції. Отже, діюче на момент аварії на Чорнобильській АЕС законодавство колишнього СРСР обов'язкової вимоги щодо видання розпорядчого документу про зарахування працівника до складу невоєнізованого формування ЦО підприємства, установи або організації, так само і щодо залучення кожної окремої особи до дій у складі цих формувань не передбачало. Натомість, обов'язок створення формувань Цивільної оборони на всіх без виключення об'єктах народного господарства і зарахування до їх складу максимальної кількості персоналу встановлювало саме Положення про Цивільну оборону СРСР. Відповідно до вимог керівних документів з питань Цивільної оборони до складу зазначених формувань зараховувались всі працівники починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мають малолітніх дітей, особи, які мають мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік особового складу цих формувань здійснювався в їх штатно-посадових списках. Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено. Таким чином, копії документів, наданих заявником, підтверджують характер його роботи у складі невоєнізованого формування Чорнобильської АЕС, ним були подані до УПСЗН всі необхідні документи на підтвердження того, що він брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими при з'ясуванні обставин справи по суті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявником надано достатньо доказів в обґрунтування своїх вимог. З огляду на те, що встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved