Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Заявник звернувся із заявою в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме факту належності йому правовстановлюючого документу, заповіту померлої [PERSON] , складеного 13.03.1997 року та посвідченого керуючою справами Краковецької селищної ради Яворівського району Львівської області Мамчур О.І., де його прізвище зазначено помилково « [PERSON] », тобто не збігається з прізвищем зазначеним у його паспорті правильно « [PERSON] » і факт спільного його та баби [PERSON] проживання на час смерті останньої 07.04.2004 за адресою: [ADDRESS] . Вимоги заяви мотивував тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] . На час смерті зареєстроване місце проживання останньої с. Морянці, Яворівського району, Львівської області, однак фактичне місце проживання було [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким вона все майно заповіла йому. Однак, при складені даного заповіту бабою допущено помилку у зазначенні його прізвища « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Зазначає, що він та його мама є спадкоємцями за заповітом та законом першої черги, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на час смерті фактично проживали з нею. Враховуючи, що заповіт є одностороннім правочином і такий складався [PERSON] без його участі, правильність зазначення прізвища спадкоємця ніким не перевірялась та те, що на час смерті [PERSON] проживала не за зареєстрованою адресою, заявник змушений звернутись до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення для реалізації його спадкових прав. Ухвалою суду від 23.06.2021 відкрито провадження у цивільній справі за заявою та призначено судовий розгляд. Заявник в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, заявлені вимоги підтримав. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, подала до суду пояснення, в яких підтвердила факт того, що [PERSON] та її мати [PERSON] , на час смерті останньої, проживали з нею за однією адресою по [ADDRESS] . На випадок своєї смерті мати склала заповіт та заповіла своєму старшому внукові все своє майно, однак допустила помилку в його прізвищі. Зазначила, що мати неодноразово стверджувала про свою волю заповісти все [PERSON] . Також, в поясненнях просила розгляд заяви здійснювати без її участі, врахувавши її вік, стан здоров`я, віддаленість суду від місця її проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 09.07.2021 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6\~ст.259 ЦПК України\~і ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4\~ст.268 ЦПК України\~підписав судове рішення без його проголошення. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п.5 ч. 2\~ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданим Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 29.08.1995, прізвище, ім`я, по батькові заявника зазначено як [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 18.01.1979 [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с.13). Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу виданого 23.07.1977 серії [NUMBER] [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.12). Із свідоцтва про народження виданого 07.05.1952 серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.11). Однак, не зважаючи на розбіжності у імені [PERSON] у вищезазначених документах, факт того, що [PERSON] є її сином, а також внуком [PERSON] не заперечувався нею, а отже суд вважає за можливе дані докази визнати допустимими, при розгляді вимоги щодо встановлення належності правовстановлюючого документу. Також, щодо вимоги про встановлення факту спільного проживання суд зазначає наступне. Від свідка [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що є сусідкою [PERSON] . Своєю заявою підтвердила той факт, що з осені 2002 року приблизно півтори роки за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживала мати останньої до своєї смерті. Від свідка [PERSON] , яка поживає за адресою: [ADDRESS] , до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що мати [PERSON] постійно проживала з донькою та її сім`єю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з осені 2002 року до квітня 2004 року, а саме до смерті. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до\~ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Факт постійного проживання спадкодавця [PERSON] на момент смерті із заявником [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, суд встановлює факт постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на момент її смерті, що необхідний заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31.03.1995\~року №\~5 визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст.\~273\~ЦПК України\~від 1963\~року факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Крім того, з узагальнення судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховного Суду України за 2010 рік вбачається, що «коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки відповідно до п. 6 ч. 1 cт. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Правовстановлюючим документом є документ, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майнового чи немайнового права з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством. У статті 1233 ЦК України\~визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає\~вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252\~ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України). При вчиненні наведених нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Суд виходить з того, що при посвідченні заповіту керуючою справами Краковецької селищної Ради народних депутатів О.І. Мамчур 13.03.1997, зареєстрованого в книзі нотаріальних дій за №37, були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, встановлено особу заповідача, перевірено її дієздатність. Під час посвідчення заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається та документів, що підтверджують особу спадкоємця. В зв`язку з цим заповідач у своєму заповіті помилилась в написанні прізвища спадкоємця. Така помилка виявлялась у процесі підготовки до оформлення спадкоємцем права на спадщину, а відтак виправити її можна лише в судовому порядку. Як встановлено з матеріалів справи, вказані у заповіті прізвище, ім`я та рік народження спадкоємця співпадають з даними заявника згідно з паспортом, неточність допущена у прізвищі [PERSON] , тоді як згідно з паспортом прізвище спадкоємця є [PERSON] , а тому з урахуванням загального контексту обставин справи помилкове написання в заповіті прізвища спадкоємця не створює подвійного розуміння волі заповідача, адже не пов`язане із суперечностями, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача. Встановлення факту належності заповіту має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини за заповітом. Оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що заява підлягає до задоволення, оскільки матеріалами справи доведено факт постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час її смерті та факт належності заповіту [PERSON] .

Outcome: approved