Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Заявник звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з заявою заінтересована особа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради про визнання безвісно відсутнім. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2002 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO] . 06 березня 2009 року шлюб було розірвано. З 01 вересня 2010 по 29 лютого 2016 року заявниця отримувала соціальну допомогу в зв`язку з тим, що [PERSON] не сплачував аліменти. У зв`язку з тим, що [PERSON] займається у секції футболу, йому необхідно виїжджати за межі території України, проте отримати від батька згоду на виїзд неможливо у зв`язку з невстановленим його місцем мешкання.. З 2016 року заявник намагалась встановити його місце перебування, проте встановити його не вдалось. Визнання [PERSON] безвісті відсутнім заявниці необхідно, щоб не витребувати від нього дозвіл на вивіз дитини за кордон. У судовому засіданні заявник просила задовольнити заяву та вказала, що вона змушена відмовляти сину та не може його вивезти на міжнародні спортивні змагання, так як не має дозволу його батька. Від заінтересованої особи надійшла заява, де вони просила ретельно перевірити надану заявницею інформацію та не погоджувались з викладеними у заяві вимогами. Суд, вивчивши матеріали заяви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 06 березня 2009 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 109. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції від 24 квітня 2003 року, актовий запис № 1200. Відповідно до довідок від 24 квітня 2019 року та 17 січня 2018 року, виданих Начальником ОКП Шевченківського ОП ГУНП в Харківській області [PERSON] зверталась до Дзержинського РО ХГУ ГУМВС України в Харківській області 06 серпня 2010 року по факту встановлення місця мешкання [PERSON] , проте виявити його не вдалось. Відповідно до довідки від 31 січня 2018 року № 203, виданої УПСЗН [PERSON] перебувала на обліку з 01.09.2010 по 29.02.2016 року і отримувала тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме. Відповідно до довідки від 21.02.2018 року № 7140, виданої Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харкова виконавчого провадження про стягнення аліментів на утриманні [PERSON] за виконавчими листами не перебуває. Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного вище, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки заявниця вибрала не правильний спосіб захисту та неправильно встановила заінтересовану особу в даному спірному питанні. В даному\~випадку \~вказана заінтересована\~особа Управління\~праці та\~соціального захисту\~населення адміністрації\~Шевченківського району\~Харківської міської\~ради є не належною заінтересованою особою. Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком ВС по зазначеній категорії справ. Також суд зазначає, що заявник не вчинила всіх необхідних дій, наслідки яких могли б свідчити про можливість визнання особи безвісті відсутньою. Необхідно вжити заходів для з`ясування кола родичів, знайомих, співробітників, які можуть свідчити про перебування вказаної особи в певному місці. Запитати дані про знаходження особи на реєстраційному обліку, встановити можливе місце роботи. Вказані вимоги кореспондуються зі ст. 307 ЦПК України. Встановлення особи безвісті відсутньою може мати різні правові наслідки. Заявниця може скористатися вказаним статусом [PERSON] з метою отримання коштів від держави, отримання майна та інше, що виходить за межу вимог заяви. Як свідчать досліджені судом довідки, заявниця не вживала заходів щодо розшуку [PERSON] з 2010 року, що свідчить про небажання заявниці належним чином доводити вимоги заяви.

Outcome: dismissed