Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт реєстрації шлюбу 15.09.2015 між [PERSON] , 1935 року народження, та [PERSON] , 1959 року народження. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 15.09.2015 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області. [INFO] чоловік заявника [PERSON] помер, залишивши заповіт, яким заповів житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , своїй дружині [PERSON] . Для оформлення спадкових та пенсійних прав заявнику необхідно надати до Марківського УПФУ свідоцтво про реєстрацію шлюбу. На звернення заявника до Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з приводу видачі свідоцтва про одруження їй було відмовлено. У зв`язку з неможливістю реєстрації факту укладання шлюбу, оскільки офіційні документи, що посвідчують даний факт видані органом окупаційної влади, заявник змушена звернутися до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 18.08.2020. В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав, викладених в заяві. Представник заінтересованої особи Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та відзив, в якому просив у задоволенні вимог заявника відмовити, так як надане заявником свідоцтво про шлюб видане Ровеньківським міським управлінням юстиції, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території, окрім того вказані заявником свідки не можуть підтвердити факт реєстрації шлюбу, оскільки проживають в смт. Новопсков, тоді як реєстрація шлюбу відбулася в м. Ровеньки. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, допитавши свідків, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 19.09.2019 органом видачі 4452, - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Ровеньки Луганської області. Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 305466-2019 від 01.10.2019, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №928-5000164322 від 23.07.2019, заявник фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого Ровеньківським МС УДМС у Луганській області 19.01.2013, у графі «сімейний стан» міститься запис про реєстрацію шлюбу 15.09.2015 з [PERSON] , 1935 року народження, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції. Відповідно до паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданий 18.09.2019 органом видачі 4452, - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ровеньки Луганської області. Відповідно до паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого Ровеньківським МВ УМВС України у Луганській області 06.12.1999, у графі «особливі відмітки» міститься запис про реєстрацію шлюбу з [PERSON] , 1959 року народження, здійснений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ровеньківського міського управління юстиції. Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 305513-2019 від 01.10.2019, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №928-5000166515 від 29.07.2019, фактичне місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зі свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 20.11.2019 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Ровеньки Луганської області. Відповідно до заповіту від 03.07.2015, [PERSON] заповів все своє майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 15.09.2015відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції у Луганській області,15.09.2015 було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Ровеньки Луганської області, та [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Ровеньки Луганської області, про що зроблено актовий запис № 85. Прізвища після одруження: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] ». Підставою звернення заявника до суду є неможливість реєстрації факту укладення шлюбу в зв`язку з тим, що офіційні документи, що посвідчують зазначені факти, видані органом влади в населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно листа № 224/К-14 від 05.12.2019 Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області заявнику було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з підстав надання заявником свідоцтва про шлюб, яке є недійсним. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану, виданого 13.08.2020 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Лисичанськ та Ровеньки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 00027410432, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня інформація щодо актового запису про шлюб відносно заявника [PERSON] за період проведення перевірки в архіві по первинних актових записах з 15.09.2015 по 05.11.2019, по поновлених актових записах з 16.09.2016 по 13.08.2020. Згідно з ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та\\або особами незаконних органів на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно листа за вих. № 1036/21.21-37 від 14.08.2020 відділу державної реєстрації актів цивільного стану по містах Лисичанськ та Ровеньки Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) шлюб зареєстрований на тимчасово окупованій території України є недійсним та не створює правових наслідків, оскільки відповідно до Наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5», який набрав законної сили 21.11.2014, призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно з п. 3 Наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Заявником на підтвердження своїх доводів надано суду акт про фактичне проживання з померлим на день його смерті № 10, який виданий 10.12.2019 установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території, згідно з якими вбачається, що заявник [PERSON] проживала разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Зі свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 27.08.2019 установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] 15.09.2015 зареєстрували шлюб, актовий запис № 85. Прізвища після одруження: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] ». Надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд виходить з наступного. Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, м. Ровеньки є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тому суд бере до уваги обставини, викладені в акті та свідоцтві про укладення шлюбу, виданих на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. При цьому суд також враховує постанову Верховного Суду від 22.10.2018 по справі №235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої інстанції, в якій Верховний Суд в подібній ситуації, зокрема, зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Крім того, на підтвердження доводів заявника судом допитані свідки. Так, допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що заявник [PERSON] та [PERSON] проживали в смт. Новопсков з 2019 року. Зі свідоцтва про шлюб знає, що його зареєстровано у 2015 році в Луганській області. [PERSON] та [PERSON] поводили себе як подружжя. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] була одружена з [PERSON] . Свідок бачила свідоцтво про шлюб. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано у 2015 році в м. Ровеньки. Про даний факт свідок знає лише зі слів заявника, підтвердила сумісне проживання подружжя з травня 2019 року по 23.10.2019 за адресою: [ADDRESS] . Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що заявник є її донькою. Вона знала [PERSON] дуже давно. ЇЇ донька та [PERSON] стали проживати разом з 2013 року. Офіційно зареєстрували шлюб 15.09.2015, проживали разом, вели спільне господарство, [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] . У якості свідка було допитано заявника [PERSON] , яка пояснила, що 15.09.2015 зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , в м. Ровеньки. Міським бюро ЗАГС було видано свідоцтво про шлюб українського зразка. На реєстрації шлюбу була присутня її мати [PERSON] та сусіди. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п.4 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про реєстрацію шлюбу. Рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів(ст.319 ЦПК України). Суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу за таких умов: якщо відповідний запис в органах РАЦС не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги та за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦС відмовили у встановленому законом порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації шлюбу. Із заявою про порушення справи можуть звернутись особи, для яких наявність факту реєстрації шлюбу може продовжувати юридичні наслідки. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано на те, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином з досліджених письмових доказів, пояснень свідків та беручи до уваги, що ст. 315 ЦПК України суду надано право встановлення факту реєстрації шлюбу, суд вважає, що вимоги заявника слід задовольнити так як вони є законними та обґрунтованими.

Outcome: approved