Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Заявники звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу в якому зазначили, що 10.12.1997 року вони зареєстрували шлюб. Від зареєстрованого шлюбу у заявників народилася донька [PERSON], [INFO]. Заявники спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Заявники вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим у зв?язку з тим, що між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя. У зв'язку із вказаними вище підставами просили розірвати шлюб між ними. Зазначили, що між ними укладено письмовий договір щодо здійснення батьківських прав, яким визначено порядок участі у вихованні та забезпеченні дитини, а також шлюбний договір, яким врегульовано майнові відносини. Заявники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Звернулися до суду із заявами про розгляд заяви у їх відсутність та зазначили про повне підтримання заявлених вимог. За наявності зазначених вище заяв, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності заявників. Вивчивши надані письмові докази, суд дійшов до висновку, що подана заява є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як убачається із матеріалів справи, 10.12.1997 року між заявниками Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району м. Києва було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1765. Від зареєстрованого шлюбу у заявників народилася донька - [PERSON], [INFO]. 19.06.2018 року між заявниками було укладено Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, відповідно до умов якого після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матір'ю, а батько буде брати спільну і рівну за обсягом з матір'ю участь у забезпеченні життя дитини. Майнових претензій заявники один до одного не мають, оскільки Шлюбним договором від 19.06.2018 року врегульовані їх майнові відносини. Відповідно до ч.1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Заявники спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. З пояснень заявників убачається, що вони не проживають однією сім'єю та не ведуть спільного господарства. Їхня сім'я розпалася, збереження сім'ї неможливе, однак питання виховання, утримання дитини вирішуються ними спільно на підставі зазначеного договору. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам заявників, тому вимоги заявників підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved