Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Заявники звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 08 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №95, від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]., подружні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства та стали один для одного чужими людьми, примирення між ними неможливе, вважають, що їх шлюб носить формальний характер, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх неповнолітньої дитини, досягли згоди щодо місця проживання дитини, участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, про що уклали договір від 21.06.2018р. Просять розірвати шлюб. У судове засідання заявники не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, заяву підтримали, просять розірвати шлюб (а.с.20-21). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.16). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши заяви заявників, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявники зареєстрували шлюб 08 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №95 (а.с.6). Від подружнього життя заявники мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.293 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має дітей. Відповідно до положень СК України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, в порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу. 21 червня 2018 року заявники уклали нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні дитини, яким визначили участь кожного з них у вихованні та утриманні сина [PERSON], [INFO]., який буде проживати разом з матірю [PERSON] у [ADDRESS]. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Заявники подружні відносини не підтримують, та не ведуть спільного господарства та стали один для одного чужими людьми. Примирення між ними неможливе. Подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсності волі дружини та чоловіка, що підтвержено, крім того, іхніми заявами, адресованими суду (а.с.20-21), після розірвання не будуть порушенні їх особисті та майнові права, а також права їх неповнолітньої дитини, що відповідає вимогам ст.109 СК України. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі змісту ч. 8 ст. 294 ЦПК України вбачається, що вимога про вибір прізвища, тобто його зміну, вирішується судом виключно у справах окремого провадження, тобто при відсутності спору між сторонами щодо розірвання шлюбу, що передбачено ч. 3 ст. 293 ЦПК України. Заявником [PERSON] заявлено вимогу про відновлення дошлюбного прізвища [PERSON]. За наведеного, заява заявників про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved