Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, на обгрунтування якої посилалася на те, що вона є донькою [PERSON]. [INFO] року в м. Макіївка, Донецької області, [PERSON] померла, причиною її смерті стало ХССН (хронічна сосудо - серцева недостатність), ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Смерть [PERSON] була засвідчена лікарським свідоцтвом про смерть №173 від [INFO] року, видане Центром первинної медико-санітарної допомоги м. Макіївка. 20.05.2017 року відповідно до актового запису №883 Макіївським міським відділом запису актів громадянського стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть [PERSON]. 14.09.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Харківського міського управління юстиції, представнику заявниці було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки представлене свідоцтво про смерть не має юридичної сили на території України, бо воно видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин [PERSON] вимушена звертатися до суду з вищевказаною заявою. Встановлення факту смерті заявниці необхідно для відкриття спадкової справи та прийняття спадщини залишеної після смерті її матері [PERSON]. Заявник [PERSON] в судове засідання не з*явилася, надала до суду заяву про слухання справи без її участі, заяву підтримує у повному обсязі. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи сповіщався за допомогою направлення телефонограми, в якій повідомив про бажання слухати справу без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 11.05.1965 року Макіївським Кіровським ЗАГС, Донецької області, актовий запис № 511, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року [PERSON], [INFO], померла у м. Макіївка, Донецької області. Причиною смерті стало ХССН (хронічна сосудо-серцева недостатність), ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Смерть [PERSON] була засвідчена лікарським свідоцтвом про смерть №173 від [INFO] року, виданим Центром первинної медико-санітарної допомоги м. Макіївка. 20.05.2017 року відповідно до актового запису № 883 Макіївським міським відділом запису актів громадянського стану Державної Реєстраційного Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] [PERSON]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р., від 05 листопада 2014 року, №1079-р. та від 02 грудня 2015 року, №1275-р., місто Луганськ відноситься до території, де здійснюється антитерористична операція. Як передбачено ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює Згідно ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи: для реалізації майнових та особистих немайновнх прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 1054/15.2-04-04 від 14.09.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові, [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, так як пред'явлений документ (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 20.05.2017 року Макіївським міським відділом запису актів громадянського стану Державної Реєстраційного Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис № 883), за формою не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року з № 1150/13024. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявниця, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення її заяви про встановлення факту смерті особи в певний час, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянином України (заявницею) свідоцтва про смерть [PERSON] українського зразка.

Outcome: approved