Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Заявники звернулися до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт належності заявникам документів: свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1994 року № [NUMBER] , розпорядження органу приватизації та технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина. Заявники в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій просили підтримали та просили її задовольнити. Представник управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити заяву, та слухати справу без його особистої участі. Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих\~Конституцією\~і законами\~України прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~або юридичних\~осіб,\~вживати заходів\~щодо всебічного,\~повного і\~об`єктивного з`ясування\~обставин справи. З\~метою з`ясування\~обставин справи\~суд може\~за власною\~ініціативою витребувати\~необхідні докази. Справи\~окремого провадження\~розглядаються судом\~з додержанням\~загальних правил,\~встановлених цим\~Кодексом,\~за винятком\~положень щодо\~змагальності та\~меж судового\~розгляду.\~Інші особливості\~розгляду цих\~справ встановлені\~цим розділом. Справи\~окремого провадження\~суд розглядає\~за участю\~заявника і\~заінтересованих осіб. Справа\~про розірвання\~шлюбу за\~заявою особи,\~засудженої до\~позбавлення волі,\~може бути\~розглянута судом\~за участю\~представника такої\~особи. Справи\~окремого провадження\~не можуть\~бути передані\~на розгляд\~третейського суду\~і не\~можуть бути\~закриті у\~зв`язку з\~укладенням мирової\~угоди. Якщо\~під час\~розгляду справи\~у порядку\~окремого провадження\~виникає спір\~про право,\~який вирішується\~в порядку\~позовного провадження,\~суд залишає\~заяву без\~розгляду і\~роз`яснює заінтересованим\~особам,\~що вони\~мають право\~подати позов\~на загальних\~підставах. При\~ухваленні судом\~рішення судові\~витрати не\~відшкодовуються,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. У рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Судом встановлено, що громадянину, [PERSON] , громадянці [PERSON] та їх сину - [PERSON] на підставі Технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, виданого Житлово-комерційною фірмою «Юрікс» на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1994 року і записаного в реєстрову книгу за № 458 (а.с.13-14), розпорядження органу приватизації, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 24 березня 1994 року № 33786 (а.с.12), свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 24 березня 1994 року № 33786, зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за № 6-2316 (а.с.11) на праві спільної часткової власності належить в рівних частках житло за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що при видачі технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності заявників, свідоцтва про право власності на житло, розпорядження органу приватизації в них була допущена помилка, яка перешкоджає заявникам фактично володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою власності на свій розсуд, зокрема, й щодо складення заповіту У свідоцтві про право власності на житло, технічному паспорті на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, розпорядженні органу приватизації прізвище заявника [PERSON] записано як [PERSON] , що не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , що був виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 1997 року (а.с.7), де прізвище зазначене, як [PERSON] . Крім того, в даних правовстановлюючих документах: свідоцтві про право власності на житло, технічному паспорті на квартиру, що знаходиться у власності громадянина, розпорядженні органу приватизації також є помилка в прізвищі [PERSON] , де прізвище вказане як [PERSON] , що не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , що був виданий Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 1997 року (а.с. 9), де прізвище зазначено, як [PERSON] . Внаслідок такої помилки у прізвищах заявників виникли неузгодженості між документами, що посвідчують особу та правовстановлюючими документами, які були видані на ім`я заявників, що у свою чергу позбавляє права фактичного володіння цими особами квартирою за адресою: [ADDRESS] та складення заповіту щодо цієї квартири. Судом встановлено, що встановлення факту належності документів необхідне заявникам для фактичного володіння, користування та розпорядження ними своєю часткою власності, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , а також для складення заповіту щодо цієї квартири. Звертаючись до Правил українського правопису прізвищ, суд зазначає наступне. «Правопис слов`янських прізвищ та імен. Основні правила правопису прізвищ та імен інших слов`янських народів: Російську літеру е передаємо: а) сполученням літер йо на початку слова, усередині після голосних, а також після б, п, в, м, ф, коли ё позначає звукосполучення [й+о]: [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ;\~\~ \~\~ б) через ьо всередині слова після приголосних, коли ё позначає сполучення м`якого приголосного з о: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Але в прізвищах, утворених від спільних для української та російської мов імен, пишемо е: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ін.; в) через о під наголосом після ч, щ: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було дано роз`яснення що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: ?згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; ?чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; ?заявник не мас іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, якій посвідчує факт, що мас юридичне значення; ?встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 11 Постанови пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. На підставі вказаних доказів суд вважає можливим задовольнити заяву про встановлення факту належності документів заявникам. Судом роз`яснюється, що це рішення є достатнім документом для підтвердження юридичного факту, про встановлення якого просив заявник, та не потребує вчинення додаткових дій щодо його виконання.

Outcome: approved