Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], громадянки України, померлої 02 жовтня 2017 року в м. Ялта АР Крим Україна. Довірена особа [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за їх участі, проти позовних вимог не заперечують. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.10.2017 року в м. Ялта АР Крим померла рідна бабуся заявниці з боку матері [PERSON]. Причина її смерти: міокардит. Вона постійно проживала та була зареєстрована по вул. Центральна (колишня вул. Калініна) [ADDRESS] в м. Покров Дніпропетровської області. До м. Ялта вона поїхала в гості, там і померла. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 13.07.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все, що буде їй належить на день смерті і на що вона за законом буде мати право, вона заповіла [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилось спадщина на належну їй на праві власності квартиру та на інше майно. 12.10.2017 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Покровського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. На підставі заяви заявниці їм була заведена спадкова справа № 81/2017, яка потім була зареєстрована ним у Спадковому реєстрі за №61374812. Однак нотаріус повідомив [PERSON] про те, що у неї немає належного свідоцтва про смерть [PERSON], виданого за формою, встановленою Міністерством юстиції України. В зв'язку з чим заявниця звернулася до Покровського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровської області для отримання державної реєстрації смерті [PERSON]. Однак Покровський відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровської області відмовив [PERSON] у державній реєстрації смерті [PERSON] та в видачі необхідного мені свідоцтва про її смерть, посилаючись на те, що свідоцтво про її смерть було видано не за формою, яка була визначена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545. [PERSON] було надано свідоцтво про смерть від 03 жовтня 2017 року серії 35 №052002, виданого державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Кримське республіканське бюро СМЕ» Ялтинським відділенням. Тобто вказаний документ, що засвідчує смерть її бабусі, був виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. [PERSON] померла на території, підконтрольній Російській Федерації і свідоцтво про смерть було видано за формою, встановленою Міністерством охорони здоров'я РФ. Таким чином, [PERSON] неможливо отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану. Вказаний документ [PERSON] необхідний для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріуса. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Законом України від 04.02.2016 р. № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», що набув чинності 21.02.2016 року, Цивільний процесуальний кодекс України доповнений ст. 257-1, якою визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч. 1). Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду (ч. 2). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч. 4). Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 3 цього ж Закону закріплено, що тимчасово окупованою територією України є Крим та м. Севастополь. Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону - Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових/ наслідків. Згідно глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-I/o), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Для підтвердження факту смерті [PERSON] 02 жовтня 2017 року в м. Ялта АР Крим України, слід врахувати висновки Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozerv.the Republik of Moldova andRussia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті бабусі заявниці - [PERSON] для реалізації її майнових прав, а також те, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об'єктивні перешкоди, суд вважає, що є підстави, як виняток, прийняти до уваги надані [PERSON] письмові докази: медичне свідоцтво про смерть [PERSON] від 03 жовтня 2017 року, довідку № 1535 від 03.10.2017 року та свідоцтво про смерть [PERSON] від 03.10.2017 року, які були видані за формами, встановленими Міністерством охорони здоров'я РФ та Міністерством юстиції РФ. Суд вважає, що встановлення факту смерті бабусі заявниці [PERSON], яка померла 02 жовтня 2017 року у м. Ялта АР Крим Україна, надасть [PERSON] можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про її смерть. Таким чином, суд вважає необхідним заяву [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved