Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Заявник ставить питання про встановлення факту проведення нею поховання на Засумському кладовищі м. Суми [PERSON], померлої в 1985 році, та [PERSON], померлого в 1952 році. Свої вимоги мотивує тим, що у неї є родинне поховання, на якому розташовані могили її родичів. [PERSON] займалася похованням своєї свекрухи [PERSON] та батька свекрухи [PERSON], однак нею були втрачені оригінали свідоцтв про смерть вказаних осіб. Для визначення її користувачем місця поховання необхідно мати оригінали свідоцтв про смерть, на підставі яких видається свідоцтво про поховання. У видачі свідоцтва про поховання їй було відмовлено через відсутність оригіналів свідоцтв про смерть її свекрухи та батька свекрухи. На даний час єдиним шляхом вирішення проблеми є звернення до суду з заявою про встановлення факту проведення нею поховання своїх родичів. Учасники процесу в судове засідання не зявилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлялися, надали письмові заяви про слухання справи у їх відсутність, заявник заяву підтримав, представник заінтересованої особи подав письмовий відзив, в якому проти задоволення заяви не заперечував. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду на 1 квітня 2019 року. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є невісткою [PERSON]. Остання являється донькою [PERSON]. 29 листопада 1952 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). 7 травня 1985 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Згідно схеми розташування родинного поховання, на території Засумського кладовища м. Суми є родинне поховання [PERSON], де розташовані поховання її чоловіка [PERSON], померлого 1991 року, свекрухи [PERSON], [INFO], померлої 1985 року, доньки [PERSON], померлої в 2018 році, матері свекрухи [PERSON], померлої в 1935 році, батька свекрухи [PERSON], померлого у 1952 році. Оригінали свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] були втрачені, заявником отримані їх дублікати (а.с.6-7). 31 січня 2019 року заявник звернулася до директора КП «Спеціалізований комбінат» з заявою про видачу на її імя свідоцтва про поховання [PERSON], яка померла в 1985 році та [PERSON], який помер в 1952 році (а. с. 10). На вказане звернення КП «Спеціалізований комбінат» листом № 01-11/4 від 4 лютого 2019 року повідомило, що оскільки [PERSON] не зберегла оригінал свідоцтва про смерть [PERSON], [PERSON], а свідоцтво про поховання користувачу місця поховання надається тільки за наявності оригіналу свідоцтва про смерть, їй необхідно довести своє право на це поховання, звернувшись до суду (а. с. 11). Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON], померлого у 1952 році, заявниці ще не виповнилося 16 років, тобто вона була неповнолітньою, не була заміжньою. А тому не могла здійснювати поховання батька своєї свекрухи. З врахуванням викладеного вимоги заяви в частині встановлення факту поховання [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», після здійснення поховання померлого, виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобовязання поховати померлого, як користувачу місця поховання/користувачу місця родинного поховання/спеціалізованим комунальним підприємством видається відповідне свідоцтво про поховання. Це свідоцтво дає право предявнику на встановлення намогильних споруд у межах могили, вирішення питання про проведення підпоховання в зазначену могилу інших померлих членів родини, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання. Відповідно до ст.\~23\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» свідоцтво про поховання видається виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобовязання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання), після здійснення поховання. Визначення заявника виконавцем волевиявлення померлої [PERSON] та користувачем родинного поховання необхідне їй для отримання свідоцтва про поховання і подальшої можливості використання своїх прав, передбачених законом як користувача родинного поховання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог заявника та необхідність встановити факт проведення [PERSON] поховання її свекрухи [PERSON]

Outcome: partial