Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно свого колишнього співмешканця [PERSON] . Просила встановити захід тимчасового обмеження його прав з покладенням на нього терміном на 6 місяців заборони наближатися на відстань 500 метрів до місця її проживання, адреса якого: [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявниця проживає у вказаному будинку разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] . Дитина - [PERSON] має статус дитини - інваліда. Разом з заявницею та її малолітньої дочкою проживав співмешканець заявниці [PERSON] . Під час спільного проживання у 2020 - початку 2021 років, заінтрересована особа [PERSON] систематично вчиняв щодо заявниці психологічне та фізичне насилля. Вказувала, що перебуваючи в нетверезому стані, колишній співмешканець застосовує до заявниці психологічне та фізичне насилля, ображає її, в тому числі в присутності малолітньої дитини. Це призвело до того, що [PERSON] боїться за свою безпеку, відчуває емоційну невпевненість. Протягом 2020 - 2021 років [PERSON] неодноразово зверталась до поліції з приводу вчинення відносно неї домашнього насильства у формі лайок, образ, побоїв, погроз, приниження, залякування, проте письмово було зафіксовано два факти звернення - 07.05.2020 року зареєстровано за № 12168 щодо конфлікту зі співмешканцем та 15.01.2021 року за № 1269 щодо вчинення насильства в сім`ї з боку співмешканця. У даний час, [PERSON] проживає окремо від заявниці, але продовжує вчиняти психологічний тиск на неї, погрожувати фізичною розправою. 06.04.2021 ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник заявника адвокат Пінчук Ю.В. в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала з підстав, зазначених у ній. Заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Стіхін А.М. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечували. Вказували, що підстави для видачі обмежувального припису відсутні. [PERSON] зазначив, що дитина заявника [PERSON] є його дочкою, хоча відомості у свідоцтві про її народження записані зі слів матері. З 2012 року вони проживали спільно із заявником. Фізичного насильства щодо [PERSON] він не вчиняв. До відповідальності за вчинення насильства не притягався. Три місяці тому залишив місце спільного із заявником проживання і не спілкується із заявником. 15.01.2021 після звернення [PERSON] до поліції йому на 10 днів було заборонено наближатися до заявника. Вказана вимога було висловлена працівниками поліції в усній формі. Цю вимогу він виконав. Зазначив, що бажає допомагати своїй дитині, хоче з нею бачитися, проте сімейні відносини з [PERSON] підтримувати не хоче. Дослідивши матеріали справи, заслухайши учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заявник проживає у вказаному будинку разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , що має статус дитини - інваліда. Вказаний факт підтверджується довідкою, виданою Управлінням соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області. (а.с. 7) Відповідно до листа начальника Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Жука І. від 17.03.2021 №107/П-461/115/107-2021 від [PERSON] в період часу з 2020 року по час розгляду заяви зареєстровані повідомлення: до ЄО ІПНП за №12168 від 07.05.2020 щодо конфлікту зі співмешканцем та до ЄО ІПНП за №1269 від 15.01.2021 щодо вчинення насильства в сім`ї з боку співмешканця. (а.с. 8) Представник заявника в судовому засіданні вказала, що їй не відомо про результати розгляду вказаних звернень. Заявника не повідомляли про результати їх розгляду. Їй також не відомо чи притягався [PERSON] до відповідальності за вказаними фактами. Представник заявника та заінтересована особа в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] залишив місце проживання заявника. Наявність ризиків продовження, повторного вчинення домашнього насильства стосовно заявника її представник обгрунтовувала тим, що після того, як [PERSON] залишив місце проживання заявника він 08.03.2021 передав для дитини предмети. У відповідь на телефонний дзвінок висловлювався нецензурною лайкою, погрожував і ображав заявника. Зокрема, погрожував [PERSON] фізичною розправою, якщо вона не надасть йому можливості спілкуватися з дитиною. Щодо інших вимпадків застосування насильства чи погроз представник заявника вказала, що точно не може повідомити, коли такі випадки відбувалися. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Вказаний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини 1статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 статті 350-4 ПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини 1статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Так, під час розгляду справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникали конфліктні ситуації. Разом з тим, матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] вчиняє фізичне чи психологічне насильство відносно заявниці у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Звернення заявниці до органів поліції 07.05.2020 та 15.01.2021 не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Outcome: dismissed