Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Заявник звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з заявою, в якій просить встановити юридичний факт, що правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності на ? частини житлового будинку № 46, розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пров. Садовий, а саме: договір дарування ? частин житлового будинку № 46 по пров. Садовому в м. Мелітополь Запорізької області, посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори 10 травня 1989 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-3461, в якому по батькові одарованого записане як : [PERSON], належить [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], який помер 28 квітня 2017 року. Заява обґрунтована тим, 28 квітня 2017 року помер її батько, та після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане майно. Звернувшись до нотаріально контори з заявою по прийняття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва по право на спадщину, оскільки в правовстановлюючих документах на спадкове майно наявна розбіжність у написанні прізвища, імя та по батькові спадкодавця, а саме [PERSON], замість вірного [PERSON]. В судове засідання заявник не зявилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, просить заяву задовольнити повністю. Заінтересована особа в судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява по розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що заявник народилась 26 грудня 1972 року, батьками в свідоцтві про народження зазначено російською мовою: «отец [PERSON]», «мать [PERSON]» /а.с.6/. Відповідно до договору дарування, посвідченого 10 травня 1989 року державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-3461, [PERSON] отримав в дар ? частини будинку з відповідною частиною господарчих будов та споруд, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пров. Садовий, буд. 46 /а.с.8,9/. 06 жовтня 1990 року заявник уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис № 1492, серії ІІ-ЖС № 489113 /а.с.6/. 28 квітня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 739, серії І-ЖС № 389916 /а.с.5/. Після його смерті відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак 01 серпня 2018 року приватним нотаріусом Мелітопольської міського нотаріального округу [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через відсутність факту належності спадкодавцю [PERSON] спадкового майна, зокрема документ, що посвідчує право власності договір дарування, посвідчений 10\~травня 1989\~року державним\~нотаріусом Мелітопольської\~державної нотаріальної\~контори [PERSON],\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 1-3461,\~виданий на\~імя [PERSON] «Евгеніевича» /а.с.10/. Як вбачається з вищенаведених доказів, у договорі дарування, посвідченого 10 травня 1989 року державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-3461, прізвище, імя та по батькові [PERSON] було помилково зазначено українською мовою [PERSON]. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заявнику необхідно для прийняття спадщини. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру ( п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства»). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Відповідно до ч.1 ст.293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим юридичний факт, що правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності на ? частини житлового будинку № 46, розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пров. Садовий, а саме: договір дарування ? частин житлового будинку № 46 по пров. Садовому в м. Мелітополь Запорізької області, посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори 10 травня 1989 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-3461, в якому по батькові одарованого записане як [PERSON], належить [PERSON], [INFO], уродженцю [INFO], який помер 28 квітня 2017 року.

Outcome: approved