Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що 09.03.2016 року померла її мати [PERSON], [INFO] Поховала вона матір в смт. Родакове, Словяносербського р-ну Луганської області, і отримала лікарське свідоцтво про смерть від 10.03.2016 року та свідоцтво про смерть від 15.03.2016 року на тимчасово окупованій території України. До теперішнього часу вона не має можливості отримати свідоцтво про смерть матері на території України, оскільки відділ Дружківський міський відділ РАЦС не приймає свідоцтво про смерть її матері як документ, виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення вказаного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть матері. Просить встановити факт смерті її матері [PERSON], [INFO], вказавши датою смерті 09.03.2016 року, місцем- смт. Родакове Словяносербського району Луганської області. В судовому засіданні заявник підтримала свою заяву з підстав зазначених в ній. Просить її задовольнити в повному обсязі. Встановити факт смерті її матері [PERSON] Представник зацікавленої особи в судове засідання\~ не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Суд встановив, що\~ заявник [PERSON] є донькою померлої [PERSON]\~ (а.с.10). Судом встановлено, що\~[PERSON] померла 09 березня 2016 року в смт. Родакове Словяносербського р-ну Луганської області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про\~ смерть № 12 від 10.03.2016 року,\~ довідкою про причину смерті від 10.03.2016 року,\~виданими державною установою «Словяносербське територіальне медичне обєднання «Родаківська амбулаторія загальної практики- сімейної медицини»», свідоцтвом про смерть, виданим 15.03.2016 року відділом запису актів цивільного стану Словяносербського районного управління юстиції Луганської області, а також фотографіями з місця поховання\~ (а.с.8,9,12). Допитана в судовому засіданні, відповідно до ст. 184 ЦПК України, в якості свідка заявник [PERSON] пояснила, що її мати, [PERSON], останній час хворіла через похилий вік. Померла 09.03.2016 року за місцем свого зареєстрованого проживання: [INFO], яке є тимчасово окупованою територією України. Похованням матері займалася вона з допомогою племінників. Поховали померлу на Родаковському кладовищі. Судом встановлено, що у реєстрації смерті [PERSON] було відмовлено оскільки останньою для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.13 ). Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть та свідоцтву про смерть [PERSON] як документам, що видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2\~ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України\~та законами України. Крім того, суд враховує норму\~статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто лікарське свідоцтво про смерть № 12\~від 10.03.2016 року та свідоцтво про смерть [PERSON] від 15.03.2016 року, видані в Словяносербському р-ні Луганської області- на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створюють правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті [PERSON] \~для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON] суд, як виняток, приймає до уваги надані лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть [PERSON], і оцінює їх в сукупності з фотографіями з місця поховання, поясненнями заявника [PERSON], допитаної в якості свідка, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт смерті [PERSON] 09\~березня 2016 року в смт. Родакове Словяносербського району Луганської області, Україна, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про смерть матері відповідно до законодавства України.

Outcome: approved