Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якої просить встановити факт належності [PERSON], [INFO], правовстановлюючого документа, а саме Сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ОД № 0157806, виданий 16 лютого 1998 року, Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області на ім'я [PERSON]. У судове засіданні представник заявника не зявилась але на адресу суду надіслала заяву, в якій вона наполягає на задоволені заявлених вимог та просить розглядати справу у її відсутності. Представник заінтересованої особи Біляївська районна державна адміністрація Одеської області до судового засідання не зявився, але на адресу суду надіслав заяву в якій на заперечував проти задоволення заявлених вимог, та проси розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Рішенням Біляївської районної державної адміністрації Одеської області за №383/96 від 5 грудня 1996 року, [PERSON] 16 лютого 1998 року було видано сертифікат на право власності на земельну частку(пай) серії ОД № 0157806, який зареєстровано в книзі записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) за № 329. Вказаний сертифікат було видано на ім'я [PERSON]. Маючи намір отримати у встановленому законом порядку кадастровий номер на зазначену земельну ділянку, заявник зайнявся підготовкою документів. Але у процесі підготовки документів було виявлено, що при видачі вказаного сертифікату Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області була допущена помилка в написанні по-батькові заявника, а саме замість «Пилипович» було записано українською мовою як «Філіпович». Той факт, що по-батькові заявника «Пилипович» підтверджується: паспортом на ім'я [PERSON] серії МЕ№ 494193, виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області від 08 вересня 2004 року; ідентифікаційним номером [NUMBER], виданим на ім'я [PERSON]; свідоцтвом про народження серії VI УР № 1165644, виданий 18 червня 1964 року. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз'яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення вимог заявника та встановлення факту належності правовстановлюючого документа, оскільки заявлені вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні. На підставі наведеного,

Outcome: approved