Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

Заявники 04.07.2019 року звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2005 року, мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у подружжя не склалось в силу несумісності характерів, розбіжностей у поглядах, зокрема, щодо співіснування, ведення спільного господарства, будування сім`ї і виховання дитини, а тому вони дійшли висновку про недоцільність збереження даного шлюбу і змушені звертатись до суду з вказаною заявою. У судове засідання заявники [PERSON] , [PERSON] суду подали заяву, згідно якої просили проводити розгляд справи у їх відсутності, разом з тим зазначали, що вимоги своєї заяви підтримують та просять їх задовольнити. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Отже, вивчивши всі наявні в матеріалах справи докази вважаю за можливе здійснити розгляд справи у відсутності заявників. Судом встановлено, що подружжя перебуває в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2005 року (а.с. 3), мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданим в США від 18.06.2015 (а.с. 7). Відповідно до вимог ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Під час шлюбу та спільного проживання, між подружжям виникали непорозуміння, внаслідок чого вони звернулись до суду зі спільною заявою про його розірвання. Як вбачається з копії «Договору про місце проживання дитини та про сплату аліментів на її утримання» від 27 червня 2019 року укладеного між батьками, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 310, заявники вирішили всі істотні питання, щодо місця проживання дитини, участі у забезпеченні умов її життя, здійснення права на особисте виховання, а також сплати аліментів на її утримання (а.с.12-13). За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з подружжя. На підставі викладеного і

Outcome: approved