Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільною заявою в порядку окремого позовного провадження про розірвання шлюбу, в якій просять суд розірвати шлюб між ними, зареєстрований 04.07.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис №130 від 04.07.2003 року. Сторони у заяві зазначили, що від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . В мотивування підстав щодо розірвання шлюбу, заявники зазначили, що останнім часом відносини між ними погіршилися, у зв`язку з чим вони припинили шлюбні відносини, причиною розпаду сім`ї є постійні розбіжності та різні погляди на сімейне життя. 18.07.2019 року між заявниками укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини та щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, при цьому батько має право бачитись з нею в порядку, передбаченому зазначеним договором, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Скорик Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №386. Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. Заявники до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності та вимоги заяви підтримали у повному обсязі. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. 04.07.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Миколаєва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що 04.07.2003 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №130. За час перебування у шлюбі, сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Як зазначають заявники в своїй заяві, їх сумісне життя не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та протилежними поглядами на шлюб, тому вони припинили проживати однією сім`єю. У заяві заявники також вказують, що вважають збереження їх шлюбу недоцільним, та подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам кожного з них. Крім того, заявники надали суду копію укладеного між ними 18.07.2019 року договору про визначення місця проживання дитини, участь батьків у її вихованні та розмір аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Скорик Ю.В., зареєстрований в реєстрі за №386. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обовязково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати, а тому заява сторін про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved