Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

заявники звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 липня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №1630. В обґрунтування заяви покликаються на те, що 27 липня 2002 року між ними зареєстровано шлюб у якому мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON]., [INFO] Не дивлячись на наявність дітей, їх спільне життя як подружжя не склалось. Фактично подружні відносини між ними припинились та спільного господарства не ведуть. Постійні конфлікти у сім'ї призвели до втрати почуттів любові, поваги, відсутність довіри та взаєморозуміння. Вони спільно вважають, що стосунки як подружжя між ними вже не можуть бути поновлені. Разом із тим, свідомі своїх обов'язків як батьки, а тому хочуть розірвати шлюб в порядку окремого провадження, оскільки: не існує між ними цивільного спору з приводу можливості збереження сім'ї; не існує між ними спору щодо визначення місця проживання дітей та щодо участі в утриманні дітей, порядку здійснення батьківських прав. Розуміючи важливість участі у вихованні дітей як батька і матері, необхідність достатнього матеріального забезпечення дітей, дійшовши згоди щодо істотних умов, уклали договір між батьками про сплату аліментів на утриманні дітей, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків та визначення місця проживання дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юхимович М.Л., зареєстрований в реєстрі за №2480. Вони дійшли згоди щодо таких істотних умов договору як визначення місця проживання дітей - діти залишаються проживати з матір'ю [PERSON] та щодо розміру аліментів визначеному у вигляді твердої суми за домовленістю сторін у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Також договором передбачено порядок здійснення батьківських прав. Будь-які спори, що виникають з сімейних правовідносин між ними відсутні. Заявники подали до суду спільне клопотання, за змістом якого заяву про розірвання шлюбу підтримують в повному обсязі, зазначили, що примирення між ними не можливе, сім'я розпалась остаточно, а тому просять таку задоволити, а розгляд справи проводити у їх відсутності. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданого ними клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заяву слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя. Судом встановлено, що заявники [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований 27 липня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за №1630, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 27.07.2002 серії [NUMBER], однак міцної сім'ї не створили. Сторони з проживають окремо та спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбні відносин. На даний час обоє із подружжя не знаходять підстав для примирення. Крім цього, заявниками 01.11.2015 року укладено договір між подружжям про сплату аліментів на утримання дітей, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків, визначення місця проживання дітей, який в свою чергу посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юхимович М.Л., зареєстрований в реєстрі за №2480. Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як встановлено судом, сімейне життя між сторонами не склалось, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі останні міцної сім'ї не утворили. Внаслідок непорозумінь та конфліктів, які виникали в сім'ї, сторони протягом тривалого часу не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. З змісту спільної поданої заяви вбачається, що конфлікт в сім'ї носить постійний характер, почуття любові та поваги, без яких повноцінна сім'я існувати не може, між сторонами втрачено, відсутні довіра та взаєморозуміння, а примирення та відновлення сімейних стосунків неможливе. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, враховуючи виконання заявниками вимог ст.109 СК України, а також те, що це дійсна воля подружжя, права жодної із сторін, включаючи неповнолітніх дітей, не будуть порушені, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно та не може бути збережена, майнові спори та спори з утримання і виховання дитини між заявники відсутні, а тому заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 105, 109, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved