Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, посилаючись на те, що він проживав на території України з 1976 року до 1993 року, а саме з 1976 року до 30 листопада 1992 року за адресою: [ADDRESS], з 01 грудня 1992 року до серпня 1993 року за адресою: [ADDRESS]. З серпня 1993 року до липня 1998 року він проживав у [INFO] Російської Федерації. З серпня 1998 року і по теперішній час він проживає у м. Кривий Ріг за адресою: [ADDRESS]. В звязку з досягненням ним 45-річного віку та необхідністю оновлення посвідки на постійне проживання, [PERSON] звернувся до Державної міграційної служби України, однак у оновленні посвідки було відмовлено через те що він є громадянином України, оскільки на момент проголошення незалежності України він проживав на території України. На запит до Посольства України в Російській Федерації заявнику було надано відповідь від 10 листопада 2017 року № 6111/19-09Іл-10304, відповідно до якої було зазначено, що з урахуванням вимог пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» від 08 жовтня 1991 року та з урахуванням факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, він є громадянином України. Просить встановити факт його постійного проживання, [PERSON] [INFO], на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року для встановлення належності до громадянства України. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Інгулецький районний сектор в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання на території Україниу судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухав пояснення заявника, суд вважає встановленими такі обставини. Як вбачається із довідки відділу реєстрації місця проживання громадян №1205 від 06 лютого 2018 року заявник проживав на території України з 1976 року до 1993 року та з 1998 року по теперішній час в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. З 01 листопада 1976 року до 30 листопада 1992 року за адресою: [ADDRESS], з 08 вересня 1998 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Прибув з м. Кагалим, Тюменської області Російської Федерації (а.с.20). На заяву [PERSON] про перевірку його належності до громадянства України посольство України в Російській Федерації надало відповідь від 10 листопада 2017 року № 6111/19-09Іл-10304, де зазначено, що [PERSON] є громадянином України відповідно ст.3 ЗУ «Про громадянство України» від 08 жовтня 1991 року (а.с.15). Як вбачається із трудової книжки заявника, останній в період з 01 вересня 1987 року по 01 липня 1991 року навчався в Інгулецькому горнорудному технікумі, в період з 05 лютого 1992 року по 26 липня 1993 року працював на Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті (а.с.16-19). Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно зі ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Беручи до уваги зібрані у справі докази та їх належну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність спору про право матеріальне і встановлює факт постійного проживання [PERSON], [INFO], на території України станом на 24 серпня 1991 року включно, який необхідний заявнику для встановлення належності до громадянства України. На підставі викладеного і

Outcome: approved