Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Заявник у липні 2018 року звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просить встановити факт визнання батьківства [PERSON], 1931 р.н., померлим [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, щодо дочки [PERSON], яка народилась [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області від матері [PERSON] і померла там же [INFO]; а також встановити факт прийняття [PERSON], померлою [INFO], спадщини свого батька [PERSON], померлого [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що його мати, як [PERSON], народилась [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, про що Фрунзівським райбюро ЗАГС Одеської області 24 жовтня 1963 року був складений відповідний актовий запис № 99, в якому вказана її мати [PERSON], яка не перебувала у шлюбі, а у графі батько відомості відсутні. Стверджує, що [PERSON] був батько його матері і на день її народження проживав разом зі співмешканкою [PERSON] у будинку по [ADDRESS] однією сім'єю з матір'ю заявника, як своєю дочкою, визнавав своє батьківство щодо матері заявника, утримав та виховував її як батько починаючи з дня її народження до 01.10.1968 року. Посилається також на те, що його мати безпосередньо перед смертю [PERSON], яка настала [INFO], проживала разом з ним, а також здавала в оренду належну спадкодавцю земельну частку (пай). Зазначає, що встановлення вказаних фактів необхідно йому для оформлення спадщини матері [PERSON], померлої [INFO], щодо майна її батька [PERSON]. У судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги про встановлення фактів підтримали повністю. Щодо заінтересованої особи [PERSON] на підставі свідоцтва про смерть встановлено, що він помер 06 березня 2012 року. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали до суду письмові заяви, в яких вказують, що повністю визнають зазначені заявником обставини і у них відсутній спір із заявником щодо спадкування майна [PERSON], померлої [INFO], та [PERSON], померлого [INFO], не заперечують проти задоволення заяви про встановлення фактів і справу просять розглянути за їх відсутності. Вислухавши заявника та його представника, допитавши свідків і дослідивши надані заявником докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження та відповідного йому актового запису № 99 складеного 24 жовтня 1963 року Фрунзівським райбюро ЗАГС Одеської області, [PERSON] народилась [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області від матері [PERSON], яка не перебувала у шлюбі, у графі батько відомості відсутні, а по батькові дитини вказано за вказівкою матері. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого на підставі актового запису № 37 складеного 18.03.1960 року Фрунзівським райбюро ЗАГС Одеської області, [PERSON] народився [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області від матері [PERSON], а у графі батько відомості відсутні. У зведеному витягу з домової книги будинку по [ADDRESS] вказано про прописку у ньому з дня заведення домової книги 16.10.1970 року до дня смерті [INFO] власника будинку [PERSON], з 24.04.1981 року до дня смерті [INFO] [PERSON], як її співмешканця, з 24.06.1981 року до дня смерті [INFO] [PERSON], як її доньки, з 27.06.1980 року по теперішній час [PERSON], як її сина. Допитані у судовому засіданні свідки дали наступні показання: [PERSON], що є сусідом заявника, а [PERSON] і його жінка [PERSON] були його хрещеними батьками і тому всю їхню сім'ю, яка проживала в будинку по [ADDRESS], він знав з дитинства. [PERSON] все своє життя відносився до матері заявника [PERSON] як до своєї доньки, а вона після його смерті розпорядилася його майном і продовжувала проживати у будинку. [PERSON], що є сусідом заявника і знає, що його дід [PERSON] проживав у будинку по [ADDRESS] зі своєю дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] і [PERSON], яка була матір'ю заявника і до якої [PERSON] ставився як до своєї дочки. Після смерті [PERSON] мати заявника залишилась проживати у вказаному будинку і розпорядилась майном свого батька. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого на підставі запису за № 96 складеного 23 грудня 1986 року відділу ЗАГС Фрунзівського райвиконкому Одеської області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєне прізвище [PERSON]. Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 04 листопада 1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 616, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області розміром 9,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису за № 41 зробленого [INFO] в книзі реєстрації актів про смерть відділу реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] в в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області. За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, заповіт щодо майна [PERSON] не посвідчувався, його спадкоємці із заявами про прийняття його спадщини або відмову від неї не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. За довідками Захарівської селищної ради № 474 від 19.01.2018 року і № 223 від 02.04.2018 року, [PERSON] безпосередньо перед смертю [PERSON] проживала разом з ним, а також здавала в оренду належну спадкодавцю земельну частку (пай). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису за № 21 зробленого 01 березня 2010 року в Книзі реєстрації смертей відділу реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області. Згідно свідоцтв про народження заявника і заінтересованих осіб [PERSON] І [PERSON], виданих на підставі записів зроблених у книзі реєстрації актів про народження відділом ЗАГС Фрунзівського райвиконкому Одеської області, їхніми батьками були [PERSON] і [PERSON]: заявника запис за № 43 від 12 березня 1987 року, [PERSON] № 47 від 17 травня 1991 року, [PERSON] № 42 від 17 травня 1994 року. За довідкою Захарівської селищної ради № 475 від 19.01.2018 року, заявник постійно проживав з матір'ю [PERSON] на день її смерті. За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, заповіт щодо майна [PERSON] не посвідчувався, її спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Постановою від 26 січня 2018 року Романової І.С., державного нотаріуса вказаної нотаріальної контори, через відсутність документального підтвердження родинних відносин матері заявника зі спадкодавцем [PERSON] та факту прийняття нею його спадщини, заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цю спадщину. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1), суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2). Ч. 6 ст. 294 цього Кодексу передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Ч. 2 ст. 315 ЦПК визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд відзначає про відсутність перешкод для розгляду вимог заявника про встановлення фактів в порядку окремого провадження, оскільки до участі у справі залучені всі заінтересовані особи, у яких відсутній спір із заявником щодо спадкування майна [PERSON], померлої [INFO], та [PERSON], померлого [INFO]. Оцінюючи правовідносини, що виникли у заявника у зв'язку з наведеними вище обставинами, суд виходить з наступних положень законодавства, що були чинними на час певних подій або дій зазначених у рішенні осіб. Статтями 1 і 3 Закону СРСР від 27 червня 1968 року «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім'ю» було визначено введення в дію цих Основ з 1 жовтня 1968 року, а також передбачено, що у випадку смерті особи, на утриманні якого перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання ним батьківства може бути встановлений у судовому порядку. Пунктом 7 постанови Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 р. № 2476-VII«Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР» також було передбачено, що у відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановлення її місця проживання батьківство може бути встановлено за заявою батька. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або батька дитини або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства провадиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини. Пункт 8 цієї Постанови також встановлював, що при встановленні батьківства у порядку, передбаченому статтею 7 цього Указу, діти мають ті ж права і обов'язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі між собою. У цих випадках взаємні права і обов'язки між дитиною, яка народилася до 1 жовтня 1968 року, і батьком, а також родичами батька вважаються такими, що виникли з моменту народження дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз'яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. На підставі зазначених положень та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту визнання батьківства [PERSON] щодо [PERSON], оскільки її мати у шлюбі не перебувала, у свідоцтві про її народження запис про батька відсутній і по батькові вказано за вказівкою матері, а згідно даних про прописку (реєстрацію) членів її сім'ї та показань свідків - [PERSON] визнавав своє батьківство щодо матері заявника, утримав та виховував її як батько починаючи з дня її народження до 01.10.1968 року. Встановлення цього факту підтверджує право [PERSON] на спадкування майна свого батька [PERSON] виходячи з відсутності його заповіту та обставин щодо прийняття його спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння його майном, які визначались законодавством чинним на час смерті [PERSON] [INFO]. Так, положеннями статті 524 ЦК УРСР було визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 529 цього Кодексу передбачала, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтями 548 і 549 цього Кодексу було встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном і ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пункт 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, передбачав, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном, зокрема, може бути довідка виконавчого комітету місцевої Ради про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; або запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця. Виходячи з встановлених судом обставин щодо того, що мати заявника [PERSON] безпосередньо перед смертю спадкодавця[PERSON] проживала разом з ним і здавала в оренду належну йому земельну частку (пай) - то наявні також підстави для встановлення факту прийняття нею спадщини свого батька [PERSON] Встановлення вказаних фактів надає право заявнику на спадкування за законом майна його матері [PERSON], виходячи з відсутності її заповіту та обставин щодо прийняття ним її спадщини за фактом постійного проживання з нею на час відкриття спадщини, на підставі положень ЦК України чинних на час її смерті [INFO], які передбачали наступне: спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261); спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 3 і 5 статті 1268).

Outcome: approved