Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Заявник звернулася Київського районного суду м. Одеси з заявою про встановлення факту приналежності їй правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 28 травня 1993 року, оскільки у такому правовстановлюючому документі допущено неправильне написання її прізвища - «[PERSON]» та по-батькові «[PERSON]», оскільки у інший спосіб, від судового, усунути наведені перешкоди у реалізації нею всієї повноти її права власності щодо квартири [ADDRESS], неможливо. В судове засідання сторони, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили. Заявник звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала з викладених у заяві про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу підстав. Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Звертаючись до суду за захистом свого права заявник самостійно визначає предмет та підстави позову. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень Так, дослідивши доводи заявника, перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне. Відповідно до проведеного аналізу копії паспорту громадянина України (серія [NUMBER]), виданого заявнику, де її прізвище російською мовою вказано «[PERSON]» а по-батькові «[PERSON]», Свідоцтва про право власності на житло, квартиру [ADDRESS],від 28 травня 1993 року, [NUMBER], видане на ім'я [PERSON] та [PERSON] згідно розпорядження [NUMBER] від 28 травня 1993 року, кореспондуючого розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право на спадщину за законом (№4-1116 від 18.06.2004 року), виданого на ім'я [PERSON] до майна померлого [PERSON], - ? частини квартири [ADDRESS], за змістом якого зазначено про перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, технічного паспорту р.№39пр-122-145 на вказану квартиру, виготовлений станом на 18.03.2004 року, де власниками квартири вказано [PERSON] та [PERSON], копії свідоцтва про одруження на бланку [NUMBER] від 07 червня 1964 року, про одруження, російською мовою «[PERSON]» та «[PERSON]», прізвище якої у зв'язку з укладенням шлюбу було змінено на «[PERSON]», вбачається, що заявником належним чином обґрунтовані обставини, що викладені у заяві про визнання приналежності правовстановлюючого документу. Виходячи з вищевикладеного, згідно ст.256 ЦПК України, відповідно до якого суд вправі розглядати справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються дійсними з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, враховуючи обґрунтовані посилання заявника на безпідставне обмеження її прав як власника зазначеного майна, що відбувається через невідповідність написання її прізвища та по-батькові у Свідоцтві про право власності на житло [NUMBER], суд доходить висновку про необхідність задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Outcome: approved