Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що [INFO] вона [PERSON] народила сина - [PERSON] , народження дитини було зареєстроване у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 95. Батьком народженої дитини, згідно ст. 135 Сімейного кодексу України, з її слів був записаний - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної згоди батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. 10 листопада 2020 року між нею та [PERSON] , громадянином Держави Ізраїль, зареєстровано шлюб. На даний час має намір виїхати з сином - [PERSON] до Держави Ізраїль для возз`єднання сім`ї, оскільки, у свідоцтві про народження дитини вказані відомості про батька - [PERSON] , який як особа не існує, згідно вимог законодавства Держави Ізраїль для в`їзду [PERSON] на територію Держави Ізраїль необхідно представити рішення суду про те, що виключне опікунство неповнолітньої дитини надано його матері. А тому просила суд встановити факт, що вона [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ірпень Київської області, є єдиним опікуном свого малолітнього сина [PERSON] . Заявник в судове засідання не з`явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просить заяву розглянути у її відсутності, вимоги заяви підтримує і просить їх задовольнити. Заінтересована особа - представник відділу опіки та піклування Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою в якій просить справу розглядати без їхньої участі, не заперечують проти задоволення вимог заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; становлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.02.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] народився [INFO] в м. Ірпінь Київської області, актовий запис № 95, батьки вказані: батько - [PERSON] громадянин України, мати - [PERSON] громадянка України (а.с. 6). Відповідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 15.11.2016 № 00017327691, державна реєстрація актового запису про народження дитини [PERSON] , дата народження - [INFO] , проведена відповідно до частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відомості про батька: [PERSON] громадянин України. Відомості про матір: [PERSON] громадянка України. Відомості про батька записані за вказівкою заявника на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 8-9). За нормою частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Заявник [PERSON] 10 листопада 2020 року зареєструвала шлюб з громадянином Держави Ізраїль [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 7). За повідомленням заявника, вона не може виїхати з дитиною до свого чоловіка в Ізраїль для возз`єднання сім`ї, оскільки за законами Держави Ізраїль для цього необхідне судове рішення на підтвердження статусу одинокої матері, тобто, що вона є єдиним опікуном своєї дитини. За змістом 315 Цивільного процесуального кодексу України , у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції). Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. Згідно ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цвітного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. ст. 144-147 Сімейного кодексу України. Згідно частини 2 ст. 147 Сімейного кодексу України, по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Оскільки заявник [PERSON] є матір`ю сина [PERSON] , то відповідно до закону вона є опікуном свого малолітнього сина, тому суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] є єдиним опікуном свого малолітнього сина [PERSON] . Судом встановлено, що факти, викладені в заяві знайшли своє повне підтвердження дослідженими по справі доказами, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved