Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, покликаючись на те, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не зміг видати свідоцтво про право на спадщину, тому що у правовстановлюючих документах прізвище її батька вказано як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Просить встановити факт, що він є сином [PERSON] , померлої [INFO] , належності [PERSON] сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ №0089112, складання заповіту від 01 листопада 1999 року [PERSON] . У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що заяву слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 січня 2007 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] . Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року відповідно до п.1 ст.273) ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно довідки Підзвіринецької сільської ради №456 від 26 червня 2020 року [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] є її сином. Відповідно до заповіту [PERSON] від 01 листопада 1999 року [PERSON] заповіла належне їй майно своєму сину [PERSON] .. У відповідності до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0089112 від 28 лютого 19998 року земельна ділянка, площею 0,50 га у КАГ « Діброва » належить [PERSON] . Внаслідок наведеного, на переконання суду факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] стверджується доказами, які не викликають сумніву у їх об`єктивності, а відтак суд вважає, що з метою оформлення заявником спадщини після смерті матері [PERSON] слід встановити факт, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На підставі наведеного та з врахуванням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак заявником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо неможливості внести відповідні зміни до реєстраційних документів. А також, зі змісту ст. 4 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що факти належності [PERSON] сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ №0089112, складання заповіту від 01 листопада 1999 року [PERSON] оспорюються будь-якими особами, установами чи організаціями, а відтак, суд вважає, що у задоволенні даних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити частково.

Outcome: partial