Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, вказуючи, що з 21.04.2012 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]Д.І. 01.02.2016 року вона, перебуваючи в м. Донецьк, який є тимчасово окупованою територією України, народила другу дитину хлопчика Еміра, вагою 3600 кг, про що їй було видане медичне свідоцтво про народження № 652 від 18.04.2016 року та свідоцтво про народження, які мають печатку, яка різниться з печаткою державних установ України. Проте, вона з чоловіком бажають щоб їх син отримав громадянство України та мав належні документи. При зверненні до Відділу РАЦС Володарського РУЮ для здійснення реєстрації народження дитини, їй було відмолено, оскільки нею надано документи, на підставі яких не може бути зареєстроване народження. Встановлення факту народження дитини необхідно для реєстрації її народження на території України та отримання відповідного свідоцтва про народження українського зразка. Крім того, без отримання вищевказаного свідоцтва про народження вона не може повернутися на підконтрольну Україні територію, бо без українського свідоцтва про народження неможливо переткнути блокпости з новонародженою дитиною. Просить встановити факт народження 01.02.2016 року нею, яка перебуває в шлюбі з [PERSON]Д.І., другої дитини чоловічої статі, вагою 3600 кг, в м. Донецьк. Заявниця [PERSON] в судове засідання не зявилася. Надала суду письмову заяву, в якій заяву підтримала у повному обсязі, наполягала на її задоволенні та просила справу розглянути у її відсутність за участю її представника адвоката [PERSON] Представник заявниці [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заяву по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на її задоволенні. Заінтересовані особи: [PERSON]Д.І. та представник Відділу ДРАЦС Володарського районного управління юстиції у Донецькій області [PERSON] в судове засідання не зявилися. Надали суду письмові заяви, в яких проти задоволення заяви не заперечували, а представник Відділу ДРАЦС Володарського районного управління юстиції у Донецькій області також просив справу розглянути без його участі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини заявниці та заінтересованих осіб достатніми, суд розглянув справу в порядку ст. 197 ЦПК України у їх відсутність. Вислухавши представника заявниці, розглянувши письмові заяви заявниці та заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно паспортних даних заявниця [PERSON] є громадянкою України, а заінтересована особа: [PERSON] [PERSON] є громадянином [PERSON] [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області серії 1-НО № 280286 виданого 21.04.2012 року громадянин [PERSON] [PERSON] [PERSON] [PERSON] та громадянка України [PERSON] зареєстрували шлюб 21.04.2012 року та після реєстрації шлюбу остання отримала прізвище «Манкєвич-Арар», про що зроблено відповідний актовий запис № 216. З дублікату медичного свідоцтва про народження № 652 від 18.04.2016 року виданого на тимчасово непідконтрольній території України «Донецький центр охорони материнства та дитинства» вбачається, що [PERSON] 01.02.2016 року о 06-10 год. у «ДЦОМТД» на 40 тижні вагітності народила другу дитину - хлопчика вагою 3600,0 гр. Згідно відмови Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Донецькій області у проведені державної реєстрації народження за вих. № 35/3.2-95 від 26.04.2016 року представнику заявниці [PERSON] [PERSON], яка діє від імені [PERSON] та [PERSON]Д.І. відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої 01.02.2016 року у [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини не предявлено медичний документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Відповідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Також статтею 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що, якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоровя документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоровя, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоровя не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно правового змісту ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Як встановлено судом медичне свідоцтво про народження дитини заявниці було видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому зазначений медичний документ, що підтверджує факт народження дитини відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює будь яких правових наслідків, в звязку з чим заявниця позбавлена можливості зареєструвати народження своєї дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, що підтверджується вищезазначеною письмовою відмовою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції у Донецькій області у проведенні державної реєстрації народження дитини. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Статтею 257-1 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч.3, ч.4 зазначеної статті, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Суд сприймає надане заявницею медичне свідоцтво про народження № 652 від 18.04.2016 року, як носій конкретної інформації факту народження заявницею [PERSON] другої дитини чоловічої статі, але при цьому не може визнати вказане медичне свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки воно видане органами влади, які не визнаються органами влади України. Таким чином, враховуючи, що заявниці, яка є громадянкою України органом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у реєстрації народження дитини, а в інший спосіб це зробити вона не має можливості, оскільки не існує визначеного законом порядку проведення такої реєстрації, суд вважає, що з метою захисту прав заявниці слід встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території України, що є підставою для такої реєстрації державним органом України та видачі заявниці свідоцтва про народження дитини громадянина України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, незважаючи на задоволення вимог заявниці, суд не повертає сплачену нею при зверненні до суду суму судового збору, оскільки згідно вимог ч.7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved