Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про оголошення померлим її колишнього чоловіка [PERSON], [INFO], громадянина України, останнє місце мешкання : [ADDRESS], якого біля 10 років не бачила, де він знаходиться не знає. До теперішнього часу ні живого ні мертвого [PERSON] ніхто не бачив, родичі вважають його померлим, до такого висновку прийшла і вона. Вжиті заходи щодо пошуку [PERSON] не дали позитивних результатів. Оголошення [PERSON] необхідно їх для захисту прав неповнолітнього сина [PERSON], 24.01.2002 року батьком якого є [PERSON] У судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала свої вимоги та просить суд оголосити її колишнього чоловіка [PERSON] померлим. У судовому засіданні представник зацікавленої особи Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради не заперечувала проти оголошення [PERSON] померлим, так як дослідженні судом докази стверджують про це, що дозволить заявниці захистити права неповнолітнього сина. Представник зацікавленої особи Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області не зявився в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, покладаючись на розсуд суду. Представник зацікавленої особи Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя, належним чином повідомлений про час місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, не надав суду заяви про відкладення розгляду справи. Допитана в якості свідок [PERSON] підтвердили факт відсутності брата [PERSON] біля десяти років, він зловживав спиртним, хворів на туберкульоз, останнім часом, проживав без визначеного місця проживання, тому родичі вважають його померлим. У судовому засіданні були дослідженні: свідоцтво про розірвання шлюбу /а.с.3/; свідоцтво про народження [PERSON] /а.с.4/; рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 3.07.2008 року за яким [PERSON] визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №54 у будинку №71 по вул.50 років СРСР в м.Маріуполі /а.с.36/; довідка Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 16.02.2016 року, за якою заявниця [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] на утримання сина; вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 4.01.2004 року за яким [PERSON] будо засуджено /а.с.43/; довідка Головного центру спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 30.03.2016 року щодо якої відносно [PERSON], [INFO] відсутні відомості про перетинання ним державного кордону України; довідка Міського протитуберкульозного диспансеру м.Маріуполя, за якою [PERSON] перебував на обліку в диспансері; довідка Комунального підприємства «Маріупольське трамвайно-тролейбусне управління», за якою [PERSON] звільнений з роботи у 2002 році. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника зацікавленої особи, свідка, з урахуванням у сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення про оголошення [PERSON], [INFO] померлим, оскільки за останнім місцем його проживання відсутні відомості щодо нього більше трьох років. Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Судом роз'яснено заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів зазначених у заяві. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] померлим. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Згідно ч. 3 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] судом у точності не може бути встановлено, [PERSON] необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Outcome: approved