Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Заявники звернулись до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог заявники вказують, що 14 грудня 2019 року між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] . Спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини на ведення спільного сімейного господарства. Даний шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати. У судовому засіданні заявники заяву підтримали та просили задовольнити. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 14 грудня 2019 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 грудня 2019 року, виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис за № 2506. Від даного шлюбу у заявників народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 липня 2020 року, виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), про що зроблено актовий запис за № 1205. Встановлено, що заявники мають протилежні погляди на сім`ю та шлюб, у них немає взаємоповаги одне до одного, а постійні сварки призвели до неприязних стосунків. Син [PERSON] проживає разом із матір`ю. Між подружжям не існує спору щодо визначення місця проживання і утримання неповнолітнього сина. 13 жовтня 2021 року між заявниками укладено Договір про утримання та виховання сина [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстрованим в реєстрі за №5173. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В силу вимог ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, приймаючи до уваги те, що заявники [PERSON] та [PERSON] припинили подружні стосунки, прийшли до висновку, що подальше спільне життя буде суперечити їхнім інтересам, заява про розірвання шлюбу не була відкликана ними після спливу строку, визначеного ч. 4 ст. 109 СК України та на виконання вимог ст. 109 СК України вони уклали договір щодо визначення місця проживання їхнього малолітнього сина, участь батька в його матеріальному забезпеченні та вихованні, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає їх дійсній волі. Після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини, тому заява підлягає задоволенню судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України.

Outcome: approved