Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Заявники [PERSON], [PERSON] звернулися до Луганського міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] року, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Луганськ, Україна, [PERSON] народила доньку, що підтверджується лікарським свідоцтвом про народження. Заявники звернулися до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо реєстрації народження доньки, але їм було відмовлено у зв'язку із тим, що не надано жодного документу для реєстрації цього народження, відсутні підстави для державної реєстрації народження та видачі свідоцтва про народження українського зразку відповідно до законодавства України. Встановлення факту народження дитини необхідно заявникам для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини. В судове засідання заявники [PERSON], [PERSON] не з'явилися, в заяві просили розглянути справу без їх участі. В судове засідання представник заінтересованої особи Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Частиною першою ст. 144 СК України передбачено, що батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 22.03.1997 року, [PERSON], [INFO], уродженець м. Луганськ, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 08.07.1999 року, [PERSON], [INFO], уродженка с. Іллірія Лутугінського району Луганської області, зареєстрована за адресою: Україна, [ADDRESS]. Згідно із копією медичного свідоцтва про народження №400, виданого [INFO] року «Державною установою «Луганська республіканська клінічна лікарня» Луганської народної республіки», [PERSON], яка проживає за адресою: Україна, [ADDRESS], [INFO] року, о 13-32 народила у м. Луганськ дівчинку. Вказаний документ складений на бланку Медична документація Форми первинної облікової документації №103/у, затвердженого наказом «Міністерства охорони здоров'я Луганської народної республіки» 28.08.2015 року №591 та підписаний лікарем. Згідно із листом Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 25.04.2018 року №84/17.1-29, рішення суду про встановлення факту народження є єдиною підставою для державної реєстрації народження особи на підставі медичних документів, оформлених медичними закладами на території непідконтрольній українській владі. Як вбачається з заяви [PERSON], [PERSON], встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, необхідно заявникам [PERSON], [PERSON] для державної реєстрації народження доньки. Суд враховує, що місто Луганськ Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України і у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Луганськ Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявників можливості зареєструвати факт народження доньки у встановленому законом порядку за місцем народження дитини. У зв'язку із викладеним, відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану не може зареєструвати факт народження доньки заявників, адже медичний факт народження дитини зафіксований на тимчасово окупованій території України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. При цьому, визнання судом факту народження дитини заявником [PERSON] надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявниками в обґрунтування своїх вимог щодо факту народження дитини є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними. Враховуючи положення ч. 3 ст. 317 ЦПК України суд вважає за необхідне вказати у резолютивній частині рішення дані про дату і місце народження особи, а також про матір особи. При цьому дані про матір визначаються судом на підставі медичних документів про народження дитини. Судом також встановлено, що [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією її паспорта та копією вищевказаного медичного свідоцтва про народження, а тому судом дані про батька не визначаються, так як у суду відсутні будь-які належні документальні медичні докази щодо визначення батька дитини. Таким чином заява про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial