Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним її чоловіка [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він є інвалідом з дитинства і йому 25.12.2005 року встановлену першу групу інвалідності безстроково / копія свідоцтва додається /. 3.10.2009 року чоловік переніс інсульт і його мова стала нерозбірливою, йому важко самостійно рухатись, без сторонньої допомоги він обходитись не може. Психічний розлад призводить до того, що чоловік не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Чоловік потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної допомоги та контролю. Вона надає чоловікові постійну допомогу у всьому, здійснює фактичне опікунство над ним, забезпечує реалізацію ним його законних особистих немайнових і майнових права та інтересів, а тому просить визнати [PERSON] недієздатним та призначити її опікуном над ним. У судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Уманської міської ради вказану заяву підтримує частково. Не заперечує проти визнання [PERSON] недієздатним, однак заперечує проти встановленні опіки у даному судовому засіданні, так як заявником не надані необхідні документи для вирішення питання по суті. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Згідно акту № 92 від 25 лютого 2015 року амбулаторної судово-психіатричної експертизи [PERSON] виявляє ознаки хронічного стійкого епсихічного розладу у вигляді органічного психічного розладу з вираженим інтелектуально- мнестичним зниженням, особистісними емоційно-вольовими розладами, грубим порушенням критичних функцій мислення на ьлі хронічної дисциркуляторної постінсультної, кардіогеннї енцефалопатії, з грубою некврологічною вогнищевою симптоматикою у вигляді правобічного геміпарезу та афатичних розладів, що позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Суд вважає, що заява [PERSON] у даній частині підлягає до задоволення. Що стосується вимог заявниці в частині призначення її опікуном, то судом встановлено, що\~відповідно до \~вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обовязок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що \~є підстави \~до застосування до спірних правовідносин відповідних положень \~ Цивільного кодексу України. Тобто, відповідно до вимог \~ст. 10 ЦПК України \~- позивач повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини. Однак такі докази вона надала лише частково і не ставила \~питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не \~довела повністю тих обставин, на які вона \~посилається в своїй позовній заяві відносно призначення опікуна, то заява у цій частині задоволенню не підлягає. На підставі ст..ст.39,40 ЦК України, ст.ст. 234, 236-241 ЦПК України,

Outcome: partial