Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту неправильності (неповноти) запису про його національність в актовому записі № 2 від 02 травня 1950 року про народження та внести відповідні зміни. В обґрунтування\~поданої заяви\~заявник покликається\~на те,\~що заявник\~[PERSON],\~(паспорт\~серія СТ1911503,\~виданий Пустомитівським\~РВ УМВС\~України у\~Львівській області\~02.09.2010\~року),\~народився в\~с.\~Дидямичі Мостиського\~району Львівської\~області 28.04.1950\~року.\~Відповідно до\~витягу з\~Державного реєстру\~актів цивільного\~стану громадян\~про державну\~реєстрацію народження\~відповідно до\~ст.126,\~133,\~135\~Сімейного кодексу\~України [PERSON]\~народилась [INFO],\~номер актового\~запису 9\~(дата\~складання 05.11.1903 року), орган Державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис - костел села Кульматичі Мостиського району Львівської області. Відомості про батька: [PERSON]. Відомості про матір: [PERSON]. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про подружжя № 00016407187 від 09.03.2016 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], номер актового запису 5 від 20.09.1926 року. Матір заявника, [PERSON], народилась 20.06.1927 року. Мати [PERSON] та бабуся [PERSON], будучи полькою, сповідувала католицьку віру, уся родина, проживаючи на території України, святкувала усі релігійні свята дотримуючись польських традицій, відтак, [PERSON], теж вважав і вважає себе поляком, оскільки продовжує ці традиції в своїй родині, в якій виріс. Встановлення факту польської національності для заявника [PERSON] та членів його родини необхідне для встановлення польського походження його роду. Окрім цього, встановлення даного юридичного факту має юридичне значення, оскільки з 2007 року [PERSON] громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація, що склалася позбавляє його та його нащадків скористатися вказаними правами. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав повністю, пояснення надав аналогічні викладеним у такій, просить заяву задовольнити в повному обсязі. Представник зацікавленої особи Франківський ВДРА ЦСРС ЛМУЮ в судове засідання не з'явився, однак направив заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився 28.04.1950 року в в с. Дидямичі Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ №611293 /актовий запис №2 від 02.05.1950 року/. Як вбачається із даного свідоцтва, у графі батько вказано [PERSON] та у графі мати - [PERSON] Згідно витягу\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян про\~державну реєстрацію\~народження відповідно\~до статтей\~126,\~133,\~135\~Сімейного кодексу\~України [PERSON]\~народилась [INFO],\~номер актового\~запису 9\~(дата\~складання 05.11.1903 року), орган Державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис - костел села Кульматичі Мостиського району Львівської області. Відомості про батька: [PERSON]. Відомості про матір: [PERSON]. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про подружжя № 00016407187 від 09.03.2016 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], номер актового запису 5 від 20.09.1926 року. Матір заявника, [PERSON], народилась 20.06.1927 року. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що перебуває в дружніх відносинах з родиною заявника. Ствердив, що дійсно дана родина сповідує католицьку віру, дотримується польських традицій при святкуванні релігійних свят. Родина заявника походить від переселенців з [PERSON] в Україну. У звязку із наведеним, враховуючи, що мати і бабця заявника були поляками, жодного документу в підтвердження своєї національності заявник немає, суд вважає, що встановлення польської національності заявника [PERSON] по лінії матері відповідає Конституційному праву на індивідуальність, праву на збереження своєї національної, культурної релігійної, мовної самобутності. Відтак, суд приходить до переконання, що Франківським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану реєстраційної\~служби Львівського\~міського управління\~юстиції допущено неповноту. А саме, в актовому записі №2 від 02 травня 1950 року про народження [PERSON] у графі національність слід зазначити національність «поляк». Кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при ньому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов'язки перед суспільством в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Відповідно до положень ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невідємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. В статті 1 Рамкової конвенції [PERSON] Європи про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції [PERSON] Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до абз.2 п.3Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №12 «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності в актах громадянського стану», суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану у випадках допущення органами реєстрації актів громадянського стану помилок при складанні актового запису (прізвища, імені, по батькові, національності і громадянства батьків тощо). В статті 1 Рамкової конвенції [PERSON] Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції [PERSON] Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, у п.п.7,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» розяснено, що при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести. Зі змісту пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема: рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. У відповідності до п. 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. При цьому, згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Після набрання рішенням законної сили воно згідно ст. 18 ЦПК України стає обов'язковим для органів, які реєструють факти, що мають юридичне значення, або оформлюють права, які виникають в зв'язку з встановленням судом фактів. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, суд вбачає достатньо підстав для задоволення заявлених вимог [PERSON], оскільки достатньо доказів для встановлення факту його належності до польської національності, що необхідно заявнику для відновлення національності, на підставі ст. 11, 12 ЗУ «Про національні меншини в Україні».

Outcome: approved