Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Заявниця 13.04.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], яка народилась 05.12.1923 року, визнавши дату її смерті - 20.03.2018 року, місце смерті - місто Макіївка Центрально-Міський район, Донецька область. З заяви вбачається, що 20.03.2018 року померла громадянка України [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS]. Померла доводилась заявниці бабусею. [PERSON] померла за місцем свого проживання, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 88 від 20.03.2018 року. ЇЇ поховання було здійснено на міському кладовищі, що підтверджується свідоцтвом про поховання серії АА № 025056. Однак, у звязку з невідповідністю виданого лікарського свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово окупованій території зразку, установленого українським законодавством, заявниця не має змоги отримати свідоцтво про смерть [PERSON], померлої 20.03.2018 року. Таким чином, в позасудовому порядку отримати належне свідоцтво про смерть та зареєструвати фат смерті [PERSON] у встановленому законом України порядку [PERSON] не має змоги, так як її бабуся померла та була похована на окупованій території де проводиться антитерористична операція. Заявниця, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, однак надала клопотання, відповідно до якого просить справу розглядати за його відсутності у звязку з неможливістю прибуття до Кілійського районного суду, так як знаходиться на тимчасово окупованій території. Представник Кілійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справ, в судове засідання не з`явився, однак направив заяву, відповідно до якої просить провести засідання без його участі. На підставі вищезазначеного суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 88 від 20.03.2018 року виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги № 1 в м. Макіївка, [PERSON] померла 20.03.2018 року через серцево-судинну недостатність, ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Згідно копії свідоцтва про смерть серії ДНР № 097350, виданого 26.03.2018 року Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO], померла 20.03.20187 року у місті Макіївка Центрально-Міський район ДНР. Згідно свідоцтва про поховання серії АА 025056 [PERSON] похована на кладовищі «Шлях Ілліча» м. Макіївка. 13.12.1972 року народилась [PERSON], її батьками записані [PERSON] та [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за № 1433, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 477838 від 18.12.1972 року. 28.06.1950 народився [PERSON], його батьками записані [PERSON] та [PERSON], про що було складено відповідний актовий запис за № 825, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЦ № 111708 . Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17.03.2015 року, тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. Відповідно до «Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затвердженого розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р, в м. Макіївка Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть фізичної особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. З ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» вбачається, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до ст .17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. З положень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 вбачається, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою. Згідно наказу Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» від 17.06.2014 року № 953/5, було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території, зокрема м. Макіївка. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для тримання свідоцтва про смерть [PERSON] встановленого зразка. Судом встановлено, що заявник позбавлений можливості в інший спосіб встановити факт смерті матері [PERSON], померлої 20.03.2018 року, окрім як в судовому порядку. Дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність, суд вважає, що факт смерті [PERSON], померлої 20.03.2018 року є доведеним та підтвердженим. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved