Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

заявники звернулися до суду із спільною заявою, в якій просять розірвати між ними шлюб, зареєстрований 25 квітня 1993 року Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, актовий запис №565. Обґрунтовують свої вимоги тим, що з 25 квітня 1993 року перебувають у шлюбі, мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] та одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Зазначають, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство вони не ведуть, шлюб існує формально. Між ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дітей, того з батьків, хто проживатиме окремо. Всі ці обставини передбачені нотаріально посвідченим договором про сплату аліментів, виховання та утримання дітей від 30.11.2020. Відтак, просять розірвати шлюб. В судове засідання заявники не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просять заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 квітня 1993 року у Відділі запису актів громадського стану Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, актовий запис №565. Від шлюбу мають малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. 30 листопада 2020 року заявники уклали нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів, виховання та утримання дітей. Відповідно до умов вказаного договору після розірвання шлюбу діти будуть проживати з матір`ю, а батько буде сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. на кожну дитину в місяць, до досягнення ними повноліття та на час навчання до досягнення ними 23 років. За умовами цього договору мати гарантує батькові право вільно відвідувати і спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дітей, а також не заперечуватиме щодо періодичної ночівлі дітей з батьком по місцю його проживання та за згодою самих дітей. Отже, вказаним договором, як того вимагає закон, визначене місце проживання дітей та умови здійснення батьком, який буде проживати окремо, права на особисте виховання дітей, а також умови участі батька в утриманні дітей. Оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити, оскільки така відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved