Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою в якій просить винести рішення про госпіталізацію та лікування [PERSON] , [INFO] , в примусовому порядку. Заявник вказує, що [PERSON] хворіє на тяжки психічний розлад виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, що зумовило звернення заявника до суду для вирішення питання про проведення госпіталізації [PERSON] , до психіатричного закладу в примусовому порядку. Окрім того в заяві йдеться про те, що поведінка [PERSON] несе загрозу сама собі, оскільки відмовляється від їжі. В судовому засіданні представник заявника свої вимоги підтримав. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку, підтримав. В судовому засіданні особа щодо якої розглядається подання про поміщення до психіатричного закладу в примусовому порядку - [PERSON] пояснила суду, що вона нормально харчується, не створює загрози суспільству, а тому вважає, що немає потреби в її госпіталізації до психіатричного закладу. Вислухавши представника заявника, прокурора, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України\~«Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає\~\~на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку. Відповідно до ч.1ст.1 Закону України\~«Про психіатричну допомогу»\~тяжкий психічний\~\~розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Судом досліджено, рішення ЛКК МОПЛ №1 від 01.07.2019 р. згідно якого [PERSON] , [INFO] , зверталась амбулаторно та стаціонарно лікувалась у 9-му відділені в 2015 році з діагнозом: «Розлад адаптації. Тривожно-депресивний синдром». Хвора перестала харчуватися (їсть один раз на добу овочі), відмовляється від допомоги рідних, не признає сина та матір, висловлює погрози колишньому чоловіку та матері, багато часу проводить в молитвах, категорично відмовляється від огляду лікарем-психатром. Заявником не надано суду належних та допустимих доказів того, що стан психічного здоров`я [PERSON] , є таким, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї самої чи інших осіб. Отже, судом встановлено, що подання медичного психіатричного закладу не містить висновку про те, що у особи, стосовно якої ставиться питання про її примусову госпіталізацію до психіатричного закладу, виявлено тяжкий психічний розлад, не наведено доказів наявності дії особи, що являють собою безпосередню небезпеку, а тому суд приходить до висновку, що в задоволені заяви слід відмовити.\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed