Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, що хвора [PERSON], яку визнано недієздатною, у звязку із загостренням психічного захворювання та погіршенням стану потребує надання їй психіатричної допомоги в умовах стаціонару у психіатричному закладі, посилаючись на згоду опікуна недієздатної особи та рішення лікаря-психіатра. Представник заявника, прокурор і законний представник особи, щодо якої розглядається питання про госпіталізацію, в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити з викладених у ній підстав. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 квітня 2014 року [PERSON], 11.02.1990, визнано недієздатною та встановлено опіку і опікуном призначено [PERSON]. Згідно Висновку психіатричного обстеження лікарів-психіатрів КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання» від 23.05.2018 року, громадянка [PERSON], страждає на шизофренію, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу апатико-абулічний тип дефекту. Афективно-параноїдний синдром. У звязку із погіршенням психічного стану та неможливістю здійснювати його догляд хворий потребує постійного стороннього догляду і нагляду. 23 травня 2018 року опікуном недієздатної у письмовому вигляді надано усвідомлену згоду на надання її підопічної стаціонарної психіатричної допомоги в КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання». Відповідно до положень ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від № 2-рп/2016 від 1.06.2013 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням ч.2 цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. У мотивувальній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України вказано такий порядок його виконання: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Враховуючи медичні дані щодо психічного стану здоровя громадянки [PERSON], який погіршився, направлення лікаря Кагарлицької ЦРЛ на госпіталізацію до психіатричної лікарні, записи огляду лікаря-психіатра щодо необхідності стаціонарного лікування та згоду опікуна на надання її підопічній стаціонарної психіатричної допомоги, суд приходить до висновку, що існують передбачені ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для госпіталізації недієздатної до психіатричного закладу. Таким чином, заяву психіатричної установи необхідно задовольнити через її обґрунтованість. На підставі викладеного та

Outcome: approved