Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з даною заявою в якій просить встановити факт належності договору дарування 67/100 ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS] укладеного 23 січня 1997 року зареєстрований в реєстрі за №1-213 та довідки комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради №2862 від 08 травня 2019 року [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заяви зазначає, що 23 січня 1997 року згідно договору дарування [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , в якому її прізвище зазначено, як « [PERSON] », що не збігається з паспортними даними, а відтак, заявниця, як спадкоємець, позбавлена можливості оформити спадкові права, а оскільки іншим чином підтвердити даний факт не має можливості, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Заявниця подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала заявлені вимоги із підстав викладених в заяві. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду лист про розгляд справи у його відсутність. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність та допустимість доказів, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 січня 1997 року [PERSON] та [PERSON] за договором дарування подарувати [PERSON] 67/100 ідеальних долей житлового будинку [ADDRESS] (а.с.6), яке зареєстровано за [PERSON] (а.с.3). [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1211 га., кадастровий номер 1822086500:03:002:0754, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с.Сінгури Житомирського району, Житомирської області (а.с.18-19). [INFO] померла мати заявниці [PERSON] (а.с.4), яка заповіла все своє майно в рівних долях дітям: [PERSON] та [PERSON] (помер [INFO] а.с.24) (а.с.23). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме належність правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 р. визначено, що суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`я, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові тощо. Згідно ч.1 та ч.2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Аналізуючи встановлені у справі обставини та дослідивши надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає що вищевказані документи містять розбіжності у прізвищі особи « [PERSON] » та « [PERSON] », тоді як у решті особисті дані особи співпадають. У суду не має підстав не довіряти наявним в матеріалах справи документальним доказам, оскільки оригінали документів, які подані заявником суду в копіях, зберігаються у заявника і не викликають сумніву у їх належності йому, а тому, враховуючи, що основна частина наведеної у цих документах інформації про особу збігається, а розбіжність у написанні прізвища зумовлена розбіжностями у одній букві, що спричинило помилку в його написанні, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] договору дарування 67/100 ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS] . Встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно заявниці для реалізації її спадкових прав. Відповідно до ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не передбачено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved