Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини жіночої статі у [PERSON] [INFO] в м.Донецьк. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого остання [INFO] в м.Донецьк народила дівчинку. Але при зверненні до органів юстиції для державної реєстрації дитини заявнику було роз`яснено, що надані документи про народження дитини не мають юридичної сили і єдиною підставою для державної реєстрації народження в даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження. Просить суд встановити факт народження його дружиною [INFO] в м.Донецьк дитини жіночої статі. Заявник в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав заявлені вимоги. Представник заінтересованої особи, Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явився. Від начальника відділу надійшло повідомлення про розгляд справи без участі представника відділу, заперечень не мають. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження [PERSON] дитини [INFO] в м.Донецьк - підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. З копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , який виданий 15.10.2010 року Димитровським МВ ГУМВС України в Донецькій області, вбачається, що останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). З копії паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] , який виданий 26.10.2010 року Будьоновським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, вбачається, що остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 28.09.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Зі змісту заяви вбачається, що від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] в м.Донецьку народилась донька. На підтвердження факту народження дитини заявником додано: копія медичного свідоцтва про народження № 206 від 07.02.2020 року (а.с.10), з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] у Донецькому республіканському центрі захисту материнства та дитинства [INFO] в 09:40 годин, народила дівчинку вагою 3650,00 грамів. копію обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні (а.с.14-25), з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку з її вагітністю перебувала на обліку в Донецькому республіканському центрі захисту материнства та дитинства; копія протоколу ультразвукового дослідження при вагітності від 08.08.2019 року [PERSON] (а.с.11); копія результатів комбінованого скрінінгу [PERSON] від 08.08.2019 року (а.с.12); копія протоколу ультразвукового дослідження при вагітності від 07.2.2020 року [PERSON] (а.с.13). Вищевказані досліджені медичні документи видані органами та закладами м.Донецька, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Заявник [PERSON] звернувся з вищевказаним медичним свідоцтвом про народження № 206 від 07.02.2020 року (а.с.10) до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) з питання державної реєстрації народження дитини, але останньому 19.02.2020 року було відмовлено в реєстрації на підставі пред`явленого документу (а.с.4). З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 20.02.2020 року № 20.31-13/563, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про народження дитини жіночої статі, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] - не виявлено. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості копії медичного свідоцтва про народження, копії обмінної карти, які видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відпоідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», будь-який акт, виданий у зв`язку з діяльністю збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарськими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, а саме копія медичного свідоцтва про народження, копія обмінної карти, які в сукупності, підтверджують факт народження [INFO] громадянкою України [PERSON] дитини жіночої статі і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved