Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що він народився [INFO] в с.Жигалівка Калинівського району Вінницької області, у сім`ї батька [PERSON] , який за національністю був поляком, і у якого обоє батьки були за національністю поляками. Як вбачається із свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого Жигалівською сільською радою 04.12.1974 року та із свідоцтва про народження батька заявника серії [NUMBER] , виданого бюро ЗАГС при Шепіївській сільській раді 02.09.1949 року, в графі національність батьків зазначено «українець». Однак, родина заявника має польське коріння, в їх сім`ї завжди мало місце виховання відповідно до польських традицій, вони сповідують католицьке віросповідання, знають польську мову, культурні звичаї польського народу, відзначають польські свята - Різдво 25 грудня та інші. Так, батьками батька заявника [PERSON] були [PERSON] , 1914 року народження, який помер [INFO] , та мати [PERSON] , 1915 року народження, яка померла [INFO] . Вони були поляками, але через боязнь переслідування з боку радянської влади записували в офіційних документах їх національність як українці. На даний час заявник є практикуючим католиком, так як продовжує сповідувати католицьке віросповідання, постійно відвідуючи костел. Син заявника, [PERSON] , [INFO] , навчається в Польщі в Опольському університеті і за законом має користуватись пільгами. Однак, через неправильність в актових записах заявника та його батька він не має можливості довести своє польське походження. Ім`я баби заявника - [PERSON] , також свідчить про її польське походження. В радянський період дід і баба заявника, а також його батько не мали змоги вільно і відкрито виражати своє походження, тому приховували свою етнічну та релігійну приналежність, так як боялися політичних переслідувань, приниження, віднесення до національних меншин. Чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, що підтверджується листом Міністерства юстиції України № В-350-35 від 13.07.1999 року, тому Калинівським відділом ДРАЦСу заявнику відмовлено у внесенні виправлень, тому заявник звернувся до суду із даною заявою. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, однак згідно заяви просить слухати справу без його участі в порядку письмового провадження, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа - Калинівський районний відділ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) направив заяву до суду з проханням слухати справу без їх представника та відсутністю заперечень по даній заяві. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до задоволення по таких підставах. Так, заявник [PERSON] , народився [INFO] в с. Жигалівка Калинівського району Вінницької області, у сім`ї батька [PERSON] , який за національністю був поляком, і у якого обоє батьки були за національністю поляками. Як вбачається із свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого Жигалівською сільською радою 04.12.1974 року та із свідоцтва про народження батька заявника серії [NUMBER] , виданого бюро ЗАГС при Шепіївській сільській раді 02.09.1949 року, в графі національність батьків зазначено «українець». Однак, родина заявника має польське коріння, в їх сім`ї завжди мало місце виховання відповідно до польських традицій, вони сповідують католицьке віросповідання, знають польську мову, культурні звичаї польського народу, відзначають польські свята - Різдво 25 грудня та інші. Так, батьками батька заявника [PERSON] були [PERSON] , 1914 року народження, який помер [INFO] , та мати [PERSON] , 1915 року народження, яка померла [INFO] . Вони були поляками, але через боязнь переслідування з боку радянської влади записували в офіційних документах їх національність як українці. На даний час заявник є практикуючим католиком, так як продовжує сповідувати католицьке віросповідання, постійно відвідуючи костел. Син заявника, [PERSON] , [INFO] , навчається в Польщі в Опольському університеті і за законом має користуватись пільгами. Однак, через неправильність в актових записах заявника та його батька він не має можливості довести своє польське походження. Ім`я баби заявника - [PERSON] , також свідчить про її польське походження. В радянський період дід і баба заявника, а також його батько не мали змоги вільно і відкрито виражати своє походження, тому приховували свою етнічну та релігійну приналежність, так як боялися політичних переслідувань, приниження, віднесення до національних меншин. Чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, що підтверджується листом Міністерства юстиції України № В-350-35 від 13.07.1999 року. Відтак, звернувшись до Калинівського районного відділу ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), 09 листопада 2021 року заявник отримав відмову у внесенні змін до актового запису про народження № 16 складений 4 грудня 1974 року виконавчим комітетом Жигалівської сільської ради Калинівського району Вінницької області на [PERSON] виправити національність батька [PERSON] українець на поляк виконанню Калинівським відділом ДРАЦС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не підлягає, так як основний документ (свідоцтво або актовий запис про шлюб батьків), який би міг засвідчити національність батька заявника не зберігся. Той факт, що дід заявника [PERSON] - [PERSON] був за національністю поляк підтверджується випискою з погосподарської книги основних виробничих показників господарства колгоспників с.Шепіївка за 1950-1952 роки (а.с. 11). Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до вимог ст.ст. 269, 270, 300 ЦК України право на національність є особистим немайновим правом. Згідно ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 цього ж кодексу, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних менших України. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право обирати та відновлювати свою національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до абз. 3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997, визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи реєстрації актів цивільного стану» акти цивільного стану - це засвідчені державою факти народження, смерті, шлюбу, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміни прізвища, імені, по батькові». Актові записи в органах РАЦС є безперечним доказом засвідчених ними фактів, поки вони не спростовані в судовому порядку. Статтею 49 ЦК України визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 7.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» зазначено, що при розгляді таких справ слід враховувати, що в актових записах про народження повинні міститись відомості про національність батьків, а якщо їх не було внесено чи неправильно зазначено то таки актовий запис має бути доповнено відповідно до рішення суду. Питання про національність батьків суд вирішує на підставі письмових та інших доказів. Згідно Указу Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного із батьків. На підставі викладеного і

Outcome: approved