Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Йому належить на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказана 1/2 частина житлового будинку належить йому на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 09.10.1999 року приватним нотаріусом Нікопольського міського Нотаріального округу Пахомовською Ж.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3435. Інша 1/2 частина вказаного буднику належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини жилого будинку, посвідченого 27.09.2005 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4007. В липні 2020 року він звернувся до відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради стосовно місця реєстрації та проживання його доньки. Однак, відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради у реєстрації місця проживання його доньки йому було відмовлено через те, що в договорі купівлі - продажу частини житлового будинку невірно зазначено його прізвище. Згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 28.07.2020 року у розділі «Службові відмітки» вказано, що йому відмовлено у реєстрації місця проживання, оскільки у поданих документах містяться недостовірні відомості. Так, у договорі купівлі - продажу частини житлового будинку, посвідченого 09.10.1999 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3435 його прізвище вказано як « [PERSON] ». Хоча, згідно паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Нікопольським MB УМВС України у Дніпропетровській області 11.06.1997 року, його ім`я та прізвище зазначається як « [PERSON] ». Встановити факт належності документу можливо тільки в суді, тому він вимушений звернутися до суду з цією заявою. Вважає, що помилки в написанні його анкетних даних, були викликані у зв`язку з неправильним перекладом його прізвища з російської мови на українську. Зазначені розбіжності в написанні його прізвища в документах позбавляють його можливості зареєструвати місце проживання доньки та розпорядитися належною частиною житлового будинку. Факт належності йому правовстановлюючого документа підтверджується: співпаданням його ім`я та по-батькові, а також співзвучністю прізвища з тим, що зазначено у договорі купівлі - продажу частини будинку із даними, що зазначені в його паспорті, а також однаковістю адреси реєстрації з адресою, вказаною у договорі купівлі - продажу частини будинку, та іншими документами, які додані до заяви. Виходячи зі змісту п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами від 25 травня 1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судом розглядаються справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті (у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали). Суд може встановлювати факти належності документів, які не належать до тих, що посвідчують особу. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Спору про право між ним та [PERSON] немає. За таких обставин вимушений звернутись до суду. Заявник в судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги заяви підтримав (а.с.23). Представник заінтересованої особи до суду також не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладалась на розсуду суду (а.с.19). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293\~ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.12 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~№ 5\~«Про судову\~практику в справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31.03.1995\~року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено в судовому засіданні, заявнику належить на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Вказана 1/2 частина житлового будинку належить заявнику на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 09.10.1999 року приватним нотаріусом Нікопольського міського Нотаріального округу Пахомовською Ж.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3435. Інша 1/2 частина вказаного буднику належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 27.09.2005 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. та зареєстровано в реєстрі за № 4007. В липні 2020 року заявник звернувся до відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради стосовно місця реєстрації та проживання своєї доньки (а.с.12). Однак, відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради у реєстрації місця проживання доньки заявнику було відмовлено через те, що в договорі купівлі - продажу частини житлового будинку невірно зазначено його прізвище. Згідно заяви про реєстрацію місця проживання від 28.07.2020 року у розділі «Службові відмітки» вказано, що йому відмовлено у реєстрації місця проживання, оскільки у поданих документах містяться недостовірні відомості. Так, у договорі купівлі - продажу частини житлового будинку, посвідченого 09.10.1999 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3435, прізвище заявника по справі вказано як « [PERSON] ». Хоча, згідно паспорту громадянина України, серії [NUMBER] , виданого Нікопольським MB УМВС України у Дніпропетровській області 11.06.1997 року, ім`я та прізвище заявника зазначено як « [PERSON] » (а.с.14). Заявник вважає, що помилки в написанні його анкетних даних були викликані неправильним перекладом його прізвища з російської мови на українську. Зазначені розбіжності в написанні його прізвища в документах позбавляють заявника можливості зареєструвати місце проживання доньки та розпорядитися належною частиною житлового будинку. Факт належності заявнику правовстановлюючого документа підтверджується: співпаданням його ім`я та по-батькові, а також співзвучністю прізвища з тим, що зазначено у договорі купівлі - продажу частини будинку із даними, що зазначені в його паспорті, а також співпаданням адреси реєстрації з адресою, вказаною у договорі купівлі - продажу частини будинку, та іншими документами, які додані до заяви. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявника задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved