Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

заявник звернувся до суду з означеною заявою. В обґрунтування заяви зазначає, що 13 серпня 1999 року на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,100 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Миколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано державний акт на право приватної злісності на землю, серія ІІІ-ДП № 095623, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110051 від 13 серпня 1999 року на імя [PERSON]. 02 липня 2004 року [PERSON] померла. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилося спадкове майно за заповітом, яке складається з вищезазначеної земельної ділянки. Заявник звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], нотаріусом заведена спадкова справа № 901/2004. 01 грудня 2017 року заявник звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,100 га розташовану на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належну [PERSON], але нотаріусом відмовлено у видачі спадщини на земельну ділянку, так як у наданих документах - свідоцтві про смерть та Державному акті на право приватної власності на спадкову земельну ділянку, в якому власником зазначена [PERSON] наявні розбіжності в імені та по батькові спадкодавця та власника. В звязку з зазначеним заявник вимушена звернутись до суду. У судове засідання заявник не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Від заінтересованих осіб надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, не заперечили проти задоволення заяви. Заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити заяву з огляду на наступні обставини. З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 1999 року на імя [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO] видано Державний акт на право приватної злісності на землю серія ІІІ-ДП № 095623, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110051, у відповідності до якого на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Миколаївської сільської Ради народних депутатів № І-УІІ/ХХІ від 27 липня 1999 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,100 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 02 липня 2004 року померла [PERSON]. З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що остання на момент смерті проживала за адресою: [INFO] (довідка Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1813 від 29 листопада 2017 року), залишила заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 08 липня 2002 року за р.№ 264, за яким залишила все соє майно [PERSON] 27 грудня 2004 року [PERSON] подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] та 01 грудня 2017 року подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну [PERSON] Листом нотаріуса від 01 грудня 2017 року № 2729/02-14 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, так як у наданих документах - свідоцтві про смерть та Державному акті на право приватної власності на спадкову земельну ділянку, в якому власником зазначена [PERSON] наявні розбіжності в імені та по батькові спадкодавця та власника. Вирішуючи позов суд виходить з наступних норм законодавства. Відповідно до чч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт того, що Державний акт на право приватної власності на землю дійсно виданий [PERSON] підтверджується тим, що решта анкетних даних [PERSON] в Державному акті на право приватної власності на землю, а саме: прізвище, місце проживання, співпадають з анкетними даними [PERSON], вказаними у свідоцтві про смерть та у заповіті. Таким чином вбачається наявність розбіжностей у імені та по батькові особи, щодо якої видано Державний акт та свідоцтвом про смерть, заповітом, а саме замість вірного імені «Короліна» та по батькові «Вячеславівна» у правовстановлюючому документі вказано «Кароліна» та «Вячеславівна», що не відповідає дійсному імені та по батькові особи, яка набула право власності та якою складено заповіт. Означена невідповідність перешкоджає заявнику в реалізації її права власності, не може бути усунена іншим чином, ніж шляхом встановлення факту належності правовстановлюючих документів, право заявника не визнається заінтересованою особою, яка не має правових підстав для усунення розбіжностей в силу вимог законодавства та усунення яких необхідне для належної реалізації права власності. При цьому, вимоги заявника підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається заявник. З огляду на викладене, зібрані у справі докази у своїй сукупності та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved