Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту того, що [PERSON], [INFO], є рідною сестрою [PERSON], [INFO], а також встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 03.11.2003 р. на домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS], з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Від представника заявника надійшла заява про слухання справи за її відсутністю, заяву підтримує в повному обсязі. Від представник зацікавленої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, заперечень не має. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючи факти та відповідні правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до архівної довідки № 3819 від 07.09.2017 р. зазначено, що в метричній книзі про народження за 1913 року в актовому записі № 15 значиться: [PERSON], [INFO], батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). [INFO] року померла [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до архівної довідки № 3819 від 07.09.2017 р. зазначено, що в метричній книзі про народження за 1915 року в актовому записі № 12 значиться: [PERSON], [INFO], батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). На підставі свідоцтва про право власності виданий Центральним районним виконавчим комітетом Миколаївської міської ради від 11.12.1998 року, домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON], яке зареєстроване в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 19.01.1999 р. за реєстровим № 20569. [PERSON] була зареєстрована та проживала з 25.01.1960 р. і на момент смерті в будинку [ADDRESS], разом з [PERSON], яка була зареєстрована та проживала з 25.01.1960 року і до моменту смерті - [INFO] р. про що свідчить довідка товариства з обмеженою відповідальністю «Центральний -1» від 01.12.2017 р. (а.с. 8). Вказане домоволодіння на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 11.12.1998 року, зареєстрованому в Миколаївському бюро технічної інвентаризації від 19.01.1999 р. за реєстровим № 20569. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, єдиною спадкоємицею померлої першої черги спадкування за законом була [PERSON], яка відповідно до ст.. 549ЦК УРСР 1963 року прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права. [PERSON] залишила заповіт на ім'я [PERSON], [INFO], якому заповідала все своє належне майно. [PERSON] своєчасно подав заяву про прийняття спадщини до першої Миколаївської державної нотаріальної контори. 11 листопада 2016 року державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори Постарниченко Н.В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що у [PERSON] та [PERSON] відсутні документи, які б підтверджували факт родинних відносин. Крім того у свідоцтві про право власності на домоволодіння є помилка в написанні імені [PERSON], зазначено «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]» Заявник у заяві пояснив, що встановлення факту родинних відносин між ним та його тіткою необхідно йому для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та має для нього юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Враховуючи наявність достатніх відомостей, які підтверджують факт споріднення між [PERSON] та [PERSON], заява щодо встановлення факту родинних відносин між ними підлягає задоволенню. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року станом на 30.10.1999 року. Статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Положеннями ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно із ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом ч. 1 ст. 549 цього Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Приписами статті 551 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. У відповідності з п. 5 ч. 1 ст. 555 цього Кодексу, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту родинних відносин має для заявника юридичне значення, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved