Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Заявниця [PERSON], в інтересах якого діє адвокат Коваленко К.О., звернулася до суду з даною заявою, вказуючи, що [INFO] року у віці 79 років в с. Свободне Тельманівського району Донецької області, яке є тимчасово окупованою територією України, помер її батько [PERSON], про що вона отримала лікарське свідоцтво про смерть. Так як смерть батька настала у с. Свободне Тельманівського району Донецької області, то лікарське свідоцтво про смерть, яке видане за місцем смерті, має печатку, яка різниться із печаткою державних установ України. При зверненні до Нікольського районного відділу ДРАЦС, для реєстрації смерті батька, в цьому було відмовлено, оскільки надано документи, які не відповідають українському законодавству. Встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця с. Свободне Старобешівського району Донецької області, громадянина України, померлого [INFO] року в с. Свободне Тельманівського району Донецької області. Заявниця [PERSON] та її представник адвокат Коваленко К.О. в судове засідання не з'явилися. Проте, заявниця надала суду письмову заяву, в якій заяву підтримала у повному обсязі, наполягала на її задоволенні та просила справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи: Нікольського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій проти задоволення заяви не заперечував та просив справу розглянути без його участі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу в порядку ст. 197 ЦПК України у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши письмові заяви заявниці та представника заінтересованої особи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно паспортних даних [PERSON] та [PERSON] є громадянами України. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.11.1965 року [PERSON] народилася [INFO] року та її батьком зазначений [PERSON]. З лікарського свідоцтва про смерть № 166 від [INFO] року та довідки про причину смерті виданих на тимчасово непідконтрольній території України КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Тельманівського району» вбачається, що [INFO] року в с. Свободне Тельманівського району Донецької області помер [PERSON], [INFO], причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця з артеріальною гіпертензією. Відповідно до довідки від 14.07.2016 року № [NUMBER] [PERSON] була взята на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО. Фактичне місце проживання/перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Згідно відмови Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведені державної реєстрації смерті за вих. № 15.47-95/142 від 14.12.2016 року представнику заявниці відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті не пред'явлено документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події. Як встановлено судом лікарське свідоцтво про смерть було видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому зазначений медичний документ, що підтверджує факт смерті відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює будь-яких правових наслідків, в зв'язку з чим донька померлого позбавлена можливості зареєструвати смерть свого батька в органі державної реєстрації актів цивільного стану, що підтверджується вищезазначеною письмовою відмовою Нікольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні державної реєстрації смерті. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч.4 зазначеної статті, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Суд сприймає надане заявницею лікарське свідоцтво про смерть № 166 від [INFO] року, як носій конкретної інформації факту смерті [PERSON], але при цьому не може визнати вказане лікарське свідоцтво належним та допустимим доказом, оскільки воно видано органами влади, які не визнаються органами влади України. Таким чином, враховуючи, що заявниці органом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у реєстрації смерті особи на території України, а в інший спосіб це зробити вона не має можливості, оскільки не існує визначеного законом порядку проведення такої реєстрації, суд вважає, що з метою захисту прав заявниці слід встановити факт смерті її батька на тимчасово окупованій території України, що є підставою для такої реєстрації державним органом України та видачі заявниці свідоцтва про смерть. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, незважаючи на задоволення вимог заявниці, суд не повертає сплачену нею при зверненні до суду суму судового збору, оскільки згідно вимог ч.7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved