Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Заявники звернулися до суду з вказаною заявою окремого провадження посилаючись на те, що батько [PERSON] - [PERSON], є нащадком родини [PERSON], які були поляками, розмовляли польською мовою, належали до парафіян Ставищенського римо-католицького костелу. В їхній родині завжди дотримувались польських традицій, заявник сповідує католицьке віросповідання, відвідує костел у м. Біла Церква. З відомих причин у радянські часи належність до польської національності громадянами приховувалась, оскільки боялись репресій та приниження віднесенням до національної меншини, через це батька заявниці записали - українець, хоча його батько і мати були поляками. Навіть поховали тоді бабцю і діда на польському кладовищі, воно було в стороні від загального сільського кладовища. Заявник відносить себе до польської національності, оскільки її дід та бабця були поляками і на даний час виявила бажання відновити та підтвердити свою дійсну національність, як це передбачено ст..11 закону України «Про національні меншини в Україні». Оскільки в позасудовому порядку визнати неправильність запису в акті громадянського стану та встановити факт приналежності до певної національності є неможливим, тому заявники звернутись до суду з приводу вирішення даного питання та просять суд встановити факт, що [PERSON], [INFO], за національністю «полька», зобов'язати відділ РАЦС реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] № 8 від 28 лютого 1948 року, складений в Озерянській сільській раді Білоцерківського району Київської області, зазначивши національність батька [PERSON] «поляк», внести зміни в актовий запис про одруження [PERSON] № 12 від 07 березня 1970 року, зазначивши національність [PERSON] - «полька», внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] № 1 від 03 січня 1975 року, зазначивши національність матері [PERSON] «полька», внести зміни в актовий запис про одруження [PERSON] № 11 від 10 червня 1995 року, зазначивши його національність - «поляк». В судовому засіданні заявники підтримали вимоги заяви в повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у заяві та просять суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи - відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області до суду не зявився, надіслали заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Заслухавши пояснення заявників, покази свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) [PERSON], народилася 29 січня 1948 року в с. Озерна, Білоцерківського району, Київської області. В свідоцтві про її народження вказаний батько [PERSON] національність якого зазначена - «українець», що підтверджується копією свідоцтва про народження. Батько заявниці є нащадком родини [PERSON], які були поляками, розмовляли польською мовою, належали до парафіян Ставищанського римо-католицького костелу, що підтверджують архівні довідки про народження, хрещення бабці та вінчання з дідом. Бабця заявниці [PERSON] (Дзевалтовська) Єлена або як її називали «Гелена», а також дідусь [PERSON] були за походженням польської національності, вінчалися в римо-католицькому костелі. Із матеріалів справи вбачається, що родина заявниці [PERSON] мають польське походження, притримувались католицької віри, володіли польською мовою. Заявник [PERSON], який є сином [PERSON], відповідно також має польське походження, відвідує центр польської культури та вивчає мову. Вищезазначені обставини також підтвердила у судовому засіданні свідок [PERSON] Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. У відповідності до ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995р., ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. За змістом ст.15 ЗУ «Про національні меншини» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. На підставі Указу Президента України №70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в позасудовому порядку визнати неправильність запису в акті громадянського стану та встановити факт приналежності до певної національності є неможливим, тому заявники звернулися до суду для вирішення цього питання. Встановлення даного факту необхідно для реалізації права заявника на вибір національності та інших прав згідно із Законом України «Про національні меншини в Україні». Аналізуючи докази по справі суд приходить до висновку, що заява [PERSON], [PERSON] є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved