Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Заявниця [PERSON] діючи в інтересах громадянки України [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, вказуючи, що 22.08.2015 року у віці 66 років у м. Донецьку, який є тимчасово окупованою територією України помер чоловік [PERSON] [PERSON]. Так як все своє життя до моменту смерті чоловік мешкав у м. Донецьк, то лікарське свідоцтво про смерть № 2999 від 30.11.2015 року, яке видане за місцем смерті, має печатку, яка різниться із печаткою державних установ України. З метою реєстрації смерті [PERSON] вона звернулася до Володарського відділу ДРАЦС, але отримала відмову, оскільки нею надано документи, які не відповідають українському законодавству. Встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть, посвідченого відповідними органами на території України та подальшого оформлення спадщини. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, померлого 22.08.2015 року в м. Донецьк. Заявниця [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не зявилася, але в заяві просила справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи: Володарського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області в судове засідання не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій проти задоволення заяви не заперечував та просив справу розглянути без його участі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу в порядку ст. 197 ЦПК України у їх відсутність. Розглянувши письмову заяву представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що з дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 2999 від 30.11.2015 року та дублікату довідки про причину смерті від 30.11.2015 року, виданих на тимчасово непідконтрольній території України «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» вбачається, що 22.08.2015 року в Будьонівському районі міста Донецька Донецької області Україна помер [PERSON], [INFO], причина смерті: атеросклеротична хвороба серця. Згідно відмови Володарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведені державної реєстрації смерті за вих. № 103/15.47-95 від 02.06.2016 року [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 22.08.2015 року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті не предявлено документ, форма якого відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема ч.1 цієї статті передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Таким чином, право на звернення до суду по даній справі мають тільки родичі померлого або їх представники. Згідно наданого заявницею, на підтвердження родинних відносин між її довірителем та померлою особою копії свідоцтва про шлюб серії І-НО № 363564 від 19.06.2015 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку [PERSON] 19.06.2015 року уклала шлюб з [PERSON] про що, як зазначено в свідоцтві зроблено відповідний актовий запис № 74. Проте, відповідно до повідомлення Володарського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області від 09.06.2016 року за № 735/15.47-91 вищезазначений актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, враховуючи, що свідоцтво про шлюб видане на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд вважає, що дане свідоцтво є недійсним і не створює правових наслідків, а тому не може бути підтвердженням факту укладення шлюбу між [PERSON] та довірителем заявниці [PERSON], тим паче, що відповідний актовий запис з цього приводу в держреєстрі відсутній. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно правового змісту ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявниця [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] не представила суду належних доказів, з приводу того, що її довіритель [PERSON] є родичем особи, щодо якої просить встановити факт смерті, а тому на підставі ч.1 257-1 ЦПК України, вона не має право вимоги по даній справі, в звязку з чим її заява задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, враховуючи, що заявниці у задоволенні її вимог відмовлено, а також беручи до уваги положення ч.7 ст. 235 ЦПК України, суд вважає, що сплачена довірителем заявниці за подачу до суду заяви сума судового збору відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed