Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй, [PERSON], договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.06.2001 року, Свідоцтва [NUMBER] до диплома серії [NUMBER] про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників та посвідчення [NUMBER] від 23.06.2011 року про підтвердження кваліфікаційної категорії, в яких її прізвище зазначене, як «[PERSON]». В заяві вона вказала, що відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 08.06.2001 року державним нотаріусом Чугуївської держнотконтори Харківської області Слюніним О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-824 вона придбала у власність житловий будинок [ADDRESS]. В зазначеному договорі її прізвище, ім'я та по-батькові вказані, як «[PERSON]». Тоді, як в паспорті нового зразка громадянина України її прізвище зазначене, як «[PERSON]». Із-за зазначеної розбіжності в написанні прізвища українською мовою у вищазаначеному правоустановюючому документі та документах, що посвідчують її особу, вона не може на свій розсуд розпорядитися належним їй на праві приватної власності нерухомим майном, який бажає продати. Такі ж помилки в написанні свого прізвища українською мовою вона помітила і в інших документах, а саме: свідоцтві [NUMBER] до диплома серії [NUMBER] про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників та посвідчення [NUMBER] від 23.06.2011 року про підтвердження кваліфікаційної категорії. Правильність написання її прізвища саме як «[PERSON]» підтверджується в першу чергу граматикою української мови, а саме Правилами перекладу прізвищ, імен та по-батькові з російської мови на українську. Враховуючи, що в свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.1992 року прізвища подружжя після укладання шлюбу зазначені російською мовою як: «[PERSON]», «[PERSON]», то відповідно за Правилами перекладу її прізвище українською мовою повинно писатися, як «[PERSON]». Просить в судовому порядку встановити факт належності їй, [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 08.06.2001 року державним нотаріусом Чугуївської держнотконтори Харківської області Слюніним О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-824, в якому її прізвище, ім'я та по-батькові зазначені, як [PERSON], Свідоцтва [NUMBER] до диплома серії [NUMBER] про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників та посвідчення [NUMBER] від 23.06.2011 року про підтвердження кваліфікаційної категорії виданих їй Комунальним підприємством охорони здоров'я «Обласна клінична лікарня - цент екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на ім'я «[PERSON]». Встановлення даного факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволить здійснити відчуження належного їй на праві приватної власності житлового будинку та влаштуватися на роботу медичним працівником в комунальне підприємство охорони здоров'я, в якому зараз їй відмовляють. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши суду письмові заяви: заявниця - з проханням задовольнити вимоги, розглянувши справу за її відсутності; заінтересована особа Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області - про визнання заявлених вимог та проханням розглянути справу без участі її представника. Заінтересована особа Комунальне підприємство охорони здоров'я «Обласна клінична лікарня - цент екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» просило розглянути справу без їх представника, додавши письмові пояснення в яких зазначило, що заявниці після проходження в їх закладі атестації було справді видане Свідоцтво [NUMBER] до диплома серії [NUMBER] про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників та посвідчення [NUMBER] від 23.06.2011 року про підтвердження кваліфікаційної категорії. Відомості, щодо правильного написання її прізвища в вищезазначені документи вносилися згідно наданих нею паспортних даних, а саме копії україномовної сторінки паспорта серії [NUMBER], яку третя особа додала до пояснень. Вивчивши докази, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено в судовому засіданні, заявниця - за народженням [PERSON] народилася [INFO] року в місті Харкові. Після укладання шлюбу, їй було присвоєне прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим російською мовою 27.06.1992 року Палацом Одруження «Орджонікідзевський» міста Харкова, актовий запис №380. Відповідно до перекладу з російської мови на українську свідоцтва про народження чоловіка заявниці, виданого 12.08.1971 року Баєвським ЗАЦСом Алтайського краю прізвище «[PERSON]» з російської мови перекладено на українську мову, як «[PERSON]». Згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, виданого 04.08.1996 року Чугуївським відділенням Харківської ОДПІ [PERSON] присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER]. В паспорті громадянина України [NUMBER], виданого 30.06.2017 року та у Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання прізвище заявниці на українській мові також вказано, як «[PERSON]». Тоді, як в Договорі купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 08.06.2001 року державним нотаріусом Чугуївської держнотконтори Харківської області Слюніним О.М., зареєстрованим в реєстрі за №2-824 її прізвище, ім'я та по-батькові зазначені, як [PERSON]. В зв'язку з даною розбіжністтю в написанні її прізвища українською мовою в вищезазначеному правовстановлюючому документі з іншими отриманими за життя документами на своє ім'я, заявниця звернулася до Чугуївської держнотконтори Харківської області з заявою про внесення виправлень (змін) в договір купівлі-продажу житлового будинку, яке залишилося з боку останньої без реагування. Главою 6 ЦПК України особам надано право на звернення до суду в порядку окремого провадження із заявами про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В частині 1 статті 256 ЦПК України наведено перелік фактів, про встановлення яких суд розглядає справи, зокрема належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. При розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення (п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Як встановлено в судовому засіданні у всіх документах, отриманих заявницею на своє ім'я українською мовою, її прізвище зазначене, як «[PERSON]». Враховуючи, що до договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого 08.06.2001 року державним нотаріусом Чугуївської держнотконтори Харківської області Слюніним О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-824, де її прізвище вказане, як «[PERSON]» не можливо внести відповідні виправлення, суд вбачає можливим задовольнити вимоги заявниці в частині встановлення факту належності їй вищезазначеного правовстановлюючого документу. За змістом ст.259 ЦПК України, факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа встановлюється з метою реалізації нею майнових прав щодо подальшого розпорядження нерухомим майном, як окремим об'єктом цивільних прав. Стосовно встановлення факту належності заявницісвідоцтва [NUMBER] до диплома серії [NUMBER] про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників та посвідчення [NUMBER] від 23.06.2011 року про підтвердження кваліфікаційної категорії виданих їй на ім'я [PERSON] Комунальним підприємством охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» суд зазначає, що заявник невірно обрала спосіб захисту свого права. Маючи на меті встановити належність документа необхідного їй щодотрудових відносин з КПОЗ «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», замість цього просила суд встановити факт належності їй документів, що не є правовстановлюючими, а так в силу вимог ст.256 ЦПК України не може бути предметом розгляду у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Тому, вимоги заявниці в частині встановлення факту належності їй свідоцтва про проходження підвищення кваліфікації та перепідготовки молодших медичних і фармацевтичних працівників та Посвідчення про підтвердження кваліфікаційної категорії задоволенню не підлягають.

Outcome: partial