Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON], який помер 30.12.2014 р. в м. Макіївка, Донецької області, причина смерті атеросклеротичний кардіосклероз. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що вона є донькою померлого [PERSON], смерть настала на тимчасово непідконтрольній території Україні, а саме в м. Макіївка, Донецької області. В отриманні свідоцтва про смерть в Відділі ДРАЦС Новопсковського РУЮ в Луганській області з метою реєстрації смерті матері [PERSON], їй було відмовлено в звязку з тим, що свідоцтво про смерть серії І-НО № 822209, видане 05.01.2015 р. Гірницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області вважається недійсним, оскільки зазначений відділ державної реєстрації актів цивільного стану знаходиться на тимчасово окупованій території України та не має можливості виконувати повноваження. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для проведення державної реєстрації смерті матері в установленому законом порядку, цей факт має для неї юридичне значення. Тому вона звернулася з заявою до суду про встановлення факту смерті батька [PERSON] В судове засідання заявник не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень щодо заявлених вимог не має, рішення просить прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з\~Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року,\~тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. У відповідності до\~ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до п. 18Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року,рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зіст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до\~розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади\~тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»,\~місто Макіївка визначено\~таким населеним пунктом. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії ВС № 736427, виданого 11.01.2001 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області, заявник [PERSON] народилася 10.02.1952 року у м. Макіївка Донецької області, адреса місця проживання, зазначена в паспорті - смт. Новопсков, вул. Садова, б. 46. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯГ № 504823, виданого Макіївським селищним ЗАГС смт. Макіївка, заявник [PERSON] народилася 10.02.1952 року, в графі батько зазначено [PERSON] (а.с. 8). Свідок [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій підтвердила факт смерті [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до ч. 2 та ч.3\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Суд бере до уваги наявні у справі документи, а саме довідку про причину смерті до форми № 106/о № 407 від 31.12.2014 р., видану Центром первинної медико-санітарної допомоги м. Макіївки Донецької області, [PERSON] помер 30.12.2014 р., причина смерті атеросклеротичний кардіосклероз (а.с. 7). Також суд бере до уваги свідоцтво про смерть серії І-НО № 822209 від 05.01.2015 р., відповідно до якого [PERSON] помер 30.12.2014 р. у віці 84 роки в м. Макіївка Гірницького району Донецької області та витяг з актового запису про смерть для отримання допомоги на поховання від 05.01.2015 р., який сформовано без використання реєстру (а.с. 10, 11). При\~оцінці довідки про причину смерті до форми № 106/о № 407 від 31.12.2014 р., свідоцтва про смерть серії І-НО № 822209 від 05.01.2015 р. та витягу з актового запису про смерть для отримання допомоги на поховання від 05.01.2015 р., як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів,\~кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надані до суду довідка про причину смерті до форми № 106/о № 407 від 31.12.2014 р., свідоцтво про смерть серії І-НО № 822209 від 05.01.2015 р. та витяг з актового запису про смерть для отримання допомоги на поховання від 05.01.2015 р., згідно яких [PERSON] помер 30.12.2014 р., причина смерті атеросклеротичний кардіосклероз суд визнає належними і допустимими\~доказами на підтвердження факту смерті. Відповідно до п.8 ч.І ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з положенням п.2 ч.І ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON], померлого 30.12.2014 р. року має для заявника юридичне значення, оскільки вона зможе зареєструвати факт смерті батька в порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами та письмовими поясненнями свідка, а тому заява про встановлення факту, що має юридичне значення - встановлення факту смерті [PERSON], який помер 30.12.2014 року, підлягає задоволенню. У відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у даній справі про встановлення факту смерті [PERSON] слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved