Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Заявники звернулися до суду з вищезазначеною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла їх мати - [PERSON]. Зазначають, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері, а тому ними була подана заява про прийняття спадщини. Посилаються на те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, а саме 1/5 частина земельної ділянки 319 площею 5,4550 га, що розташована в [ADDRESS] та 1/5 частина земельної ділянки 306 площею 4,9702 га, що розташована в [ADDRESS] що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] та державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 31.10.2007 року. Звертають увагу суду на те, що в вищезгаданих державних актах на право власності на земельні ділянки, прізвище їх матері помилково вказано, як «[PERSON]» і остання за свого життя не встигла виправити вказану помилку (описку). Обґрунтовуючи свої вимоги вказують на те, що з 01.01.2013 року набули чинності Закони України «Про державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та постанова Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», які унеможливлюють виконання умов Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Держкомземом № 325 від 22.06.2009 року щодо отримання спадкоємцями нових державних актів. Зазначають, що таким чином, оскільки в правовстановлюючому документі, на підставі якого [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці [PERSON], мають оформити спадкові права є описка (помилка), виправити яку неможливо у зв'язку із смертю особи, на ім'я якої видані Державні акти на землю, а також у зв'язку зі змінами діючого законодавства, виникла необхідність в зверненні до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В судове засідання заявники не з'явилися, про день, час місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, представником заявників до суду надано заяву, згідно якої останній просить провести розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авдієнко Віктор Петровичтакож в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надійшла заява, згідно якої останній просить розглядати справу без його участі та прийняти рішення згідно закону. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року у віці 68 років померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 29.01.2013 року ВРАЦС Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить, зокрема наступне нерухоме майно, а саме: 1/5 частина земельної ділянки 319 площею 5,4550 га, що розташована в [ADDRESS] та 1/5 частина земельної ділянки 306 площею 4,9702 га, що розташована в [ADDRESS] Вищезазначені земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року (а.с. 6, 7). Зі змісту заяви заявників про встановлення факту належності правовстановлюючого документа вбачається, що останні обґрунтовують її тим, що у вищезазначених правовстановлюючих документах, а саме Державних актах на право приватної власності на землю, було допущено помилку у написанні прізвища власника, а саме замість «[PERSON]», зазначено «[PERSON]», що унеможливлює реалізацію ними свого права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Судом встановлено, що спірні Державні акти на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року та Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року, були видані на підставі Розпорядження голови Попільнянської райдержадміністрації від 12.05.2004 року № 172 і в них дійсно зазначено прізвище одного із співвласників як «[PERSON]». Кадастрові номери земельних ділянок: [NUMBER], [NUMBER]; [NUMBER], [NUMBER]. В той же час, як вбачається з наданого суду Витягу з технічної документації про визначення грошової оцінки земельної ділянки від 10.02.2009 року № 272 останній складений на підставі заяви [PERSON], зокрема про те, що місце розташування земельної ділянки: на території Харліївської сільської ради. Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року. Цільове призначення (використання) земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарств…. (а.с. 9). У Висновку за матеріалами реєстраційної справи на земельну ділянку, яка передається в оренду складеного Відділом держкомзему у Попільнянському районі № 271 від 10.02.2009 року, вказано наступне: 1. Об'єкт оренди: земельна ділянка; 2. Орендодавець: [PERSON]; 4. Місце розташування земельних ділянок: на території Харліївської сільської ради; 6. Кадастрові номери земельних ділянок: [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 10). Згідно Довідки Відділу держкомзему у Попільнянському районі № 270 від 10.02.2009 року про правовий статус земельної, остання видана [PERSON], що мешкає за адресою м. Київ про те, що земельні ділянки (земельні частки (паї)) загальною площею 1, 0910 га в тому числі ріллі 1, 0910 га передані у власність для ведення особистого селянського господарства розташовані на території Харліївської сільської ради присвоєно кадастрові номера: [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 11). Крім того, з наданого суду паспорта громадянина України Серія [NUMBER] виданого Деснянським РУ ГУМВС України в м. Києві 14 травня 2002 року, вбачається, що прізвище його власника значиться як «[PERSON]», ім'я «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]» (а.с. 12). В Довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 21.05.1998 року ДПА у Ватутінському районі м. Києва, прізвище власника також зазначено, як «[PERSON]», ім'я «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]» (а.с. 13). Зі змісту вказаних документів вбачається, що прізвище особи, якій вони були видані дійсно відрізняється від прізвища особи, яка зазначена співвласником земельних ділянок в Державних актах на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року та Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року. В той же час в сукупності зазначені документи дають підстави стверджувати, що саме при складанні Державних актів на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року та Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року була допущена механічна описка в написанні прізвища власника (співвласника), а саме замість «[PERSON]» було зазначено «[PERSON]». Стаття 234 ЦПК України визначає, що суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пленум Верхового Суду України в п. 12 своєї Постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З врахуванням вищевикладеного, а також встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про доведеність заявниками того факту, що особа, яка зазначена в Державних актах на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року та Серія [NUMBER] від 31.10.2007 року, як співвласник земельних ділянок - [PERSON] та особа, яка зазначена в паспорті громадянина України Серія [NUMBER] виданого Деснянським РУ ГУМВС України в м. Києві 14 травня 2002 року - [PERSON] є однією і тією ж особою у зв'язку з чим вона є володільцем зазначених правовстановлюючих документів (Державних актів на право власності на земельну ділянку). Судом встановлено, що іншим способом виправити допущені механічні описки в правовстановлюючих документах, крім як встановити факт їх належності [PERSON], не вбачається можливим, оскільки остання як вже зазначалося вище померла 28.10.2013 року. Більш того, з 01.01.2013 року набули чинності ряд нормативно-правових атів, зокрема ЗУ «Про державний земельний кадастр», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанова Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру», які унеможливлюють як внесення виправлень до Державних актів на право власності на землю так і отримання спадкоємцями нових Державних актів, оскільки на даний час документом, що підтверджує право власності на землю є свідоцтво на право власності, отримане у територіальному органі Державної реєстраційної служби (Держреєстрі) Статті 15, 16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги заявників знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16 ЦК України, Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved