Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вказаною заявою. Заяву мотивує тим, що він, [PERSON], народився 09.03.1932 року в с.Цвітова Калуського району Івано-Франківської області. Його батько [PERSON] був уродженим поляком, сповідував римо-католицьку віру і проживав на території України, дотримуючись традицій цієї національності. Заявник також виховувався відповідно до польських традицій, сповідую римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами, які проживають на території Польщі, святкує польські свята та вважає себе поляком. Заявник вказує, що народився 1932року у с.Цвітова і був хрещений 13.03.1932 року у Костелі селища Войнилів Калуського району. Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 13.09.2017 року. [PERSON] вказує, що на період його народження за звичаями того часу хрещення у Костелі було можливе тільки поляків. Хрестити дитину, народжену не в польській сімї було неможливо. Встановлення факту належності до польської національності необхідно для встановлення польського походження його роду, можливості скористатися пільгами та гарантіями, які надаються громадян України польського походження та їх нащадкам. Вважає, що оскільки його батько був поляком за походженням, то він, а також його нащадки мають право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до метричних документів із значенням належності до польської національності та відновлення своєї дійсної національності. Також заявник вказує, що у повторному свідоцтві про народження його імя записано, як [PERSON]. 06.09.1996 року заявнику було видано паспорт громадянина України, де його імя вказано, як [PERSON]. Тому заявник змушений звернутися до суду та просить встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією самою особою, а також встановити юридичний факт приналежності до польської національності [PERSON], який народився 09.03.1932 року в с.Цвітова Калуського району Івано-Франківської області. В судове засідання заявник подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву про встановлення факту підтримує та просить суд її задоволити. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася, проте про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином (а.с.21). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Стаття 315 ЦПК України\~передбачає перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку. Суд звертає увагу, що даний перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що у повторному свідоцтві про народження серії ІІІ-НМ №412361, виданому 20.08.1987 року, вказано, що 09.03.1932 року в с.Цвітова Калуського району Івано-Франківської області народився [PERSON]. Згідно копії паспорта серії СС 881974, виданого Калуським МВ УМВС в Івано-Франківській області (а.с.7) імя заявника вказано «Багриновський Леонід Григорович». При цьому дата народження вказана 13 березня 1932 року. \~ \~ \~Суд вважає, що аналіз письмових доказів, які містять в матеріалах справи, а також пояснення заявника, викладені в заяві, свідчать про те, що [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] є однією і тією ж особою. Крім того, у поданій заяві заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що він є поляком за національністю. Згідно зі\~ст. 315 ЦПК України\~для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Згідно п.п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №86/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Статтею 300 ЦК України\~встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до\~\~ст. 76 ЦПК України\~доказами\~\~є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті\~\~обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.82 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Національністю є\~\~- приналежність особи до нації, держави або народу. Оскільки Свідоцтво про народження вже не містить дані про національність батьків, тому встановити чи довести свою національність чи етнічну приналежність в сучасній Україні на основі офіційних юридичних документів неможливо, - приналежність особи до нації в сенсі етнічної групи (групи людей, які поділяють спільну етнічну самосвідомість, мову, культуру, походження, історію і т. д.), вочевидь слід доводити неспростовними доказами, як от: спілкування мовою певного етносу, сповідування його культурних, релігійних традицій, знання його історії та вшанування урочистостей, котрі традиційно святкуються особами певної етнічної групи, тощо. Крім цього, відповідно до\~Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року\~втратив чинність\~Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності»\~і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 13.09.2017 року (а.с.6) вбачається, що 09.03.1932 року у с.Цвітова Калуського району народився заявник [PERSON]. При цьому у даному витягу вказано, орган державної реєстрації атів цивільного стану, що склав даний запис костел селища Войнилів Калуського району Івано-Франківської області. Про те вказане підтверджує «поза розумним сумнівом» приналежність позивача до польської національності. \~ Окрім цього, акцентуючи на національності свого батька, [PERSON] не доведено належними, допустимими і достатніми доказами власну приналежність до польського етносу (спілкування мовою певного етносу, сповідування його культурних, релігійних традицій, знання його історії та вшанування урочистостей, котрі традиційно святкуються особами певної етнічної групи, тощо). До того ж суд вважає за необхідне наголосити на наступному. Як зазначено вище, згідно\~\~ст. ст. 293, 315 окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. Відповідно до п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право Відповідно до\~Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому цей факт не може бути встановлений в судовому порядку, відповідно до\~ст. 293 ЦПК України. Така позиція висловлена в узагальненні Верховного Суду України «Судова практика огляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 01 січня 2012 року», в п.п. 11 п. 4 якого зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності. Отже, в задоволенні заяви в частині встановлення факту приналежності до польської національності слід відмовити. Таким чином, заяву слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial