Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті та просила встановити факт смерті на тимчасово окупованій території України [PERSON], [INFO], уродженця м.Алчевськ Луганської області, Україна, померлого [INFO] у віці 58 років, який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS], Україна, який помер в м.Алчевськ Луганської області, Україна, про що Алчевським онкологічним диспансером «Луганської Народної Республіки» було видано лікарське свідоцтво №77 про смерть від 16 серпня 2017 року, на підставі якого було видано відділом записів актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції «Луганської Народної Республіки» було видане свідоцтво про смерть. [PERSON] звернулася до Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про видачу свідоцтва про смерть, але їй в цьому було відмовлено, оскільки у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, створеними, обраними або призначеними в порядку, не передбаченому законом України, є недійсними і не створюють правових наслідків. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 8 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив такі факти. Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], є дружиною померлого [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с. 5). [PERSON] помер від ракової інтоксикації злоякісної правої нирки [INFO], про що свідчить лікарське свідоцтво №77 про смерть від 16 серпня 2017 року, видана Алчевським онкологічним диспансером «Луганської Народної Республіки» (а.с.6-8), та свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 16.08.2017 року відділом записів актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції «Луганської Народної Республіки» (а.с. 4). Після смерті чоловіка заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть в Лозівському міськрайонному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області у зв'язку з тим, що свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території, а тому є недійсним. Заявник зверталася до Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про проведення реєстрації смерті [PERSON], але їй в цьому було відмовлено, про що свідчить відмова у проведенні державної реєстрації смерті керівника Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області Заварза С.А. № 1619/15.9-04-05 від 10.10.2017 року (а.с.3), в якій зазначено, що оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено копію документа, виданого на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, необхідно відмовити у державній реєстрації смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved