Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Заявник звернулась до суду з вказаною заявою та просила встановити факт її проживання у м. Донецьк на момент початку проведення антитерористичної операції до лютого 2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з вона є внутрішньо переміщеною особою з зони проведення антитерористичної операції. Зазначає, що до початку проведення антитерористичної операції з 25.01.2011 року по 17.12.2013 року вона проживала за адресою: [ADDRESS], а з 18.12.2013 року проживала за адресою: [ADDRESS]. 21.11.2014 року заявник отримала довідку переселенця за №1460001584, видану Центром соціального захисту м. Вугледар. В березні 2016 року вона переїхала до м. Київ та оселилась на орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS]. 25.04.2016 року заявник отримала довідку № 3009012485 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видану Управлінням праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Також зазначає, що вона звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції . 13.09.2016 року Управління надало заявнику відповідь про відмову в призначенні грошової допомоги та зняття з обліку осіб, які переміщуються з зони проведення антитерористичної операції, оскільки нею не надано до заяви документів, що підтверджують факт проживання на території адміністративно - територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення з зони АТО. Зазначила, що факт її проживання в м. Донецьк на початок проведення антитерористичної операції до квітня 2016 року підтверджується довідками про неодноразові медичні огляди в медичних установах та показами свідків. Посилається на те, що встановлення факту проживання на території м. Донецьк на момент початку проведення антитерористичної операції необхідно їй для отримання адресної допомоги та пенсії відповідно до норм діючого законодавства. На підставі викладеного просила заяву задовольнити. Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримали та просили їх задовольнити. Представники зацікавлених осіб в судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] проживала в м. Донецьку до 2016 року разом з сином, племінницею та сестрою. Зазначив, що в період проведення антитерористичної операції він возив продукти своїм знайомим до м. Донецьк, в тому числі сім'ї [PERSON] Також пояснив, що заявник переїхала до м. Києва у 2016 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживала в м. Донецьк до початку проведення антитерористичної операції, оскільки раніше вони були сусідами. Зазначила, що заявник переїхала до м. Києва в 2016 році. Суд, вислухавши пояснення заявника та її представника, свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Встановлено, що заявник [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою. 21.11.2014 року отримала довідку переселенця за №146001584, видану Центром соціального захисту м. Вугледар. В березні 2016 року [PERSON] переїхала до м. Києва та проживає за адресою: [ADDRESS]. 25.04.2016 року заявнику було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3009012485, видану Управлінням праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. [PERSON] звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції . 13.09.2016 року Управління надало заявнику відповідь про відмову в призначенні грошової допомоги та зняття з обліку осіб, які переміщуються з зони проведення антитерористичної операції, оскільки нею не надано до заяви документів, що підтверджують факт проживання на території адміністративно - територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення з зони АТО. [PERSON] у своїй заяві посилається на те, що встановлення факту проживання на території м. Донецьк на момент початку проведення антитерористичної операції необхідно їй для того, щоб отримати адресну допомогу та пенсію. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Встановлено, що [PERSON] з 25.01.2011 року по 17.12.2013 року проживала за адресою: [ADDRESS], а з 18.12.2013 року по березень 2016 року проживала за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, заявник проживала на території проведення антитерористичної операції в період її початку. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Ст. 4 зазначеного закону встановлює, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо). На підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення [PERSON] надала суду: - пенсійне посвідчення серії [NUMBER], видане 21.03.2006 року Управлінням в Кіровському районі м. Донецька Пенсійного фонду України (а.с.11); - копію паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12); - картку платника податків видану державною податковою інспекцією у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області Міністерства доходів і зборів України 03.09.2013 року (а.с.14); - довідку від 21.11.2014 року №1460001584 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції видану Управлінням праці та соціального захисту населення м. Вугледар (а.с.15); - довідки про медичні обстеження у м. Донецьк від 11.02.2016 року, від 20.01.2016 року, від 26.11.2015 року, від 14.10.2015 року, від 21.05.2015 року, від 22.01.2015 року, від 23.05.2014 року (а.с. 17-23). Таким чином, заявник надала суду всі належні докази на підтвердження факту проживання на території м. Донецьк на початок проведення антитерористичної операції. Крім того, суд приймає до уваги покази свідків, оскільки вони не є заінтересованими особами в даній справі та у суду не має сумнівів у їх недостовірності. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявник довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх вимог, а тому заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved