Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 1.26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі у землі, яка перебувала в колективній власності асоціації селянських господарств «Рокитне», що знаходиться в с. Рокитне Новоселицького району Чернівецької області, яке належало йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0077239, виданого Новоселицькою райдержадміністрацією від 21 квітня 1997 року. Заявник, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після свого батька, оскільки вступила у володіння зазначеним спадковим майном, отримавши на руки вказаний сертифікат. Однак, на даний час не може оформити спадщину через нотаріальну контору за відсутності доказів, що вона своєчасно прийняла спадщину. Просила встановити юридичний факт прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] .. В судове засідання заявник не з`явився, звернувшись до суду із клопотанням, в якому заяву підтримав та просив провести розгляд справи у його відсутності. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будучи неодноразово належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилися без поважних для суду причин. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Новоселицькою райдержадміністрацією від 21 квітня 1997 року [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0077239, яка перебувала в колективній власності асоціації селянських господарств «Рокитне», що знаходиться в с. Рокитне Новоселицького району Чернівецької області, розміром 1.26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права. При житті він заповіту не складав. Спадкоємцями першої черги після смерті останнього були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Після похорон [PERSON] , вищевказані спадкоємці прийняли рішення про успадкування права на земельну частку (пай) за [PERSON] передавши їй відповідний сертифікат серії ЧВ № 0077239, виданий на ім`я померлого [PERSON] та з того часу заявник вирішувала всі питання щодо вказаної земельної частки самостійно. Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР ). Якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. В цьому випадку таким документом, який підтверджує факт вступу [PERSON] у володіння спадковим майном є сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0077239, який з моменту відкриття спадщини знаходився у заявника. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Зважаючи на недостатність документів, підтверджуючих факт прийняття спадщини заявником, яка відкрилась у 1998 році, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи вищевикладене та те, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. На підставі ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд

Outcome: approved