Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності її до громадянства України. В подальшому свої вимоги уточнила і просить встановити факт постійного проживання її на території України станом на 24.08.1991р. Заяву мотивує тим, що вона народилась 24.07.1991р. в м.Тбілісі [PERSON], однак ще влітку 1989р. її мати переїхала до України, була зареєстрована та проживала в Харківській обл.., с.Рогань, вул..Кірова,12/29. За цією адресою вони проживали до 2003р., після чого переїхали на постійне місце проживання до [INFO]. В м.Запоріжжя вона закінчила школу, отримала середньо-спеціальну освіту і проживає до теперішнього часу. Таким чином, з 1991р. по теперішній час вона постійно проживає на території України. В 2007р., коли досягла 16 років, вона звернулась до Хортицького РВ УДМС України в Запорізькій області для отримання паспорта громадянина України, однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю у неї документів, що підтверджують її належність до громадянства України, хоча її мати [PERSON] є громадянкою України. З яких причин мати не оформила належним чином документи про належність її до громадянства України, вона пояснити не може. На той час вона була неповнолітньою і не могла самостійно реалізовувати свої права. На даний час з матірю вона не спілкується, де остання знаходиться їй невідомо. Встановлення факту проживання на території України станом на 1991р. їй необхідно для підтвердження належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України, без чого вона не може реалізовувати свої права, захищати інтереси. В іншому порядку встановити цей факт вона не має можливості. В судовому засіданні заявниця та її представник заявлені вимоги підтримали повністю, просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Хортицького РВ УДМС України в Запорізькій області проти задоволення заяви за уточненими вимогами не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить заяву обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Згідно з Конституцією України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст.3); усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст.21); права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст.22); громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст.24). Відповідно до ст.4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Так, ст. 3 Закону України «Про громадянство України» визначає умови належності до громадянства. Зокрема, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно ст.. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234, ст.256 ЦПК України суд вправі встановити факт, що має юридичне значення. Згідно п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що 24.07.1991р. в м.Тбілісі [PERSON] народилась [PERSON]. ЇЇ батьками в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] батько, [PERSON] - мати (арк.4). Згідно копії паспорту [PERSON] серія МН № 614788, виданого 17.10.2003р. Роганським селищним відділенням міліції УМВСУ в Харківській області, [PERSON] була зареєстрована за адресою: Харківська обл.., с.Рогань, вул..Кірова,12/29 з 15.07.1989р. по 22.10.2003р., з 08.11.2003р. зареєстрована за адресою: [INFO] (арк..12). Згідно форми №1 на [PERSON] паспорт громадянина України серії МН № 614788 виданий їй у звязку з обміном паспорта громадянина колишнього СРСР. (арк..22,23). В будинковій книзі за адресою: Харківська обл.., с.Рогань, вул..Кірова,12/29 запис про реєстрацію [PERSON] та її доньки [PERSON] відсутній. При цьому, встановлено, що будинкова книга заведена в 2014р. на нових власників, будинкова книга із записами за 1989-2003р. не збереглася (арк..22, 24-28). Згідно довідки Консульства [PERSON] в Україні від 19.06.2014р. [PERSON], 24.07.1991р.н., не є громадянкою [PERSON]. Згідно відповіді Хортицького РВ УДМС України в Запорізькій області № 2315-К-1 [PERSON] відмовлено у видачі паспорта громадянина України через ненадання документів, що підтверджують її належність до громадянства України (арк..11) Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони, будучи підлітками, в 1991р. мешкали у своєї бабусі в Харківській області, с.Рогань, вул.Кірова,14. По сусідству з бабусею мешкала жінка кавказької національності на імя [PERSON] разом з маленькою донькою. Вони більше памятають цю жінку, оскільки дитина була зовсім маленька. Їх бабуся спілкувалась з цією жінкою, по-сусідські допомагала їй. Вони часто зустрічались на вулиці в селі, спілкувались. Марина жила в невеликому будинку одна з донькою. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини даної справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, взаємозвязку, достатності, достовірності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним факт постійного проживання заявниці [PERSON] на території України станом на 24.08.1991р.(на момент проголошення незалежності України). Суд приходить до такого висновку, виходячи з того, що на момент проголошення незалежності України 24.08.1991р. [PERSON] була неповнолітньою і її законним представником була мати [PERSON], тому місцем постійного проживання [PERSON] на вказаний момент є місце постійного проживання її матері [PERSON] Так, судом встановлено, що [PERSON] з 1989р. була зареєстрована та фактично постійно мешкала на території України, зокрема, в Харківській обл.., с.Рогань вул..Кірова,12/29. Ця обставина підтверджується копією паспорта громадянина України, який був виданий [PERSON] в 2003р., в якому міститься штамп реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Паспорт громадянина України виданий Роганським селищним відділенням міліції УМВСУ в Харківській області, тобто за місцем проживання особи. Підстав сумніватися в законності видачі [PERSON] паспорта громадянина України у суду на даний час немає. При постановленні рішення суд не приймає до уваги ту обставину, що в будинковій книзі, заведеної на житловий будинок за адресою: Харківська обл.., с.Рогань вул..Кірова,12/29, відсутні записи про реєстрацію [PERSON] та [PERSON], оскільки судом встановлено, що вказана книга заведена в 2014р. новими власниками будинку, будинкова книга із записами за 1991-2003р. не збереглася. Вказана обставина належними та допустимими доказами не спростована. Факт проживання [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON] за зазначеної адресою підтверджується також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], підстав сумніватися в їх правдивості, в т.ч. через заінтересованість в результатах розгляду справи, у суду немає. Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів дає суду підстави стверджувати, що місцем постійного проживання [PERSON] з серпня 1991р. по теперішній час є територія України. Беручи до уваги, що належність до громадянства України заявниці [PERSON] та відповідно отримання нею паспорта громадянина України повязано з фактом її проживання на території України станом на момент проголошення незалежності, однак законний представник неповнолітньої на той час [PERSON] її мати [PERSON] після досягнення дитиною 16 років не прийняла заходів для належного оформлення усіх необхідних документів, здійснюючи правосуддя за принципами законності, верховенства, права, рівності усіх громадян перед законом, суд вважає необхідним захистити законні права заявниці [PERSON] шляхом встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р. Суд враховує, що від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення прав заявниці, зокрема, реалізація права на громадянство України, отримання паспорту громадянина України, можливості встановити цей факт в позасудовому порядку немає, спір про право суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, заяву [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved