Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 листопада 2020 року по справі №947/25605/20 у зв`язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що Київським районним судом міста Одеси 12 листопада 2020 року було ухвалено заочне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення йому перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , Однак, заявник обґрунтовує заяву про перегляд заочного рішення тим, що під час ухвалення судового рішення, суду не було відомо про те, що власниками спірного житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] , з часткою 7/20, та [PERSON] , з часткою 13/20. Зазначені обставини стали відомі, після отримання 16.11.2020 року інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №232759870 від 16.11.2020 року. Заявник у судове засідання не з`явився, однак у заяві зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, заяву про перегляд заочного рішення суду підтримує повністю та наполягає на його скасуванні та задоволенні позовних вимог. Відповідачі у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Частинами 1,2\~статті 429\~ЦПК України\~передбачено,\~що заява\~про перегляд\~судового рішення\~за нововиявленими\~або виключними\~обставинами розглядається\~судом у\~судовому засіданні\~протягом тридцяти\~днів з\~дня відкриття\~провадження за\~нововиявленими або\~виключними обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, в судовому засіданні. Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/25605/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , з посиланням на те, що він - [PERSON] з 22.05.2020 року є власником зазначеного будинку, а відповідачі зареєстровані у зазначеному будинку, чим перешкоджають йому в користуванні зазначеним житловим приміщенням. За наслідком розгляду вказаної справи, 12.11.2020 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] . Станом на час розгляду заяви, вбачається, що рішення суду не оскаржено та набрало законної сили. Зазначеним рішенням суду встановлено, що позивач [PERSON] є власником 7/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 22 травня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., зареєстрованого в реєстрі за №129. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №209853704 від 22.05.2020 року, за позивачем на підставі зазначеного договору зареєстровано право спільної часткової власності на 7/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . Згідно з відповідями, отриманими на вказані запити, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного судом було встановлено, що відповідачка [PERSON] не зареєстрована у спірному житловому приміщенні, за наслідком чого відсутні підстави у задоволенні позову. Стосовно відповідача [PERSON] судом було відмовлено у задоволенні позову з підстав, відсутності інформації про те, що останній є співвласником спірного житлового приміщення. Згідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до п.3 ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Перевіряючи обґрунтованість заяви про перегляд судового рішення, суд виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обов`язку доказування і подання доказів. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Як вбачається з наданих заявником до суду доказів, а саме інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №232759870 від 16.11.2020 року, співвласниками житлового будинку [ADDRESS] є: [PERSON] , з часткою 7/20, яка належить останньому на підставі договору дарування від 22.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П., зареєстрованого в реєстрі за №129; та [PERSON] , з часткою 13/20, яка належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 18.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №650. Отже, як вбачається, станом на час розгляду справи судом, відповідач [PERSON] не був власником спірного житлового приміщення, інформація про що стала відома заявникові лише 16.11.2020 року. Відповідно до довідки з відділу адресної довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, яка надійшла до суду 22.09.2020 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] , належному позивачеві, з 10.07.1995 року. Згідно з актами №142/3, 143/1, 143/3 про не проживання від 01.06.2020 року, засвідчено, що [PERSON] не мешкає в будинку [ADDRESS] понад три роки. Зазначені акти складені сусідами позивача та засвідчені керівником органу самоорганізації населення «Квартирний комітет «Світанок в місті Одесі». Отже, відповідач [PERSON] був зареєстрований у спірному житловому приміщенні, за згодою попереднього власника приміщення, в якому на цей час не проживає більше року. Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до\~ст.383 ЦК України,\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частина 2\~ст.405 ЦК України\~передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно\~до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням. Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Разом з цим, згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави\~дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~статті 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Як зазначає у своєму позові позивач, наявність реєстрації відповідача [PERSON] у належній йому на праві спільної часткової власності житловому будинку, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим суд вважає, на підставі поданих доказів, наявні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Стосовно вимог до відповідача [PERSON] суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання останньою такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , оскільки у відповідності до наданих до суду доказів, остання зареєстрована в будинку [ADDRESS] , що є іншим об`єктом нерухомого майна, право на яке позивачем не доведено. За положеннями ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. При викладених обставинах, суд вважає, що постановлене заочне рішення суду від 12.11.2020 року, підлягає скасуванню за нововиявленими обставинами, та позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині вимог до [PERSON] , в решті вимог позов підлягає залишенню без задоволення за необґрунтованістю. Суд зазначає, що ухвалою суду від 24.11.2020 року судом було ухвалено відстрочити позивачеві сплату судового збору в сумі 1261,20 грн., до ухвалення судового рішення за наслідком розгляду заяви. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн., за пред`явлену вимогу немайнового характеру, яка підлягає задоволенню, в решті сума судового збору у розмірі 420,40 грн. підлягає стягненню з позивача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial