Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з відповідною заявою, яку 02.07.2020 уточнила, та просить суд видати обмежувальний припис щодо встановлення [PERSON] заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею та її дитиною; усунення перешкод в користуванні майном, що є об`єктом права її особистої власності та заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування її та дитини, посилаючись на вчинення [PERSON] у відношенні неї та її дитини домашнього та психологічного насильства. В обґрунтування зазначила, що з 19 серпня 2017 року до початку травня 2020 року вона з [PERSON] проживали у другому зареєстрованому шлюбі в квартирі [ADDRESS] . Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно підіймав на неї руку, а коли син вступився за неї, то вдарив і його. У зв`язку з асоціальною поведінкою чоловіка, постійними погрозами та застосуванням фізичного насильства як до неї, так і до дитини, неспроможності на компроміси та небажання порозумітись, на початку травня 2020 року її проживання з [PERSON] було фактично припинено, нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу, однак він все рівно не залишає її у спокої весь час переслідує, ходить навколо помешкання, в якому вона наразі проживає, телефонує та висловлює погрози. При цьому психологічне та фізичне насильство зі сторони відповідача продовжується. Вона декілька разів зверталась до поліції, фіксувала вказані обставини 23.10.2016, 24.03.2017, 28.05.2020, однак такі звернення мали лише тимчасовий позитивний результат. Тому з метою безпеки свого та дитини життя просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її захисник Дорош С.П. на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в уточненій заяві. [PERSON] суду пояснила, що вони з [PERSON] перебувають в повторному шлюбі - до цього з 1997 року по квітень 2017 рік вони були в зареєстрованому шлюбі, потім шлюб між ними було розірвано, а з серпня 2017 року шлюб знову зареєстрували. Від шлюбу вони мають спільну повнолітню дитину [INFO] , та неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Квартира [ADDRESS] належить їй, у [PERSON] є житло по [ADDRESS] , однак живе він в її квартирі, тому вона переїхала тимчасово до батьків, побоюючись проживати з чоловіком в одному помешканні. Вона неодноразово зверталась до поліції, були кримінальні провадження відносно [PERSON] , однак вони були закриті, так як [PERSON] кожного разу обіцяв, що таке не повториться та просив її. Наразі нею знову подано заяву до поліції, однак результатів розгляду цієї заяви їй не повідомлено. Відстань, на яку просить заборонити наближатися [PERSON] до неї, визначила в 15 метрів. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки проти заявлених вимог він заперечує, має намір укласти угоду з адвокатом, часу, назначеного до розгляду, недостатньо для вирішення цих питань. Враховуючи викладене, суд вважає розглянути справу за відсутності заінтересованої особи, належним чином повідомленого про дату розгляду справи, оскільки відповідно до частини 1 статті 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису, так як суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Вислухавши заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] з 19 серпня 2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с. 10,11 копії свідоцтва, довідки). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7\~грудня 2017\~року №\~2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII)\~домашнє насильство\~-\~це діяння\~(дії\~або бездіяльність)\~фізичного,\~сексуального,\~психологічного або\~економічного насильства,\~що вчиняються\~в сім`ї\~чи в\~межах місця\~проживання або\~між родичами,\~або між\~колишнім чи\~теперішнім подружжям,\~або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина 4 статті 26 Закону № 2229-VIII ). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Частиною 2 ст. 26 даного Закону № 2229-VIII також передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. До таких обмежень, зокрема, законодавець відніс заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання ( перебування) постраждалої особи; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи, тощо. За своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків такого насильств. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону № 2229-VIII оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правил Закону № 2229-VIII, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалася на вчинення [PERSON] фізичного (тілесні ушкодження) та психологічного (погрози, переслідування, завдання моральної шкоди та психологічних страждань) насильства щодо неї та їх спільної дитини за місцем її проживання, та на підтвердження цих обставин надала копії талону-повідомлення щодо звернення її 28.05.2020 до Довгинцівського відділення поліції за фактом сімейного конфлікту з чоловіком; висновку судового-медичного експерта про завдання їй тілесних ушкоджень, аудіозапис її з чоловіком розмови та ін.. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Встановивши, що заявниця не має доступу до квартири [ADDRESS] , де вони спільно з дітьми проживали, враховуючи, що згідно наданих до суду письмових доказів, [PERSON] має у власності інше житло, з метою уникнення психологічного та фізичного насильства відносно [PERSON] суд вважає необхідним видати обмежувальний припис щодо зобов`язання [PERSON] усунути такі перешкоди терміном на 1 (один) місяць та заборони перебування за вказаною адресою на цей же строк. У такий спосіб [PERSON] лише тимчасово обмежується в праві користуватися житловим приміщенням (де він зареєстрований) і в такому праві суд обмежує останнього на один місяць з огляду на те, що в учасників справи, заявниці та заінтересованої особи, склалися стійкі та тривалі в часі відносини і для того, щоб [PERSON] змінив своє ставлення до відносин, які склалися між ним та [PERSON] , а саме припинив і не допускав повторення фізичного та психологічного насильства, яке підтверджцється висновками судово-медичного експерта за 2016-2017 роки. Заявлені [PERSON] вимоги щодо видачі обмежувального припису у частині щодо заборони [PERSON] наближатися до неї, а також до місця її роботи та проживання ближче ніж на 15 метрів, не були доведені заявиком під час судового розгляду заяви про видачу обмежувального припису, а відтак не підлягають задоволенню. Так, надані висновки судового експерта щодо завдання [PERSON] тілесних ушкоджень датуються 2016 та 2017 роками, після яких заявниця [PERSON] повторно зареєструвала шлюб з [PERSON] . Прослуханий наданий заявником аудіозапис розмови сторін не свідчить про вчинення [PERSON] домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Доводи заявниці про те, що домашнє насильство з боку її чоловіка [PERSON] буде продовжуватись у майбутньому у всіх його проявах, а тому видача обмежувального припису про заборону наближення до місця проживання, навчання, роботи і т.ін. є єдиним засобом захисту від кривдника, є лише припущенням та належними доказами не підтверджені. Зокрема, відсутні рішення суду про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства, зі слів заявниці попередні її звернення до поліції за її ж заявами були закриті. Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду в справі № 752/4527/19 від 25 листопада 2019 року. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для видання обмежувального припису строком на 1 (один) місяць в частині усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням заявнику та забороною перебування заінтересованої соби за цією адресою, роз`яснивши заявнику, що обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6\~цього Кодексу. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 3508 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 3505 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial