Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Заявник, [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою, яка у ході судового розгляду була уточнена, та в якій заявник просила суд встановити факт її проживання у квартирі [ADDRESS] із [PERSON] однією сім`єю з 2007 року до дня його смерті 09.04.2018 року. При цьому заявник посилається на те, що вона проживає у комунальній квартирі [ADDRESS] з травня 1999 року. З червня 2000 року в цій квартирі проживав [PERSON] Заявник також посилається на те, що оскільки вона та [PERSON] не перебували у шлюбі, то з 2007 року стали проживати однією сім`єю, вели господарство, разом відпочивали, разом купували та користувались побутовою технікою, вели спільний бюджет. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 424/1000 частин квартири [ADDRESS] . Заявник вважає, що вона є спадкоємцем померлого [PERSON] , прийняла спадщину та звернулась до нотаріальної контори. У судовому засіданні представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник Одеської міської ради, у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на відсутність належних доказів щодо спільного проживання, надавши свої письмові заперечення. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню на підставі наступного. \~ \~ \~ \~Вимогами ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири від 24.06.2000 року [PERSON] придбав 424/1000 частин квартири [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 13.05.2014 року, укладеного між [PERSON] та заявницею [PERSON] , остання отримала в дар 231/1000 частин квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 21.04.2018 року, вбачається, що [PERSON] , 1965 року народження, помер [INFO] . Відповідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК\~ України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. За змістом частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Заявником не додано до матеріалів справи доказів, що свідчили про спільне проживання у квартирі загального проживання [ADDRESS] , її та померлого [PERSON] . З наданих заявником копій чеків на придання побутової техніки не можливо встановити хто її купляв, а також те, що вона придбалась для потреби у спільному проживанні заявника та [PERSON] . Надані заявником копії квитанцій про сплату комунальних послуг також не можуть бути належними доказами спільного проживання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Системний аналіз вказаним норм права, дає підстави дійти висновку про те, що саме на заявника покладено обов`язок доказування факту спільного проживання належними та допустимими доказами. Суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували спільне проживання, наявність спільного побуту, прав та обов`язків між заявником та [PERSON] Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких вимог законодавства суд дійшов до висновку про необхідність відмовити заявнику у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявником не доведені обставини, на які вона посилається у своєї заяві, не надано будь-яких належних доказів щодо спільного її проживання з [PERSON] однією сім`єю з 2007 року до дня його смерті 09.04.2018 року. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed