Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою до заінтересованої особи - [PERSON] про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців, яким визначити наступні обмеження: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборонити [PERSON] наближатися на відстань, меншу ніж 100 м до місця проживання (перебування), роботи , інших місць частого відвідування, а саме: будинку за адресою: [ADDRESS] , місця її роботи за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обґрунтовуючи свою заяву зазначила, що вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2001, в шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . З кінця 2017 року шлюбні відношення між ними фактично припинені. З цього часу [PERSON] систематичного проявляє до неї та її матері [PERSON] безпідставну агресію, погрожує фізичною розправою та вбивством, психологічно тисне, виражається на їхню адресу нецензурною лайкою, зловживати спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, внаслідок чого почали виникати постійні сварки, що породжували як психологічне так і фізичне домашнє насильство, оскільки останній постійне б`є її, штовхає, дає ляпаси та стусани. Будинок, де вони разом проживають належить на праві власності її матері [PERSON] , спільне життя з [PERSON] є неможливим, але останній відмовляється покинути будинок, хоча його батьки мають власник будинок. Від такої поведінки [PERSON] також страждає їхня неповнолітня дочка [PERSON] . Тривалий час вона та її мати живуть у страху за своє життя. Вона неодноразово зверталась з приводу поведінки [PERSON] до правоохоронних органів, були складені протоколи про адміністративне правопорушення за домашнє насильство, але вони результатів не дають. Вважає, що вона є постраждалою від психологічного та фізичного насильства, тому змушена звернутись до суду із заявою. Ухвалою від 18.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду. У судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала, просила про задоволення вимог з підстав зазначених у ній. Також зазначила, що вони проживають у будинку по [ADDRESS] , який належить на праві її матері [PERSON] , [PERSON] зареєстрований у будинку з 2015 року, ніде не працює тривалий час, зловживає спиртними напоями, знущається з неї, її матері та неповнолітньої дочки, у них постійні скандали, сварки, він вдарив по обличчю її мати, її постійно б`є, штовхає, дає ляпаси та стусани, застосовує психологічне насильство, не дає їм спокій, хапається за ножа та погрожує, вони бояться залишатися з [PERSON] вдома, постійно викликають правників поліції, але йому усе сходить з рук. Постійне вимагає у неї та матері гроші на свої потреби, для купівлі спиртного. Коли він приходить додому п`яний, вони намагалися зачиняти двері, але він виламує двері, розбиває вікна. [PERSON] не застосовує фізичне насильство відносно їхньої дочки, проте його агресивна поведінка негативно впливає на психологічний стан дитини. [PERSON] погрожує їй розправою якщо вона звернеться до суду із позовом про розірвання шлюбу. Заінтересована [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у розписці про отримання повістки про виклик до суду, що міститься в матеріалах справи, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши заявницю, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Норми статей 1, 3, 4, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачають, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя. Діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, серед іншого, ґрунтується на засадах гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2001. В шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Родина [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності, відповідно до договору купівлі-пролажу від 31.10.2005, матері заявниці [PERSON] , та за вказаною адресою [PERSON] зареєстрований з 05.05.2015. Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник вказує, що з 2017 року у [PERSON] систематичного проявляє до неї та її матері [PERSON] безпідставну агресію, погрожує вбивством, застосовує фізичне та психологічне насильство, виражатися на їхню адресу нецензурною лайкою, зловживати спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, від такої поведінки [PERSON] також страждає їхня неповнолітня дочка [PERSON] . [PERSON] неодноразово у 2018-2021 роках зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо домашнього насильства психологічного характеру [PERSON] . Так, 29.09.2019 відносно [PERSON] працівниками правоохоронних органів винесено терміновий заборонний припис серії АА 062005 стосовно кривдника щодо заборони на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно наданих заявницею копій постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (з Єдиного державно реєстру судових рішень) та відомостей з офіційного сайту Судова влада України, що є загальнодоступною інформацією вбачається, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2020 [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, звільнено від адміністративного стягнення, в зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, провадження закрито, згідно протоколу про адміністративне правопорушення АА№057402 від 29.09.2019, 29.09.20219 о 21 год. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не виконав винесений відносно нього 29.09.2019 терміновий заборонний припис серії АА 062005 про заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.02.2020, провадження щодо [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, закрито, у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому слід зауважити, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні домашнього насильства. 11.01.2019 за №447/5219 та 26.10.2018 за №1590/5218 Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області Муравської І.В. було надано відповіді проте, що її заяви від 25.10.2018 та 10.01.2019 щодо вжиття заходів до [PERSON] , який 10.01.2019 і 25.10.2018 за місцем мешкання вчинив сварки, погрожував фізичною розправою та висловлювався нецензурною лайкою, були розглянути, з [PERSON] була проведена профілактична бесіда та роз`яснено положення ст.. 173-2 КУпАП, матеріали адміністративної справи направлені до Заводського районного суду м. Миколаєва. Крім того, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2019 (справа №487/8013/18 провадження №3/487/2185/18), постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2020 (справа №487/1706/20, провадження №3/487/865/20), постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2020 (справа №487/1708/20, провадження №3/487/867/20, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2020 (справа №487/1706/20, провадження №3/487/865/20), провадження №3/487/867/20, постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.05.2020 (справа №487/1709/20, провадження №3/487/868/20), постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.10.2019 (справа №487/7462/19, провадження №3/487/1894/19), матеріали адміністративної справ відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративних відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, повернути до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області для усунення встановлених судом порушень, у зв`язку з тим, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за викликом до суду не з`явилась, явка особи до суду не була забезпечена і співробітниками Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, привід відносно [PERSON] виконано не було. Дійсно, у зв`язку з повернення матеріалів адміністративних справ відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративних відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, у зв`язку не явкою особи, що притягується до адміністративної відповідальності за викликом до суду, не забезпечення явка особи до суду і співробітниками Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, та не виконання останніми приводів відносно [PERSON] , позбавило суд розглянути відповідні протоколи про адміністративні правопорушення, встановити вину особи у вчиненні правопорушень або навпаки прийти до висновку про відсутність в його діях складу або події адміністративного правопорушення, проте сам факт неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, свідчить про наявність тривалого конфлікту між ними та підтверджує факт того, що останній вчиняє по відношенню до заявника домашнє психологічне та фізичне насильство, при цьому не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії стосовно заявниці, не бажає змінювати свою поведінку та вказана протиправна поведінка носить тривалий та системний характер. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника строком на 6 (шість ) місяців та покладення на нього обов`язку, зокрема, встановленого п.п.4, 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved