Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

заявник, в порядку окремого провадження, звернулася до суду з наведеною вище заявою, та просила встановити факт смерті [PERSON], вказуючи на те, що до подій в зоні АТО 2014 року, куди входить і частина Луганської області, проживала з сімєю в м. Антрацит Луганської області. В 2014 році переїхала разом з сімєю, та стали проживати у [INFO]. Зимою 2016 року, чоловікові [PERSON] стало погано із здоровям, вирішили поїхати в м. Антрацит, де згідно лікарського свідоцтва про смерть №189 від 18.05.2016 року, останній помер 17.05.2016 року. До початку судового засідання від заінтересованої особи надійшла заява, про слухання справи за їх відсутності, заперечень щодо встановлення факту смерті не мають. В судовому засідання заявник заяву підтримала, вказавши, що її чоловік на день смерть перебував на тимчасово окупованій території Луганської області, за адресою реєстрації у м. Антрацит, куди поїхав для обстеження, до початку бойових дій, знаходився на обліку в лікаря онколога, та 17.05.2016 року помер, здійснила поховання на цвинтарі біля його батьків у Луганській області. Отримати свідоцтво про смерть на підставі лікарського свідоцтва про смерть у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану, як за місцем реєстрації, так і за місцем проживання, в Городищенському районі, не має можливості. На окупованій території, органи державної влади України, не здійснюють своїх повноважень, а згідно відповіді Городищенського районного відділу ДРАЦС Головного управління юстиції у Черкаській області, свідоцтво про смерть не може бути видане на підставі документа, який не відповідає формі, що визначена законодавством України. Суд, заслухавши заявника, свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] був внутрішньо переміщеною особою, та з вересня 2014 року фактично проживав у [INFO], у травні 2016 року помер на окупованій території Луганської області, де і здійснено його поховання дружиною, врахувавши думку заінтересованої особи, а також оглянувши матеріали справи, приходить до наступного. З огляду на зміни щодо підпорядкування та назви, судом, замінено назву зацікавленої особи, з Відділу державної Реєстрації акті цивільного стану Городищенського РУЮ на Городищенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, лист начальника відділу від 05.05.2016р. №318/09-04-06 щодо ліквідації Городищенського РУЮ у Черкаській області, та прийнято уточнену заяву про встановлення факту смерті. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234, п.8 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заяви про встановлення факту смерті особи у певний час, за нормами п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення факту, що має юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, та відмови її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За матеріали цивільної справи вбачається, що 06.07.2016 року Городищенським районним відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Черкаській області, [PERSON], заявнику по справі, відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], який помер 17 травня 2016 року, так як лікарське свідоцтво про смерть видане Центральною міською поліклінікою міста Антрацит ДНР 18.05.2016 №189 не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024, що і стало підставою звернення до суду. [PERSON], заявник у справі, за даними свідоцтва про одруження VІІ-УР №435448 від 06.05.1972 року, являється дружиною [PERSON], [INFO], актовий запис №165. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території країни, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За нормами Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р. № 1207-VII, розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» 07.11.2014р. №1085-р, до тимчасово окупованої території України, що є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України, відноситься м. Антрацит Луганської області. Вбачається, що [PERSON], [INFO], за даними лікарського свідоцтва про смерть №189 від 18.05.2016 року, форма №106/у, яка затверджена наказом Мінохорони ЛНР від 28.08.2015 №59, що видане Центральною міською поліклінікою м. Антрацит, лікарем онкологом, помер 17.05.2016 року в населеному пункті м. Антрацит, Луганської народної республіки, за адресою місця проживання: [INFO], в дома, на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою захисту законних прав та інтересів заявниці, в т.ч. отримання допомоги на поховання, оформлення спадкових прав, так як лікарське свідоцтво про смерть №189 від 18.05.2016 року, не відповідає формі відповідного зразка, та не може бути використане для реєстрації смерті на території України, як і не визнається державними органами України, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту, яка знайшла своє підтвердження в суді. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає до негайного виконання, та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved