Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту - належності правовстановлюючого документу, а саме того, що архівний витяг за №179-2 від 2018 року, виданий Львівським територіальним архівним відділом галузевого державного архіву Міністерства оборони України щодо звільнення 31 січня 1996 року слюсаря-інструментальника [PERSON] , фактично належить йому, [PERSON] , як одній і тій самій особі. В обгрунтування заяви зазначив, що в даний час він оформляє документи для отримання пенсії і для підтвердження трудового стажу за період роботи у військовій частині [NUMBER] він звернувся у Львівський територіальний архів Міністерства оборони, де йому видали архівний витяг №179-2 від 2018 року, в тексті якого його прізвище зазначено, як « [PERSON] », а не « [PERSON] ». У зв?язку із даною розбіжністю у вказанні його прізвищ стаж роботи у військовій частині йому не зараховується до визначення права на отримання пенсії, а тому завник вимушений звернутися до суду для встановлення приналежності йому згаданого архівного витягу. У підготовчому судовому засіданні у своєму вступному слові заявник [PERSON] вимоги, викладені у заяві підтримав та просив заяву задовольнити. У своєму вступному слові представник заявника [PERSON] пояснив, що заявник народився [INFO] у с.Новоаннівка Краснодонського району Луганської області, про що було видане свідоцтво про народження, де його прізвище вказано « [PERSON] ». 08 серпня 1985 року заявник був прийнятий на роботу у військову частину [NUMBER] (пізніше А-3200) на посаду радіомеханіка, де працював до 31 січня 1996 року. В даний час заявник оформляє документи для отримання пенсії і для підтвердження свого трудового стажу у військовій частині А-3200 звернувся у Львівський територіальний архів Міністерства оборони. Згідно виданого йому архівного витягу прізвище заявника у документах військової частини зазначено як « [PERSON] », а не « [PERSON] ». У зв?язку із такою розбіжністю у написанні його прізвищ, стаж роботи заявника у військовій частині працівники органу пенсійного фонду йому не зараховують, а тому заявник вимушений звернутися до суду для встановлення належності йому згаданого архівного витягу №17+-2 від 2018 року. У вступному слові представник заінтересованої особи Бережанського об`єднаного УПФ Тернопільської області Дарморіс О.М. не заперечила щодо задоволення заяви, пояснила, що у трудовій книжці заявника міститься виправлення у записі №16 - дата звільнення з роботи та дата наказу про звільнення з роботи. Для підтвердження стажу роботи у військовій частині заявник подав архівний витяг, у якому зазначені відомості щодо звільнення 31 січня 1996 року відповідно до наказу №19 військової частини [NUMBER] гр. [PERSON] . Відповідно, у документах заявника містяться розбіжності у написанні його прізвищ, що унеможливлює призначення йому пенсії. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши заявника та пояснення його представника, взявши до уваги думку та відзив на заяву представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що вимоги заявника є підставними і підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Ч.4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] с.Новоаннівка Краснодонського району Луганської області, про що свідчать записи у його свідоцтві про народження. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15 березня 2001 року Бережанським РВ УМВС України в Тернопільській області ім?ям заявника є [PERSON] . Як вбачається із трудової книжки заявника, заведеної 10 червня 1976 року, [PERSON] розпочав свою трудову діяльність 04 червня 1976 року з посади радіомеханіка у військовій частині [NUMBER] ; 31 січня 1996 року звільнений із військової частини за власним бажанням; у записі №16 - дата звільнення з роботи та дата наказу про звільнення з роботи мають місце виправлення. В архівному витязі за №179-2 від 2018 року зазначено наступне: «В наказі командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 30 січня 1996 року №19, м.бережани, значиться: §6. Звільнити 31 січня 1996 року слюсаря інструментальника [PERSON] (ініціали не розкриті) за власним бажанням по ст.38 КЗПП України». У зв?язку із розбіжністю у написанні прізвища заявника у згаданих документах та за наявності виправлень, заінтересована особа - Пенсійний Фонд не бере до уваги згаданий архівний витяг №179-2 від 2018 року в підтвердження стажу [PERSON] . Допитані під присягою в підготовчому судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що працювали разом із заявником у військовій частині [NUMBER] , розбіжність у написанні прізвища « [PERSON] » і « [PERSON] » виникла у зв?язку із невірним перекладом із російської мови на українську; в тексті архівного витягу йде мова саме про заявника [PERSON] , оскільки він єдиний із таким прізвищем працював у військовій частині [NUMBER] . Суд також приймає до уваги й позицію заінтересованої особи щодо відсутності заперечень для задоволення заяви [PERSON] і вважає, що така позиція не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, суд вважає доведеним той факт, що архівний витяг за №179-2 від 2018 року, виданий Львівським територіальним архівним відділом галузевого державного архіву Міністерства оборони України, в якому містяться відомості щодо звільнення з військової частини [NUMBER] 31 січня 1996 року слюсаря інструментальника [PERSON] , фактично належить заявнику [PERSON] . У цьому суд переконали пояснення заявника, покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили обставини, на які посилається заявник, та інші, досліджені в судовому засіданні письмові докази по справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved