Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою та просить встановити юридичний факт, відповідно до якого гр. [PERSON], [INFO], уродженка м. Магнітогорськ Челябінської області, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України. Свою заяву [PERSON] обгрунтовує тим, що вона народилася [INFO] у колишньому СРСР, отримала паспорт громадянина СРСР, у листопаді 1989 року разом зі своєю донькою [PERSON], [INFO], переїхала із міста Ленінград на постійне проживання до міста Одеси Української РСР, де вони мешкають по теперішній час. В 2004 році вона отримала паспорт громадянина Російської Федерації за народженням, в Україні проживає за посвідкою про постійне місце проживання. Але, через зміни у політичній ситуації в Україні, ускладнення Україно-російських відносин та, відповідно, можливості негативного ставлення до неї як до громадянки Росії, враховуючи те, що вона має намір і далі проживати в Україні, заявниця бажає відмовитися від громадянства Росії та набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до законодавства України. Оскільки її паспорт громадянина колишнього СРСР не зберігся, вона на може підтвердити в органах Державної міграційної служби факт свого постійне проживання на території України на момент проголошення незалежності України, а тому для здійснення свого права набуття громадянства України просить суд встановити юридичний факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Представник заявниці у судовому засіданні вимоги її заяви підтримав, просив їх задовольнити. Представник зацікавленої особи, ГУДМС України в Одеській області проти задоволення заяви не заперечував, вважає надані по справі докази достатніми для встановлення судом вказаного юридичного факту. Заслухавши пояснення представника заявника, представника зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] у м. Магнітогорськ Челябінської області колишнього СРСР. 25 квітня 1986 року вона отримала паспорт громадянина СРСР - серія [NUMBER]. Як вбачається із записів у її трудовій книжці, вона до 13 листопада 1989 року працювала у Науково-виробничому об'єднанні «Источник» Всерадянського науково-дослідницького, проектно-конструкторського та технологічного акумуляторного інституту у м. Ленінград на посаді електрофотографа 3-го разряду, та була звільнена з роботи на підставі наказу № 285-к від 13.11.1989р. Згідно наступного запису 12 березня 1990 року за наказом № 49 від 12.03.1990р. її було прийнято на роботу на посаду пакувальника цеху № 1 «Одеського виробничо-торгового швейно-галантерейного об'єднання «Акація», де вона пропрацювала до 07 грудня 1993 року, була звільнена з роботи на підставі наказу № 239 від 07.12.1993р. Згідно довідки № 9 від 30.06.2014р., наданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Фабрика «Акація», посвідчується, що [PERSON] дійсно працювала в ТОВ «Фабрика «Акація» з 12.03.1990р. (наказ № 49 від 12.03.1990р.) до 07.12.1993р. (наказ № 239 від 07.12.1993р.). З архівної довідки ТОВ «Фабрика «Акація» встановлено, що до реорганізації, яка відбулася 27.09.2007р., вказане товариство називалося Закрите акціонерне товариство «Фірма «Акація». У період з 09.03.1989 року до 19.07.1993 року це підприємство мало назву «Одеське виробничо-торгове швейно-галантерейне об'єднання «Акація». Зазначені обставини достатньою мірою підтверджують факт постійного проживання заявниці в Україні у вказаний період. Крім цього, з матеріалів справи також вбачається, що [INFO] у [PERSON] народилася донька - [PERSON], що засвідчується відповідним свідоцтвом про народження від 27 червня 1986 року, виданим Дзержинським відділом РАЗЦ м. Ленінград, актовий запис №565. З наданої до справи в якості доказів медичної картки [PERSON], [INFO], вбачається, що в період з березня 1990 року та впродовж до 2001 року вона регулярно відвідувала медичні заклади, що розташовані у колишньому Ленінському районі м. Одеси (Одеська обласна дитяча клінічна лікарня; Одеська міська дитяча поліклініка № 1; Одеська міська лікарня № 7), в яких проходила необхідні медичні обстеження і лікування. Згідно цих документів дитина мешкала у [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 17 Цивільного Кодексу УРСР від 1963 року, який був чинним на час відповідних правовідносин, місцем проживання особи визнається те місце, де вона постійно або переважно проживає, а місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п'ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Отже, враховуючи, що [PERSON] станом на 24 серпня 1991 року виповнилося лише 5 років, то, відповідно, місцем її проживання було місце проживання її мами - [PERSON], що в свою чергу переконливо доводить факт їх постійного проживання у той час на території України. Разом з цим, факт безперервного проживання вказаних осіб в Україні підтверджується і іншими доказами. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.01.1993 року, виданого Ленінським відділом РАЦС м. Одеси було зареєстровано шлюб між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] Згідно штампу у паспорті заявниці від 07.12.2004р. вона прийнята на облік у Генеральному консульстві Росії у м. Одесі на постійне проживання в Україні. З посвідки на постійне місце проживання від 19.01.2012р. вбачається, що [PERSON] зареєстрована з 20.01.2005р. за адресою: [ADDRESS]. Згідно дипломів про вищу освіту [PERSON] у 2008 році закінчила у м. Одесі вищий навчальний заклад «Європейський університет» та здобула кваліфікацію спеціаліста з обліку та аудиту. В статті 1 Закону України «Про громадянство України» вказується на те, що громадянство України - це правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках. Громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Відповідно до п. 1 ст. 3 вказаного Закону громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. За ст. 6 цього Закону громадянство України набувається: за народженням, за територіальним походженням, внаслідок прийняття до громадянства, внаслідок поновлення у громадянстві, внаслідок усиновлення та за іншими передбчаченими цією статтею підставами. Відповідно до п. 1 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Згідно ч. 3 п. 2 даного Порядку, заяви з питань громадянства оформлюються: зокрема, про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім'я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи. Отже, зацікавленою особою по даній справі вірно залучено ГУДМС України в Одеській області. Згідно п. 25 цього ж Порядку, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відповідно до п.п. «а» - «в» п. 24 цього Порядку такими документами є: а) заява про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки; в) один із таких документів: - декларація про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців; - декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; - заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України. Згідно п. 44 цього Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Натомість, встановлення в судовому порядку даного юридичного факту прямо передбачено положеннями Закону України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, і має суттєве значення для створення умов здійснення заявником своїх особистих немайнових прав та інтересів. Дослідженими судом по справі доказами беззаперечно стверджується факт безперервного проживання заявниці та її доньки [PERSON] на території України з 12 березня 1990 року до 07 грудня 1993 року. Отже, виходячи з наведеного, слід вважати, що станом на 24 серпня 1991 року вони постійно проживали на території України.

Outcome: approved