Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання недієздатним свого рідного брата, [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що останній є інвалідом 2-ї групи за психічним захворюванням - шизофренія. Починаючи з 15.05.2013 року і до теперішнього часу знаходиться на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні (КМКПЛ) № 1. Зазначає, що через свою психічну хворобу, яка носить стійкий та хронічний характер, [PERSON] перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері з 2006 року. У цілому його психічний розлад здоров'я проявляється у тому, що в нього дуже часто відбуваються галюцинації, внаслідок чого його поведінка є неадекватною, він нібито спілкується із космосом, в нього з'являються якісь містичні та бредові ідеї. Звертає увагу суду на те, що внаслідок свого психічного захворювання [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, а тому потребує встановлення над ним опіки у зв'язку з чим необхідно визнати його недієздатним. В судовому засіданні заявник підтримує вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями просить задовольнити заяву з метою забезпечення захисту особистих немайнових та майнових прав та інтересів хворого брата. Представник Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засіданні не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду надано заяву згідно якої просить суд слухати справу за її відсутності, заяву про визнання [PERSON] недієздатним підтримує. Вислухавши пояснення заявника, думку прокурора, який не заперечує проти задоволення заяви та вважає за доцільне визнати [PERSON] недієздатним, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, заявник є рідним братом [PERSON], [INFO], що підтверджується наданими суду Свідоцтвами про народження (а.с. 8, 9) та копіями паспортів громадян України (а.с. 3, 4). Як вбачається з матерілаів справи, 19.02.2013 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання) на строк доо 01.03.2015 року (а.с. 5). Згідно наданої до суду Довідки КМКПНЛ № 1 від 30.08.2013 року №907/2351, [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться на лікуванні з 15.05.2013 року по 30.08.2013 року (а.с. 7). Крім того, з метою встановлення дійсного психічного стану [PERSON] судом 04.11.2013 року було призначено відносно нього судово-психіатричну експертизу (а.с. 34-36). Як вбачається з наданого до суду Акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи № 50 від 21.01.2014 року (a.с. 41-42): «[PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням: Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект (МКХ-10 F 20.8), за своїм психічним станом [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] потребує встановлення над ним опіки». Частина 1 ст. 39 ЦК України визначає, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про доведеність того, що [PERSON] дійсно має хронічний, стійкий психічний розлад через який не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим вимоги заявника є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 39 ЦК України,

Outcome: approved