Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою приватного нотаріуса Пономаренко О.О. № 21/02-31 від 21.02.2018р. йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадщини після померлого батька [PERSON] на спадкову частку в приватному будинку за адресою: [ADDRESS]. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що у виписці з інвентаризаційної справи Волинського обласного Бюро технічної інвентаризації від 06.11.2017 року, зазначено, що власником 1/5 частки на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є «[PERSON]», а не «[PERSON]» та той факт, що у свідоцтві про народження та свідоцтві про встановлення батьківства [PERSON] у графі «батько», вказаний «[PERSON]». Згідно документів на право власності на нерухоме майно, що є предметом спадкування, покійним [PERSON] було придбано за договором купівлі-продажу від 12.08.1967 року 2/5 частин житлового будинку в [ADDRESS] Право власності на земельну ділянку під даним будинком зареєстровано за покійним [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 23.03.2009 року, кадастровий номер: [NUMBER] та матір'ю заявника - [PERSON]. Згідно виписки з рішення Луцького міського народного суду від 19.01.1990 року про розірвання шлюбу та розподіл майна, за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS]. Внаслідок винесення рішення про поділ майна під час розлучення, в судовій справі 1990 року, було допущено описку щодо імені покійного батька заявника, і замість «[PERSON]» було вказано «[PERSON]». На той час на даний факт ніхто не звернув уваги, а ж до моменту оформлення спадщини. Підставою для звернення до суду стала виписка з інвентаризаційних матеріалів Бюро технічної інвентаризації від 06.11.17 року, яка не дала можливості оформити спадкові права на нерухоме майно, внаслідок невідповідності даних, зазначених в інвентаризаційній справі, в якій зазначено «[PERSON]» та документах батька заявника, зокрема даних імені, вказаному в свідоцтві про його смерть: «[PERSON]», і як результат отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи, що при винесенні рішення суду в 1990 році було допущено описку при зазначенні імені покійного батька [PERSON] виникла потреба у виправленні даного факту, шляхом звернення до суду, яку неможливо вирішити без звернення із заявою про встановлення цього факту. Зважаючи на зазначене, заявник просить встановити факт того, що «[PERSON]», за яким визнано право власності на 1/5 частки на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], згідно рішення Луцького міського народного суду від 19.01.1990 року про розірвання шлюбу та розподіл майна та «[PERSON]», який вказується в установчих документах: договорі купівлі-продажу від 12.08.1967р. 2/5 частин житлового будинку в [ADDRESS], Державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 23.03.2009 року, кадастровий номер: [NUMBER] - є однією і тією ж особою, а саме: «[PERSON]». Представник заявника в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вимоги підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Пономаренко Олена Олександрівна в судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 5 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.7 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 вказаної Постанови передбачено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч.4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2018 року (справа № 161/4975/18) було встановлено, що заявник у справі [PERSON], який народився [INFO], є сином [PERSON], який помер [INFO] (а.с.13). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії серії [NUMBER]від 14.082017 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). Постановою приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Пономаренко О.О. № 21/02-31 від 21.02.2018р. [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадщини після померлого батька [PERSON] на спадкову частку в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] з підстав наявності розбіжностей у написанні ім'я батька заявника у документах, що були ним поданні, а саме у виписці з інвентаризаційної справи КП «Волинське обласне Бюро технічної інвентаризації» від 06.11.2017 року, де зазначено, що власником 1/5 частки на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є «[PERSON]», та той факт, що у свідоцтві про народження та свідоцтві про встановлення батьківства [PERSON] у графі «батько», вказаний «[PERSON]» (а.с.12). Згідно документів на право власності на нерухоме майно, що є предметом спадкування, покійним [PERSON] було придбано за договором купівлі-продажу від 12.08.1967 року 2/5 частин житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 6-7). Право власності на земельну ділянку, де розташовано вказаний будинок, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.03.2009 року (кадастровий номер: [NUMBER]) зареєстровано за [PERSON] (а.с.8). Згідно виписки з рішення Луцького міського народного суду від 19.01.1990 року про розірвання шлюбу та розподіл майна, за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 9). При чому, суд зазначає, що надана виписка з рішення є нечітко вираженою внаслідок неякісного друку, викликаного особливостями друкувального пристрою на час прийняття рішення та тривалого зберігання, що майже унеможливлює читабельність тексту такого документу. Оскільки усі подальші документи [PERSON] видавались та виготовлялись на підставі зазначеного рішення, у них відповідно наявна та сама помилка у написанні ім'я [PERSON] Відповідно, з вищенаведеного слідує, що при винесенні рішення про поділ майна під час розлучення, в судовій справі 1990 року, було допущено описку щодо імені покійного батька заявника, і замість «[PERSON]» було вказано «[PERSON]». Зазначений факт ніким не оспорюється і має для заявника юридичне значення. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved