Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину сина - [PERSON] , [INFO] . Під час їх спільного проживання [PERSON] вчиняв щодо неї насильство, висловлювався нецензурною лайкою, принижував, завдавав тілесних ушкоджень, погрожував вбивством. Постійні сварки збоку [PERSON] та його агресивна поведінка стали підставою розірвання між ними шлюбу. 07.11.2017 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вона з сином проживають окремо від [PERSON] . Проте, [PERSON] весь час переслідує її, ходить за нею на роботу, переслідує сина на спортивних секціях, басейні, які вони з сином відвідую. [PERSON] придбав квартиру поряд з нею, на сусідній вулиці. Він періодично вривається до неї в домівку, без запрошення в будь-який час коли йому заманеться, влаштовує сварки та погрожує їй фізичною розправою. За останні роки вона неодноразово зверталась до поліції, а саме: викликала поліцію 14.07.2017; подавала заяву №6525 від 22.09.2019; викликала 15.05.2020; викликала та писала заяву № 7257 від 09.07.2020. Однак, поліція їх не захистила. Син, котрий є свідком всіх сварок, боїться батька ( [PERSON] ) та просить його захистити, не пускати батька в помешкання та не віддавати його батьку в «батьківський день». Син дуже ранима дитина, він важко переживає візити та дзвінки [PERSON] . Сину неодноразово надавалась медична та психологічна допомога, в зв`язку з перенесеним ним стресом. [PERSON] не зважає на психо-емоціональний стан сина, продовжує їх переслідувати, поводитись дуже агресивно, постійно її залякує. Вона боїться за її та сина життя. Останні декілька років вона з сином живе в постійному страху, кожен візит [PERSON] є стресом для неї та дитини. З огляду на зазначене вважає, що вона з сином є особами, які зазнали домашнього насильства. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства вчиненого по відношенню до неї та захистити сина у відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» просить застосувати обмежувальний припису вигляді заборони [PERSON] . - наближатися на 1 км. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, спортивних секцій, інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] ; - особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вона за власним бажанням вирішу перебувати з сином у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та сином [PERSON] ; - обмежити спілкування [PERSON] з сином [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2021 заяву про видачу обмежувального припису направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 року матеріали справи було передано для розгляду судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04.2021 відкрито провадження у справ та справа призначена до судового розгляду. 08.07.2021 через канцелярію суду надійшли заперечення [PERSON] на заяву [PERSON] , в яких він просить відмовити в задоволенні заяви, оскільки вважає, що викладені в ній обставини щодо того, що він принижував [PERSON] , завдавав їй тілесних ушкоджень, погрожував вбивством, переслідує її весь час не підтверджується жодними доказами. Вони між собою досягли згоди, щодо місця проживання сина та участі батька у вихованні дитини та його утримання. Натомість [PERSON] вже майже рік чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином у зв`язку з чим він звертався до органів Національної полюції, до служби у справах дітей та намагався вести переписку з [PERSON] . На момент розгляду справи він не знає за якою адресою та з ким проживає його син, через неправомірні дії [PERSON] він позбавлений спілкування з сином. Вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підтверджена жодним доказом. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] - проти задоволення заяви заперечував просив відмовити в її задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи дослідивши письмові докази, які знаходяться у справі, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с 12). [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с 14). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2017 було задоволено спільну заяву [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя. Рішення набрало законної сили 18.11.2017. В рішенні суду зазначено, що подружнє життя між ними не склалось через протилежність поглядів на життя, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Вони досягли письмової угоди щодо визначення місця проживання та участі батьків у виховані спільної дитини. Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 28.07.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні. Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору цього, батько має право за попереднім погодженням з матір`ю і враховуючи бажання дитини та з урахуванням її стану здоров`я зустрічатися на території України (місце проживання матері) кожної останньої неділі місяця з 14:00 години до 17:00 години, у присутності матері. За попередньою домовленістю з матір`ю, батько має право самостійно забирати сина з помешкання матері в неділю з 14:00 годин та зобов`язується повернути сина того ж дня (в неділю) в помешкання матері не пізніше 17:00 годин. Сторони можуть, за взаємною згодою, визначити додаткові дні для побачення батька з дитиною, але обов`язково з врахуванням інтересів дитини, стану здоров`я та без відриву від навчального процесу, спортивних секцій, гуртків чи інших заходів виховного характеру. Відповідно до п.п. 2.2.1. п. 2.2 вказаного вище договору, батько має право спілкуватись з сином в інший час, ніж визначено в розділі 1 договору. У кожному такому випадку сторони повинні завчасно узгодити місце, час та тривалість спілкування з батьком. Разом з цим судом встановлено, що 26.07.2020 [PERSON] звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області (звернення № 8527 від 26.07.2020) з приводу, того що колишня дружина перешкоджає йому в побаченні з дитиною, що підтверджується довідкою інспектора ювенальної превенції Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON] звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області 21.09.2020 з повідомленням щодо перешкоджання [PERSON] у побаченні з дитиною (звернення № 13080 від 21.09.2020). 15.10.2020 [PERSON] звернувся до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про встановлення місця проживання його сина, оскільки [PERSON] з`їхала з помешкання, в якому проживала, телефони заблокувала та встановити де знаходиться його син, він не може. Просив допомогти зв`язатися з [PERSON] . Відповідно до відповіді Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 20.11.2020 № Н-6510/125/55/02-2020 на звернення [PERSON] встановити фактичне місце проживання [PERSON] та їх спільного сина не виявилось можливим. 29.10.2020 [PERSON] звертався до директора Міського центру дитини з заявою, в якій просив провести переговори між ним та [PERSON] за участю посередника з метою врегулювання конфлікту, який склався у зв`язку з тим, що йому не дозволяють бачитись з сином. Крім цього, [PERSON] звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області 29.11.2020 (звернення № 18179) та 31.01.2021 до Відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області (звернення № 1956) з повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення з приводу того, що [PERSON] перешкоджає батьку в побаченні з сином. Проте відомості про злочин не були внесені до ЄРДР у зв`язку з тим, що між [PERSON] та [PERSON] вбачаються виключно цивільно-правові відносини (відповіді від 07.12.2020 №5555ВВП та від 04.02.2021 №ВВП339). Заявник на підтвердження вчинення відносно неї насильства з боку [PERSON] надала до матеріалів справи висновок експерта № 133 судової-медичної експертизи за матеріалами досудового розслідування, внесеними до ЄРДР за № 1201711020000, наданий на підставі постанови слідчого СВ К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області від 20.07.2017. З вказаного висновку вбачається, що 14.07.2017 [PERSON] звернулась до К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області з заявою про те, що 14.07.2017 близько 18:30 год. чоловік [PERSON] наніс тілесні ушкодження. Зі слів [PERSON] : 14.07.2017 близько 17:50 чоловік душив її ліктьовим згином та пальцями, погрожував ножем. Кинув на дерев`яні сходи, навалився на неї та продовжував душити. Кидав нею об стіну та на підлогу. Чи втрачала свідомість чітко сказати не змогла. Експертизою встановлено, що отримані тілесні ушкодження [PERSON] відносяться до легких тілесних ушкоджень та утворились від дії тупих предметів, за давністю можуть відповідати вказаному у постанові терміну. На підтвердження того, що син сторін у справі від агресивних дій [PERSON] та їх постійного переслідування отримав психологічну травму заявницею надано висновок психологічного обстеження [PERSON] від 10.07.2020, складений спеціалістом Олійник Н.М. Згідно вказаного висновку дитина під час спілкування про біологічного батька не згадала жодного разу, питання психолога про біологічного батька, викликали у дитини дискомфорт. За результатами спостереження та проведення психологічних текстів, спостерігається деякі ознаки нервового напруження та тривожності, особливо коли психолог згадував біологічного батька. У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно з ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст.350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст.350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Згідно ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено п.3, 6, 7, 8 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] вчиняв щодо неї фізичне та психологічне насильство, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів, 14.07.2017, 22.09.2019, 15.05.2020, 09.07.2020. Суд вважає, що не впливає на сутність вирішення даного питання постанова Києво-Святошинського суду Київської області від 09.08.2017 у справі № 369/8410/17, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч. 1 КУпАП, надана [PERSON] на підтвердження своїх вимог, оскільки з дня вчинення вказаного правопорушення та зверненням до суду з вказаною заявою минуло три роки, що не підтверджує вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] протягом проміжку часу про який зазначає заявниця в заяві. Разом з цим, заявником не надано до матеріалів справи будь-яких інших даних про притягнення [PERSON] за заявами від 14.07.20217, від 22.09.2020, 09.07.2020 до будь-якого виду юридичної відповідальності, а подання чи прийняття вказаних заяв не є підставою для видачі обмежувального припису. Судом, з матеріалів справи встановлено, що між сторонами виник спір з приводу годин спілкування батька з сином, при цьому суд звертає увагу на те, що між сторонами укладений договір про участь батьків у вихованні дитини, який є діючим. Оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] та їх сина Макксима у розумінні Закону, а судом не встановлено ризиків настання насильства у майбутньому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви.

Outcome: dismissed