Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Заявник звернувся\~до суду\~з даною\~заявою про\~визнання спадщини\~відумерлою.\~Свої вимоги\~мотивував тим,\~що 30\~серпня 2007\~року АКІБ\~«УкрСиббанк» укладено\~договір про\~надання споживчого\~кредиту та\~договір іпотеки\~нерухомого майна\~з фізичною\~особою [PERSON].\~Відповідно до\~умов вказаного\~договору,\~банк надав\~позичальнику кредит\~в іноземній\~валюті в\~сумі 20000,00\~доларів США,\~що дорівнює\~еквіваленту 1010000,00\~грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату за кредит у порядку і на умовах, визначених договором та додатковими угодами до нього. У забезпечення\~виконання грошових\~зобовязань [PERSON]\~передав в\~іпотеку нерухоме\~майно \~житловий будинок,\~що знаходиться\~в Дніпропетровській\~області м.\~Дніпропетровськ,\~Тольятті узвіз,\~будинок 46\~та земельну\~ділянку площею\~0,0566\~га,\~кадастровий номер\~-\~1210100000:03:146:0014,\~а також\~житловий будинок,\~що знаходиться\~в Дніпропетровській\~області м.\~Дніпропетровськ,\~Тольятті узвіз,\~будинок 48\~та земельну\~ділянку площею\~0,0654\~га,\~кадастровий номер\~-\~1210100000:03:146:0110 та належать іпотекодавцю на праві власності. 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та договорами іпотеки від 30 січня 2007 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». 14 грудня 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2 за договорами забезпечення до договору факторингу № 49 від 17 листопада 2016 року, відповідно до умов якого, ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло усі права вимоги за договором забезпечення договорами іпотеки від 30 серпня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] Станом на дату укладення договору факторингу № 49 від 17 листопада 2016 року сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «Українська факторингова компанія» за договором про надання споживчого кредиту № 11205988000 від 30 серпня 2007 року становить 1939897,47 грн. Також заявник вказав, що йому стало відомо, що боржник [PERSON] помер 08 грудня 2014 року. Заявник звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою, якою просив повідомити коло спадкоємців померлого позичальника та довести до відому останніх про наявність вимог кредитора, які спадкоємці зобовязані задовольнити. Перша Нікопольська державна нотаріальна контора своїм листом від 02 серпня 2017 року № 1738/02-14 повідомила, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу, проте спадкоємці за одержанням свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не зверталися. У звязку з чим, заявник звернувся до суду для визнання спадщини відумерлою. Просив суд визнати відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], який помер 08 грудня 2014 року у вигляді нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, Тольятті узвіз, будинок 46 з земельною ділянкою площею 0,0566 га, кадастровий номер - 1210100000:03:146:0014 та житлового будинку, що знаходиться в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, Тольятті узвіз, будинок 48 з земельною ділянкою площею 0,0654 га, кадастровий номер - 1210100000:03:146:0110. Представник заявника направив до суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, вимоги заяви про визнання спадщини відумерлою підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник Нікопольської міської ради направив до суду заяву, в якій також просив судове засідання провести без його участі. Представник заінтересованої особи Дніпровської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 76), про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11205988000 з фізичною особою [PERSON], відповідно до умов вказаного договору банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 20000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1010000,00 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату за кредит у порядку і на умовах, визначених цим договором (до вказаного кредитного договору укладалися додаткові угоди) (а.с. 39 48). 30 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 11205988000/1, відповідно до п. 1.1 якого визначено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться в Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, Тольятті узвіз, будинок 46 та земельну ділянку площею 0,0566 га, кадастровий номер - 1210100000:03:146:0014 та належить іпотекодавцю на праві власності. Вказаний договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], 30 серпня 2007 року (а.с. 49 50). 30 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено договір іпотеки № 11205988000/2, відповідно до п. 1.1 якого визначено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться в Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, Тольятті узвіз, будинок 48 та земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий номер - 1210100000:03:146:0110 та належить іпотекодавцю на праві власності. Вказаний договір іпотеки був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], 30 серпня 2007 року (а.с. 51 52). 17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу № 49, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11205988000 від 30 серпня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» (а.с. 53 58). 14 грудня 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № 2 за договорами забезпечення до договору факторингу № 49 від 17 листопада 2016 року, відповідно до умов якого ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло усі права вимоги за договором забезпечення договорами іпотеки від 30 серпня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (а.с. 59 61). Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Отже, станом на теперішній час ТОВ «Українська факторингова компанія» виступає кредитором відносно [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11205988000 від 30 серпня 2007 року на підставі договору факторингу № 49 від 17 листопада 2016 року та іпотекодержателем відносно предмета іпотеки, який виступив в якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору на підставі договору від 24 листопада 2016 року про відступлення прав вимоги № 1 за договорами забезпечення до Договору факторингу № 49 від 17 листопада 2016 року. Станом на дату укладення договору факторингу № 49 від 17 листопада 2016 року сума заборгованості [PERSON] перед новим кредитором ТОВ «Українська факторингова компанія» за договором про надання споживчого кредиту № 11205988000 від 30 серпня 2007 року становить 1 939 897,47 грн. Новому кредитору та стягувачу ТОВ «Українська факторингова компанія» стало відомо, що боржник [PERSON] помер 08 грудня 2014 року, даний факт підтверджується листом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 02 серпня 2017 року (а.с. 62). Стаття 1216 ЦК України визначає поняття спадкування, тобто це перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При цьому, частиною 1 статті 1282 ЦК України також закріплено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до частини 2 статті 1282 ЦК України встановлено, що вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Враховуючи вищенаведене, та той факт, що заборгованість померлого 08 грудня 2014 року [PERSON] перед новим кредитором становить 1939897,47 грн., ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців померлого боржника. Так, згідно відповіді Першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 02 серпня 2017 року № 1738/02-14 повідомлено, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу, проте спадкоємці за одержанням свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не зверталися (час відкриття спадщини 08 грудня 2014 року, місце відкриття спадщини Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиця Костромська, б. 47). Відповідно до ч. 1 статті 1270 ЦК України встановлено - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте, з часу відкриття спадщини 08 грудня 2014 року спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. П. 3 ч. 1 статті 1277 ЦК України встановлено, що заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Частиною 2 вищевказаної статті також визначено - заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 вказаної статті визначено, що територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов'язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них. Таким чином, у звязку із відсутністю спадкоємців після смерті позичальника [PERSON], та, відповідно, неможливість задоволення останніми вимог кредитора ТОВ «Українська факторингова компанія», саме територіальна громада, яка стане власником відумерлого майна, буде зобовязана вчинити відповідні дії щодо задоволення вимог ТОВ «Українська факторингова компанія» з метою охорони прав та законних інтересів останнього. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (місцезнаходження майна Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, Тольятті узвіз, будинок 46 та будинок 48). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Отже, враховуючи відсутність спадкоємців після смерті [PERSON], зважаючи на значний проміжок часу, який сплив після смерті боржника, а також враховуючи право кредитора спадкодавця звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини, тому вимоги заявника про визнання спадщини відумерлою, що складається з нерухомого майна у вигляді житлового будинку, що знаходиться в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, Тольятті узвіз, будинок 46 з земельною ділянкою площею 0,0566 га, кадастровий номер - 1210100000:03:146:0014 та житлового будинку, що знаходиться в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, Тольятті узвіз, будинок 48 з земельною ділянкою площею 0,0654 га, кадастровий номер - 1210100000:03:146:0110 є законними та обґрунтованими. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданої заяви.

Outcome: approved