Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що перебуває у шлюбі з громадянином Азербайджану [PERSON] , який зареєстровано 05.11.2008 року відділом РАЦС Вугледарського МУЮ Донецької області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу з 2009 року вони проживали за однією адресою: [ADDRESS] . [PERSON] отримав посвідку на постійне місце проживання. Потім вони переїхали до іншої квартири за адресою: [ADDRESS] . В квітні 2016 року [PERSON] виїхав з м. Вугледара Донецької області, нікого про це не повідомивши. Влітку 2016 року повернувся, пробув з сім`єю менше місяця і знову виїхав з міста. Місце знаходження [PERSON] заявнику не відоме, жодних зв`язків з ним не має, де він може бути, не знає. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2020 року [PERSON] визнано таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням. 10.09.2020 року він знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До теперішнього часу [PERSON] про поновлення свого права користування житловим приміщенням не звертався, будь-які відомості про нього відсутні. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику для поновлення прав дітей, отримання додаткових соціальних виплат на дітей, вивіз дітей за кордон без згоди батька. Заявник просить суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім з 01.09.2016 року. Заявник [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, суду пояснила, що місце знаходження [PERSON] їй не відоме, жодних зв`язків з ним вона не має, де він може бути, не знає. Заявник просила суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім з 01.09.2016 року. Представник заінтересованої особи - ОСББ «Геліос-Вугледар», в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON] і [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] перебуває в шлюбі з громадянином Республіки Азербайджан [PERSON] з 05.11.2008 року, який було зареєстровано у відділі РАЦС Вугледарського МУЮ Донецької області, актовий запис № 173, що підтверджується копією свідоцтва серія [NUMBER] від 05.11.2008 року (а.с.6). Від шлюбу з [PERSON] заявник має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв серії [NUMBER] від 05.11.2008 року та серії [NUMBER] від 05.04.2017 року (а.с.7-8). Громадянин Республіки Азербайджан [PERSON] , [INFO] , 09.11.2009 року отримав посвідку на постійне проживання в Україні, безстроково. Останнє місце його реєстрації в Україні було за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією посвідки на проживання серії [NUMBER] від 09.11.2009 року (а.с.14-15). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 13.07.2020 року [PERSON] , [INFO] , було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно до акту № 9 від 04.02.2021 року та довідки № 14 від 04.02.2021 року, виданих ОСББ «Геліос-Вугледар», [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 20.01.2016 року та знятий з реєстрації 10.09.2020 року за рішенням суду (а.с.11-12) В квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою ОСББ «Геліос-Вугледар» № 13 від 04.02.2021 року (а.с.13). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою заявника. [PERSON] майже не знає. Зазначила, що [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року по теперішній час, де він перебуває, їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що також є сусідкою [PERSON] . Зазначила, що чоловік заявника - [PERSON] , не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року по теперішній час, місце його перебування їй не відомо. Відповідно до ч. 1-2 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 року у справі № 225/1297/17 викладено правовий висновок щодо визнання особи безвісно відсутньої. Відповідно до висновку безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. За положеннями ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що заявником не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності [PERSON] . Заявник не повідомила про наявність складнощів в отриманні доказів на підтвердження її вимог. Пунктом 7 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук осіб, які пропали безвісти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб безвісно відсутніх. Заявником не надано до суду будь-якої інформації з Національної поліції про здійснення будь-яких розшукових заходів з метою встановлення дійсного місцезнаходження [PERSON] . Як зазначила заявник, вона не зверталася до органів Національної поліції з метою розшуку [PERSON] . Також матеріали справи не містять будь-якої інформації з Державної прикордонної служби України, за допомогою якої можливо було б встановити або спростувати факт перетинання кордону України [PERSON] , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім, враховуючи той факт, що [PERSON] є громадянином Республіки Азербайджан. Крім того, заявником суду не надано будь-якої інформації з відповідного центру зайнятості населення, в якому можуть бути відомості стосовно можливого працевлаштування [PERSON] . Не долучено до матеріалів справи інформації з управління соціального захисту населення про перебування або ж не перебування [PERSON] на обліку та отримання чи не отримання державної допомоги. Не надано до суду будь-якої інформації з Пенсійного фонду України про перебування або ж не перебування [PERSON] на обліку та отримання останнім відповідних виплат. Клопотань про витребування будь-яких доказів заявником до суду подано не було. Суд зазначає, що саме заявник повинна довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені нею обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження своїх вимог позивачем надано довідку та акт «ОСББ «Геліос-Вугледар» про не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 20.01.2016 року. Крім того, в судовому засіданні була допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що [PERSON] не проживає разом з заявником з 2016 року. Проте, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази, не є достатніми для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, відповідно до вимог ст. 43 ЦК України. Сам по собі факт не проживання [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Водночас, правові наслідки визнання фізичної особи безвісно відсутньою є більш об`ємними за своїм правовим змістом, оскільки, відповідно до ст. 44 ЦК України, тягнуть за собою також обмеження права власності такої особи, яке є непорушним та абсолютним, зокрема, шляхом встановлення опіки над майном особи, яка визнана безвісно відсутньою, виконання опікуном цивільних прав та обов`язків, а саме погашення зобов`язань за рахунок майна такої особи. Суд зазначає, що необхідність визнання особи безвісно відсутньою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником не надано достатніх належних та допустимих доказів для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, відповідно до ст. 43 ЦК України, з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року у справі № 225/1297/17. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні заявлених вимог.

Outcome: dismissed