Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Заявник зазначає, що після розірвання шлюбу вона разом із [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , мали спільний бюджет, разом виховували дочку , спільно вирішували побутові питання. У грудні 2014 року [PERSON] виїхав до м. Москва Російської Федерації та з того часу у заявника відсутні відомості про місце його перебування. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику з метою навчання, лікування дочки за межами України, оскільки для виїзду за кордон потрібна згода батька, а також оформлення допомоги по догляду за дитиною. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Спартак Ясинуватського району Донецької області, безвісно відсутнім з 01 січня 2015 року. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали заяву в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яке перейменовано у Селидівський міський відділ державно реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.10.2006 року, який розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.02.2013 року. [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане виконкомом Спартаківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області. Заявник зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує копія паспорту серії [NUMBER] , виданого 06 березня 2008 року Гірницьким МВМ Селидівського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Згідно з актом, складеним 27.11.2019 року депутатом Курахівської селищної ради в присутності свідків, [PERSON] , проживав до 2015 року за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та його представника, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності за ст. 43 ЦК Україні фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо у місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом одного року. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою заявник посилалася на те, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім надасть їй можливість виїзду з дитиною за кордон, оскільки в неї відсутня згода батька на такі дії, а також їй необхідно оформити державну допомогу на дитину. Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст. 307 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Заявник надала суду акт, згідно з яким [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , проживав до 2015 року. Проте, даний акт не може свідчити, що вказана адреса є постійним місцем проживання [PERSON] , оскільки як зазначала заявник [PERSON] раніше проживав у с.Спартак Ясинуватського району Донецької області. Належних та допустимих доказів місця реєстрації та проживання [PERSON] суду не надано, а тому надані суду докази не свідчать про те, що вказана адреса є постійним місцем проживання особи, так само як відсутні відомості того, що встановити місце перебування особи неможливо. Відповідно до ст. 307 ЦПК України до початку розгляду справи по суті суд, зокрема встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме. Суд позбавлений можливості встановити родичів [PERSON] , через відсутність даних про них. Також, суд звертає увагу, що заявник та [PERSON] , якого заявник просить визнати безвісно відсутнім, не перебувають у зареєстрованому шлюбі, та суду не надано беззаперечних доказів, що вони вели спільне господарство після розірвання шлюбу. [PERSON] і [PERSON] пов`язані лише правами та обов`язками щодо виховання та утримання малолітньої дочки. Крім того, суд вважає, що заявником не вірно обрано спосіб захисту, оскільки надання дозволу виїзду дитини за кордон без згоди батька має бути вирішено шляхом подання відповідної позовної заяви. Також, заявником не зазначено в чому саме полягають перешкоди у отриманні соціальної допомоги по догляду за дитиною, а тому суд зазначає, що заявник не зазначила серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутнім. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed