Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити разом перебувати та наближатися на відстань ближче трьох метрів в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватися з ним. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що він проживає спільно із своїм сином [PERSON] та іншими членами сім`ї. [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно нього, і йому не вдається захистити себе, не дивлячись на його неодноразові звернення до правоохоронних органів. [PERSON] ніде не працює. Виплескує безпідставну агресію, яка супроводжується застосуванням психологічного насильства. На даний час вони із сином проживають спільно, примирення між ними не відбулось. [PERSON] порушує правила добросусідства. За вчинення насильства [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановою Буського районного суду Львівської області від 30.07.2019 року. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали вимоги заяви, надавши аналогічні пояснення та просили подану заяву задоволити, оскільки між сторонами склався тривалий конфлікт протягом останніх півтора року, який полягає у фізичному та психологічному насильству щодо заявника. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису по суті фактично не заперечив, повідомивши про тривалий конфлікт з батьком та між самими батьками протягом останніх півтора року, де конфлікт провокує сам заявник. При цьому повідомив, що він проживає і працює у м. Львові, зрідка приїжджає до батьків в м. Буськ і не має бажання спілкуватись з батьком. Представник заінтересованої особи (Буського ВП Кам`янко-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області) Коляса М.І. заяву про видачу обмежувального припису заперечив, оскільки сам заявник являється кривдником, а сторони проживають окремо. Заслухавши думку заявника, його представника, думку заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи із такого. Статтею 129 Конституції України передбачено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно вимог статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 29 червня 2019 року о 10 годин 15 хвилин [PERSON] за місцем свого спільного проживання в [ADDRESS] вчинив домашнє психологічне насильство відносно свого батька [PERSON] , що виразилось у словесному конфлікті, під час якого він ображав нецензурною лайкою заявника. Встановлені судом фактичні обставини були встановлені постановою Буського районного суду Львівської області від 30 липня 2019 року, яка набрала законної сили від 10.08.2019, в силу якої заінтересовану особу в цій справі [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак в силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України не потребують доказування. Наведені вище обставини безспірно свідчать про тривалий конфлікт між сторонами у справі та вказують на вірогідність його продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~350-2\~ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу положень ст.\~24\~ цього\~Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. У відповідності до ч. 3, ч. 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, в ході судового розгляду доводи заявника знайшли своє підтвердження, а тому заяву слід задовольнити частково, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів тимчасового обмеження прав щодо спікування [PERSON] із заявником. Разом із тим, суд вважає необгрунтованою вимогу заявника щодо обмеження права перебування [PERSON] в [ADDRESS] , оскільки таке є місцем реєстрації та постійного місця проживання останнього, куди він приїждає до своєї матері та рідних, які там постійно проживають. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення поданої заяви з вищенаведених мотивів. У відповідності до вимог ст.\~141\~ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial