Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу: свідоцтва № [NUMBER] про право спільної сумісної власності на житло квартиру [ADDRESS] , виданого 06.05.1993 року Фондом комунального майна м.Херсона на ім`я [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що Фондом комунального майна м.Херсона видано свідоцтво №273 про право спільної сумісної власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] . Дана квартира крім [PERSON] та [PERSON] належить [PERSON] . При видачі свідоцтва про право спільної сумісної власності на житло в ньому була допущена помилка, а саме: в свідоцтві ім`я заявника записано « [PERSON] », а в паспорті « [PERSON] ». В зв`язку з чим заявник змушений звернутись до суду, оскільки позбавлений права вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М., від 15.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. Заявник [PERSON] через канцелярію суду надала заяву в якій просила розглянути справу без участі, заявлені вимоги підтримала. Заінтересована особа [PERSON] через канцелярію суду надав заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно паспорта серії [NUMBER] заявник має повне прізвище ім`я та по батькові « [PERSON] ». Згідно свідоцтва № [NUMBER] про права власності на житло від 06.05.1993 року, заявнику на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Свідоцтво №273 про право власності на житло від 06.05.1993 року належить - заявнику, так як всі дані, які ідентифікують особу, зокрема його, ім`я, по-батькові збігаються. Тому суд приходить до висновку, що правовстановлюючі документи, а саме: Свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло від 06.05.1993 року, належить заявнику [PERSON] . При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на володіння та користування майном. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній. Таким чином, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved