Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій, враховуючи уточнення, просив встановити факт який полягає у тому, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Херсон Херсонської області проживав на території України у неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що встановлення даного факту для нього має юридичне значення оскільки надає статус громадянина України та можливість отримання паспорта громадянина України. Вказує, що [INFO] народився в м. Херсоні Херсонської області. Заявник зазначає, що при затриманні органом МВС України у 1999 році - було втрачено його паспорт. При зверненні до Суворовського РВ у м.Херсоні УДМС України було відмовлено у видачі паспорта. Після відбуття покарання, у звязку з відсутністю інформації щодо зареєстрованого місця перебування, заявника було взято на облік у Херсонському міському центру обліку бездомних осіб за адресою: м.Херсон, вул.Перекопська, 187-А. Заявник [PERSON] під час розгляду справи заявлені вимоги з урахуванням уточнень підтримав. Представник УДМС при вирішенні справи поклався на розсуд суду.. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надав пояснення, які зводяться до того, що він навчався у одній школі з заявником, знає його батьків та сестру з 1985 року. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали пояснення аналогічні тим що надав свідок [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. З копії дубліката свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2020 року [PERSON] народився [INFO] у м.Херсон Херсонської області Україна, про що Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зроблено актовий запис №1889 від 12.05.1976 року. Згідно довідки [PERSON] перебуває на обліку у Херсонському міському центру обліку бездомних осіб за адресою: м.Херсон, вул.Перекопська, 187-А. Згідно копії заява-анкети №3155651 від 05.04.2019 року [PERSON] звернувся для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. На вказану заяву Суворовським РВ у м.Херсоні УДМС України у Херсонській області було надано довідку від 24.05.2019 року №12/531, що проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Заявник надав копії архівних довідок з середньої школи №27 м.Херсона, на підтвердження факту його навчання до червня 1991 року та здобуття неповної середньої освіти, та копію облікової картки військовозобов`язаного з відмітками щодо заявника [PERSON] за період з 1992 року по 1995 рік. Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У пункті 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N215/2001, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону дитини один із її батьків або інший законний представник подає такі документи: а) заяву про встановлення належності до громадянства України дитини; б) копію свідоцтва про народження дитини; в) один з таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання дитини на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; - довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) дитини або іншого її законного представника, з яким дитина постійно проживала, або факт їх проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; - копії паспортів батьків дитини (одного з них), іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; - рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання дитини на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; - рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого її законного представника, з яким дитина постійно проживала, за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. В ході судового розгляду справи повністю знайшов підтвердження факт, що заявник станом на [INFO] , будучи неповнолітнім проживав на території України, народився у м. Херсон Херсонської області. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип права на справедливий суд, який означає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, аналізуючи викладене суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved