Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить : встановити факт родинних відносин між [PERSON], яка померла [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO], а саме, що [PERSON] доводилася [PERSON] матір'ю. В обґрунтування заяви навела наступне. [INFO] померла [PERSON], яка є матір'ю [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], яка є матір'ю заявника. Відповідно до ст. ст.1217,1223, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом, а у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України у порядку черговості. Незалежно від виду спадкування є особи, які в силу ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Із визначених приписами діючого законодавства осіб, які одержали право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] є лише [PERSON] Це зумовлено тим, що заповіт відсутній, інших спадкоємців першої черги за законом або осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Після смерті спадкодавця [PERSON], із визначених приписами діючого законодавства осіб, які одержали право на спадкування, є лише заявник, оскільки заповіт [PERSON] відсутній, а інших спадкоємців першої черги за законом або осіб, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Порядок здійснення права на спадкування визначений статтями 1268, 1270 ЦК України. Так, ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В силу частини 3 цієї статті - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, у строки обумовлені ст.1270 ЦК України має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. І [PERSON] і заявник прийняли спадщину відповідно до Закону. Зокрема, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. А заявник прийняла спадщину після смерті [PERSON] в порядку визначеному ст.1270 ЦК України, тобто у встановлений статтею шестимісячний термін подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини та прийняла її. На момент смерті, спадкодавцю [PERSON] належало на праві приватної власності таке нерухоме майно: 1/2 частка квартири за адресою : [ADDRESS] Внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина у виді майнових прав на нерухоме майно і ці майнові права перейшли до спадкоємця [PERSON] Проте, спадкоємець [PERSON] за життя не оформлювала своїх спадкових прав на спадщину після смерті [PERSON] А отже, спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON], належить до спадкування спадкоємцям, які мають право на спадщину і після смерті [PERSON], тобто заявнику. На момент смерті спадкодавцю [PERSON] належало на праві приватної власності таке нерухоме майно: 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи зазначене, слідує, що заявнику належить до спадкування квартира за адресою: [ADDRESS]. Після спливу терміну, встановленого Законом для прийняття спадщини, заявник звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але, 15.02.2016 року приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Свою відмову нотаріус обґрунтував тим, що неможливо встановити родинні відносини між померлими [PERSON] та її матір'ю [PERSON]. За таких обставин заявник вимушена звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Це зумовлено тим, що заявник не може підтвердити документально факт родинних відносин між померлими. Так, [PERSON] при народженні отримала ім'я «[PERSON]», а паспорт отримала на ім'я «[PERSON]». Після цього, [PERSON] під ім'ям «[PERSON]» уклала шлюб з [PERSON], в результаті якого змінила прізвище на «[PERSON]». Під прізвищем «[PERSON]» [PERSON] і народила заявника [INFO]. Проте, 07.09.1967 року цей шлюб був розірваний і [PERSON] знову змінила прізвище на «[PERSON]». 26.05.1976 року [PERSON] знову уклала шлюб, в результаті чого змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Всі ці обставини підтверджуються відповідними актами цивільного стану. Не підтверджується лише факт укладення шлюбу [PERSON] під ім'ям «[PERSON]» з [PERSON], в результаті якого вона змінила прізвище на «[PERSON]». Документ, який міг би посвідчити цей факт, втрачений [PERSON] ще за її життя. Отримати повторно цей документ заявник не має права, оскільки законом не передбачено право на отримання документів, які стосуються особи померлих. До того ж заявнику невідомі обставини та місце укладення цього шлюбу. Крім того, не підтверджується і факт народження [PERSON], оскільки свідоцтво про народження не отримувалось, а довідка стара і нечитабельна. За таких обставин, заявник і вимушена звернутись до суду із цією заявою. У судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю, підтвердивши її зміст. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання, з яких вбачається, що померла [PERSON] була її сусідкою, з якою проживала по сусідству 30 років. Також, хй,свідку, відомо, що померла [PERSON] доводилася [PERSON] матір'ю. Спілкувалася з ними обома. Вони називали одна одну відповідно дочкою та матір'ю. Представник заінтересованої особи - виконкому Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу за їх відсутності, прийняти рішення на розсуд суду. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.9,11), свідоцтво про народження (а.с.10),свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.12), довідка (а.с.13), витяг (а.с.14), свідоцтво про смерть (а.с.15,19), свідоцтво про право власності (а.с.16), постанова нотаріуса (а.с.18). Вислухавши заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому засіданні на підставі пояснень заявника, свідка, письмових доказів: свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.12), довідки (а.с.13), свідоцтв про смерть (а.с.15,19), встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO], доводилася [PERSON], яка померла [INFO] матір'ю.

Outcome: approved