Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] , яка [INFO] в м.Донецьк народила спільну дитину чоловічої статі. Але при зверненні до органів юстиції для державної реєстрації дитини заявнику було роз`яснено, що надане медичне свідоцтво про народження дитини немає юридичної сили і єдиною підставою для державної реєстрації народження в даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження. Просив суд встановити факт народження [INFO] в м.Донецьк дитини чоловічої статі, матір`ю якої є [PERSON] . Заявник в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в судове засідання не з`явився, начальник відділу надав заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження його дружиною [PERSON] дитини [INFO] в м.Донецьк - підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] одружений з гр. [PERSON] , про що в матеріалах справи мається копія свідоцтва про шлюб виданого 10.08.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьк, актовий запис №368. З копій паспортів громадянина України вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] з 19.06.2012 року (а.с.44, 46). [PERSON] у заяві пояснив, що мешкає з дружиною [PERSON] разом, ведуть спільне господарство, так вона [INFO] в м. Донецьк народила йому сина. На підтвердження факту народження дитини заявником долучено свідоцтво про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого Будьоннівським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР, актовий запис №265 від 17.09.2019 року, згідно якого [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.49). Крім цього до заяви було додано копію медичного свідоцтва про народження № 1281 від 02.09.2019 року (а.с.4), з якого вбачається, що [PERSON] в Донецькому республіканському центрі охорони материнства та дитинства [INFO] в 16.00 годин, народила хлопчика вагою 3600,00 грамів. Вказане медичне свідоцтво видано медичним закладом м.Донецька, який розташований на тимчасово неконтрольованій території. В ході судового засідання також була досліджена копія обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні Донецького республіканського центру охорони материнства та дитинства на [PERSON] (а.с.5). Вказаний медичний документ свідчить про те, що [PERSON] була вагітною та перебувала на обліку в медичній установі у зв`язку з її вагітністю. Вищевказані досліджені медичні документи видані органами та закладами м. Донецька, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Також судом були досліджені фотознімки (а.с.50, 51), на яких зображена жінка з новонародженою дитиною. Згідно пояснювальних написів зроблених заявником, на фотознімках №1, 2 та 3 зображена його дружина [PERSON] з новонародженою дитиною. Заявник [PERSON] звернувся з вищевказаним свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 17.09.2019 року (а.с.49) до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання державної реєстрації народження дитини, але останньому 05.11.2019 року було відмовлено в реєстрації на підставі пред`явленого документу (а.с.52). З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.11.2019 року № 16.31-5-4400, вбачається, що в архіві відділу та у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про народження дитини чоловічої статі, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] не виявлено. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості копії свідоцтва про народження, копії медичного свідоцтва про народження, копії обмінної карти пологового будинку, які видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відпоідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», будь-який акт, виданий у зв`язку з діяльністю збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарськими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, а саме письмові медичні докази, фотознімки, які в сукупності, підтверджують факт народження [INFO] року громадянкою України [PERSON] дитини чоловічої статі і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання відповідного свідоцтва про народження. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved