Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Заявник звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , диплому [NUMBER] , виданого 30.03.1991 Слов`яносербським сільськогосподарським технікумом на ім`я « [PERSON] ». В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що з метою реалізації свого права на пенсію здійснює підготовку документів для звернення до районного відділу пенсійного фонду для нарахування пенсійних виплат. В його дипломі [NUMBER] , виданому 30.03.1991 Слов`яносербським сільськогосподарським технікумом, не вірно зазначено його по-батькові, а саме « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як він зможе реалізувати своє право на пенсію за віком. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 30.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 07.10.2020. Заявник до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого 09.10.1996 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, анкетні дані заявника на українській мові зазначено як « [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Донцівка Новопсковського району Луганської області», на російській мові - як « [PERSON] , [INFO] », зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно диплому серії [NUMBER] , виданого 30.03.1991 « [PERSON] » (українською мовою), дані російською мовою записані як « [PERSON] », останній вступив у 1987 році та закінчив у 1991 році Слов`яносербський сільськогосподарський технікум. З виписки з семестрових та екзаменаційних відомостей до диплому ПТ № 842870 від 30.03.1991 вбачається, що вона видана на ім`я « [PERSON] » (мовою оригіналу). В трудовій книжці заявника серія [NUMBER] , заповненій 15.05.1991 на ім`я « [PERSON] » (мовою оригіналу), [INFO] , міститься запис за №1 про навчання в Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі з 01.09.1987 по 30.03.1991. Заявник має право на призначення пенсії за віком, але в дипломі відомості про заявника, а саме по-батькові зазначено як « [PERSON] », що не дає можливості ідентифікувати належність вказаних в дипломі відомостей саме [PERSON] , що позбавить його можливості отримання пенсійних виплат. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». З наданих заявником документів вбачається, що саме йому належить диплом серія [NUMBER] , виданий 30.03.1991, що підтверджено паспортом заявника, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, виданих на ім`я [PERSON] , випискою до диплома від 30.03.1991, трудовою книжкою серія [NUMBER] від 15.05.1991 та дає підстави для задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у зв`язку з тим, що від встановлення цього факту залежить призначення пенсійних виплат, а встановити цей факт у позасудовому порядку не є можливим. Вивчивши матеріали справи, суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки вона законна, обґрунтована, доказово підтверджена матеріалами справи. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved