Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва про права на спадщину за законом на жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] , виданого 18 червня 1993 року державним нотаріусом Устинівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Таран Н.Г. (спадкова справа №45), яке було зареєстроване в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 14 липня 1993 року та записано в реєстрову книгу за №5/1 на [PERSON] , оскільки вказане в даному свідоцтві ім`я заявника - « [PERSON] » не відповідає дійсному її імені « [PERSON] », зазначеному в належному їй паспорті громадянина України. Встановлення даного факту необхідне заявнику з метою здійснення реєстрації права власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами відповідно до чинного законодавства України. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлену нею вимогу повністю, прохала суд її задоволити, зазначивши, що неправильність зазначення її імені в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому після смерті чоловіка [PERSON] , створює перешкоди для внесення відомостей про право власності на належний їй будинок з господарськими спорудами до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В судове засідання представник заінтересованої особи Устинівської селищної ради Кіровоградської області не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.с.35). Письмових пояснень щодо викладених в заяві [PERSON] обставин до суду не подав. Згідно письмової заяви прохав суд розглянути справу без його участі (а.с.37). Заслухавши пояснення заявника, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 30.05.1996 року Устинівським РВ УМВС України в Кіровоградській області заявнику був виданий паспорт громадянина України (серія [NUMBER] ), в якому її прізвище, ім`я та по батькові записані як « [PERSON] », дата народження - « [INFO] », місце народження - «с.Цибулеве Знамянського району Кіровоградської області», місце проживання « [ADDRESS] » (а.с.3-5). 28.01.2010 року заявнику була видана картка платника податків із реєстраційним номером [NUMBER] . Прізвище, ім`я та по батькові заявника як фізичної особи-платника податків зазначені в картці як « [PERSON] » (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (серії [NUMBER] ), 07.03.1982 року між гр-нами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінилось на « [PERSON] » (запис виконаний російською мовою). У відповідних графах вказаного свідоцтва містяться виконані російською мовою записи: імені та по батькові гр-нки [PERSON] , як « [PERSON] », дати її народження - « [INFO] », місця народження - «с.Цыбулево Знаменского района Кировоградской области» (а.с.24). На підставі вказаного свідоцтва про укладення шлюбу в належну заявнику трудову книжку колгоспника №698, заповнену 25.08.1977 року, були внесені зміни в частині доповнення запису прізвища власника трудової книжки « [PERSON] » прізвищем - « [PERSON] » при незмінному зазначенні імені та по батькові власника трудової книжки, числа, місяця та року її народження - « [PERSON] , 09.ХІІ.1956» (а.с.26). Як вбачається з копій наданих заявником свідоцтв про народження двох її дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , прізвище, ім`я та по батькові заявника, як їх матері, зазначені відповідно як « [PERSON] » (а.с.23). Відповідно до записів у трудовій книжці (серія [NUMBER] ), заповненої 04.2000 року, прізвище, ім`я та по батькові власника трудової книжки вказані як « [PERSON] », число, місяць та рік її народження - «9.ХІІ.1956» (а.с.25). Згідно відомостей, зазначених у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 18.06.1993 року державним нотаріусом Устинівської державної нотаріальної контори Таран Н.Т. на спадкове майно, яке складається із жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , та яке було зареєстроване в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.07.1993 року за реєстраційним №5/1, спадкоємцем померлого [INFO] гр-на [PERSON] є його жінка « [PERSON] » (а.с.6). Як вбачається із відповіді заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 26.04.2021 року за вих.№К-1487-06.4, заявника [PERSON] повідомлено про неможливість внесення виправлень до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.1993 року, з урахуванням положень п.6.13 розділу VІ Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 23.12.2010 року за №3253/5 (виправлення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію), та звільнення державного нотаріуса Таран Н.Т. наказом начальника Управління юстиції у Кіровоградській області №148 від 02.10.1996 року у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку (а.с.8). Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявленої нею вимоги, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). Відповідно до положень п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який набрав чинності для України 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.561 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) (чинного на час виникнення відносин спадкування), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно положень п.6.13 розділу VI «Правил ведення нотаріального діловодства», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року за №3253/5 (в редакції, чинній на дату звернення заявника до суду) у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. З огляду на викладене, приймаючи до уваги припинення нотаріальної діяльності державним нотаріусом Таран Н.Т., яка видала 18.06.1993 року свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті гр-на [PERSON] , суд приходить до висновку, що звернення заявника [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, від якого залежить реалізація її прав, як спадкоємця, здійснено у спосіб, передбачений законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмовими доказами (ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом, про встановлення факту належності якого заявник звернулась до суду з відповідною заявою, та наданих заявником письмових доказів (зокрема, свідоцтва про укладення шлюбу, свідоцтв про народження дітей, трудової книжки, паспорта громадянина України), вбачається відмінність запису в свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 18.06.1993 року державним нотаріусом Устинівської державної нотаріальної контори Таран Н.Т. на спадкове майно померлого [PERSON] , імені заявника, як спадкоємця останнього, а саме: « [PERSON] », від її дійсного імені - « [PERSON] », зазначеного в раніше виданих у часі та належних їй документах (зокрема, свідоцтві про укладення шлюбу (07.03.1982 року), трудовій книжці ( [INFO] ), свідоцтвах про народження дітей ( [INFO] та 05.12.1987 роки відповідно)), при одночасній відповідності інших відомостей, внесених до даного свідоцтва, тим даним, які містяться в належних заявнику документах, зокрема, щодо її прізвища та по батькові, внаслідок чого суд приходить до висновку про помилковість зазначення у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому 18.06.1993 року, імені заявника саме як « [PERSON] ». Крім того, судом при розгляді справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, шляхом встановлення факту, що має юридичне значення. Таким чином, заявник [PERSON] наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту належності їй, як спадкоємцю за законом, правовстановлюючого документа свідчать про наявність обмеження її права на розпорядження об`єктом нерухомого майна, успадкованого нею у встановленому законом порядку після смерті чоловіка [PERSON] .. Будь-яких інших обставин, які б спростовували належність заявнику [PERSON] зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом житлового будинку з надвірними будівлями, судом під час розгляду справи встановлено не було, а тому суд встановивши обставини, якими обґрунтовується заява [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] в частині встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.06.1993 року державним нотаріусом Устинівської державної нотаріальної контори Таран Н.Т. на спадкове майно, яке складається із жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації 14.07.1993 року за реєстраційним №5/1, що відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Разом з тим, заява [PERSON] не підлягає задоволенню в частині встановлення судом факту належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом, із зазначенням в ньому найменування вулиці, по якій розташований жилий будинок з надвірними будівлями, як « [PERSON] », оскільки судом відповідно до вимог п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України встановлюється саме факт належності особі правовстановлюючого документу без внесення будь-яких змін до змісту такого документу. Відповідно до п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що заявником [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп., що підтверджено належним письмовим доказом по справі (а.с.1). Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз`яснень п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат у цих справах не застосовуються. З огляду на викладене, судові витрати у виді сплаченого заявником [PERSON] судового збору, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed