Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в якій просить призначити обов'язкову госпіталізацію [PERSON], [INFO], терміном на 3 місяці до Кіровоградської обласної туберкульозної лікарні, яка розташована за адресою: Кіровоградський район, с.Іваново-Благодатне, вул.Лісова поляна,3. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що [PERSON] з 22.06.2016р. по 18.07.2016р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗ «ОПТД» з діагнозом ВДТБ (01.04.2016) легень (дис.) Дестр-МБТ+М+К+МГО Ріф0 резI- рез II0 гіст 0 кат 1 ког 2 (16). 18.07.2016р. хвора самостійно покинула стаціонар. Дані останніх досліджень, мікроскопія мокроти від 22.06.2016р., результат позитивний, культуральне дослідження мокротиння від 09.03.2016 року - результат позитивний (3+). За час перебування в стаціонарі абацилювання не досягнуто. Вона неодноразово викликалась через медичних працівників, сільську раду до протитуберкульозного кабінету Олександрійської ЦРЛ, але на виклики не реагує, на прийом до лікаря-фтізіатра так і не з'явилась. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, пояснивши, що [PERSON] хворіє на туберкульоз з 09.03.2016 року, декілька разів лікувалась, та є бактеріовиділювачем. Так останній раз вона проходила лікування з 22.06. по 18.07.2016 року в КЗ «ОПТД», але самовільно залишила відділення. Неодноразово викликалась на обстеження і лікування, але від лікування відмовляється, на обстеження не з'являється. Хвора зловживає спиртними напоями, підтримує стосунки з різними чоловіками, але з врахуванням стану її здоров'я становить загрозу для оточуючих, тому просить направити хвору на примусову госпіталізацію до КЗ «Кіровоградської обласної туберкульозної лікарні». Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не викликалась, оскільки згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, становить загрозу розповсюдження хвороби, суд ухвалив провести розгляд заяви у її відсутності, що не суперечить вимогам ч.1 ст.285 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника заявника та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.283 ЦПК України заява про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Відповідно до ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» - У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи Національної поліції за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Стаття 11 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» містить аналогічні положення. Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії Олександрійської ЦРЛ №1017 від 15.09.2016 року - [PERSON] має діагноз ВДТБ (01.04.2016р.) легень (дис.) Дестр-МБТ+М+К+МГО Ріф0 резI- рез II0 гіст0 кат 1 ког 2 (16) і є бактеріовиділювачем та становить епідеміологічну небезпеку для оточуючих, потребує примусової ізоляції у вигляді госпіталізації терміном до 3-х місяців до КЗ «Кіровоградська обласна туберкульозна лікарня». [PERSON] неодноразово викликалась через медичних працівників до протитуберкульозного кабінету Олександрійської ЦРЛ, але на виклики не реагує, на прийом до лікаря-фтізіатра так і не з'явилась. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] проходила лікування, але пройшла не повний курс лікування та на даний час є бактеріовиділювачем, та являє загрозу для оточуючих. Відмовляється від госпіталізації та амбулаторного лікування. Згідно ч.2 ст. 28. Закону України «Про забезпечення стаціонарного та епідеміологічного благополуччя населення» - особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню, а носії збудників зазначених хвороб та особи, які мали контакт з такими хворими, обов'язковому медичному нагляду і карантину у встановленому порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] дійсно є хворою на туберкульоз і являється джерелом туберкульозної інфекції та складає загрозу для оточуючих, оскільки на даний час знаходиться вдома, відмовляючись від подальшої госпіталізації та амбулаторного лікування, а тому її необхідно направити на примусове лікування терміном на три місяці, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», в подальшому продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого. Згідно ст.367 ч.1 п.7 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішення у справах про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved