Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 11 травня 2000 року помер [PERSON], житель [INFO]. За місцем його проживання відкрилась спадщина на належне йому майно у виді житлового будинку під номером 21, розташованого в селі Потік Миронівського району Київської області по вулиці Леніна. Померлий заповіту не залишив, спадкоємців не мав, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звернувся. Враховуючи ті обставини, що немає кому приймати спадщину, з метою вирішення правової долі майна, яке залишилось після померлої особи, просив визнати спадщину відумерлою та передати її у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні представник заявника сільський голова Піївської сільської ради Миронівського району Київської області заявлені вимоги уточнила та просила визнати спадщину відумерлою та передати її у комунальну власність територіальної громади. В поясненнях послалась на обставини, викладені в заяві. Представник територіальної громади Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з»явився. Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, підставою для визнання спадщини відумерлою є неможливість спадкування. В судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2000 року в селі Потік Миронівського району Київської області помер [PERSON]. Вказані обставини підтверджені копією запису акта про смерть від 12 травня 2000 року, довідкою відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області № 342/02.04.-33 від 23 травня 2015 року. Згідно довідки Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/99 від 21 квітня 2015 року померлий до дня смерті проживав в [INFO]. Обставини, що підтверджують дату смерті та останнє місце проживання [PERSON], вказують на час та місце відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у виді житлового будинку під номером 21, розташованого в селі Потік Миронівського району Київської області по вулиці Леніна. З довідки комунального прідприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» № 716 від 18 травня 2015 року вбачається, що вказане спадкове майно належало померлому на підставі договору купівлі-продажу № 489 від 11 травня 1998 року, посвідченого Митронівською державною нотаріальною конторою. Встановлено, що на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] ніхто не претендує, в належному йому будинку, де він мешкав до дня смерті, відсутні зареєстровані особи, із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Вказані обставини підтверджуються витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 40934415, виданим 14 липня 2015 року державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], довідками Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/99 та № 02-33/100 від 21 квітня 2015 року, та свідчать про відсутність спадкоємців за законом та заповітом і відсутність спору про право. Спадщина після смерті [PERSON] була відкрита в період чинності ЦК УРСР, строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в дію чинного ЦК. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Згідно ст. 524 ЦК УРСР у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, відмови від спадщини всіма спадкоємцями, позбавлення всіх спадкоємців спадщини заповідачем спадкове майно переходило до держави. За положеннями ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила книги 6 ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК. Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності ЦК спливло не менше одного року. У пункті 1 листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що правила абзацу 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абзацом 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 01 липня 2003 року. Заявлені вимоги обґрунтовані положеннями ст. 1277 ЦК України. Звертаючись до суду, заявник не врахував, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Лише у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася у 2000 році і строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року. У даному випадку спадщина перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР, тому вимоги про визнання спадщини відумерлою та передачу її у власність територіальної громади не являються обґрунтованими. На підставі викладеного, ст.ст. 524, 555 ЦК УРСР, ст. 1277 ЦК України,

Outcome: dismissed