Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання недієздатним його діда [PERSON] , [INFO] . Заява мотивована тим, що [INFO] помер [PERSON] - батько заявника та старший син [PERSON] , у подальшому [INFO] помер другий син [PERSON] - [PERSON] , який проживав з останнім за адресою: [ADDRESS] . Після смерті своїх синів [PERSON] став більш замкнутим, почав зловживати алкогольними напоями та протягом декількох днів може не приходити до себе додому ночувати. На підставі викладеного заявник звертається до суду з даною заявою, просить визнати [PERSON] обмежено дієздатною особою та призначити його опікуном. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2017 року призначено судово-психіатричну експертизу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року призначено судово-психіатричну експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року провадження у справі відновлено. 19.06.2018 року від представника заявника до суду надійшла Уточнена заява про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, відповідно до якої заявник просить суд визнати [PERSON] недієздатною особою та призначити його опікуном [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2018 року призначено повторну психо-психіатричну експертизу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2019 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2019 року призначено повторну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2019 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року призначено повторну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30.12.2020 року провадження у справі відновлено. У судовому засіданні представник заявника повністю підтримав свої вимоги, просив суд задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - у судовому засіданні підтримала заяву у частині визнання особи недієздатною. При цьому зазначила, що на даний час Органом не підготовлено подання про призначення опікуна, оскільки дане питання ще комісією не було розглянуто. Представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] - у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви з тих підстав, що останній є абсолютно здоровою та нормальною людиною, підстав для визнання його недієздатним немає. Також зазначила, що при призначенні першої експертизи судом не ставилося питання перед експертом щодо дієздатності [PERSON] , при цьому такий висновок був наданий. На підставі викладеного представник просила у задоволенні заяви відмовити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи [PERSON] , представника заінтересованої особи Органу опіки та піклування, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заявник [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2014 року. У своїх вимогах [PERSON] вказує про те, що його дід [PERSON] після смерті своїх синів став більш замкнутим, почав зловживати алкогольними напоями та протягом декількох днів може не приходити до себе додому ночувати, у зв`язку з чим заявник вважає, що є всі підстави для визнання [PERSON] недієздатним. Вирішуючи по суті вимоги заявника про визнання [PERSON] недієздатним, суд зазначає наступне. За клопотанням представника заявника для визначення психічного стану [PERSON] судом було призначено судово-психіатричну експертизу. Ухвалу суду було залишено без виконання, у зв`язку з неявкою особи до експертної установи. У подальшому судом за клопотанням представника заявника було призначено судову експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо того, чи може [PERSON] за станом здоров`я особисто приймати участь у судовому засіданні при розгляді даної справи. Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 176 від 15.03.2018 року зазначено про те, що [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом (F 01.8) і за своїм психічним станом у даний час він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З наведеного можна зробити висновок про те, що у Висновку судової експертизи надано відповідь на питання, які судом не ставилися, при цьому надано висновок щодо психічного стану [PERSON] та здатності його усвідомлювати значення своїх дій. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно зі ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні від 27 березня 2008 року у справі «Штукатуров проти Росії» (заява № 44009/05) зазначив, що, вирішуючи справу про визнання особи недієздатною виключно на підставі письмових доказів, не побачивши і не почувши особу, суд порушив її право на справедливий судовий розгляд, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції наголошується у рішенні ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява № 49069/11). Конституційний Суд України у Рішенні від 1 червня 2016 року у справі № 2-рп/2016 зазначив, що недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод; хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» особи, яким надається психіатрична допомога, мають право на особисту участь у судових засіданнях, висловлення своєї думки щодо висновків лікарів-психіатрів у судовому засіданні при вирішенні питань, пов`язаних із наданням їм психіатричної допомоги та обмеженням у зв`язку з цим їх прав. Таким чином, особа, щодо якої розглядається справа окремого провадження про визнання її недієздатною, має право на участь у слуханні справи та на справедливий розгляд своєї справи. Зокрема, така особа повинна бути повідомлена про розгляд справи, їй має бути роз`яснено її права, вона повинна мати можливість за бажання скористатися безоплатною правовою допомогою і брати участь у судових засіданнях. Навіть у разі наявності реальних, доведених застережень щодо небезпеки безпосередньої участі цієї особи у розгляді справи для інших осіб або для неї самої суд повинен, принаймні, мати візуальний контакт із такою особою, а краще опитати її (за необхідності - дистанційно, у режимі відеоконференції). Якщо на момент розгляду справи особа позбавлена волі як психічно хвора, суд має перевірити законність підстав позбавлення волі такої особи, щоб гарантувати права людини на свободу та справедливий суд. Слід зазначити, що [PERSON] приймав участь у судових засіданнях, надавав суду свої пояснення, в яких зазначав, що вважає себе абсолютно нормальною людиною, не потребує встановлення над ним опіки та не погоджується з поданою заявою. Також ним були надані суду письмові пояснення щодо обставин, викладених у заяві [PERSON] . Суд зазначає, що Висновок експерта, наявний у матеріалах справи, складений 15.03.2018 року, тобто майже 3 роки тому. Діючим законодавством, зокрема, ч. 6 ст. 300 ЦПК України, визначено, що строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. З наведеного можна зробити переконливий висновок про те, що стан особи за 2 роки може змінитися як у бік покращення, так й у бік погіршення, тому приймати рішення на підставі Висновку, що був зроблений у березні 2018 року, суд не може, оскільки не може стверджувати про те, що стан [PERSON] на даний час не змінився і є таким самим, як і був при обстеженні у березні 2018 року. З 2018 року судом також неодноразово призначалися судові експертизи для визначення психічного стану [PERSON] , але вказані ухвали суду були залишені без виконання з різних причин. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на даний час [PERSON] не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, заявником під час розгляду справи по суті не надано. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання особи недієздатним є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог про призначення опікуна, то судом встановлено наступне. Відповідно до п. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до п. 3 ст. 67 ЦК України опікун вчинює правочин від імені та в інтересах підопічного. Згідно із ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Як встановлено при розгляді справи, станом на 22.02.2021 року заявник [PERSON] звернувся до Органу опіки та піклування Деснянської РДА із заявою про призначення його опікуном над дідом, але рішення Органом опіки прийнято не було. Враховуючи те, що діючим законодавством визначено, що лише за поданням Органу опіки та піклування суд може призначити опікуна, а відповідне подання відсутнє, а також з урахуванням того, що суд відмовляє у задоволенні вимог [PERSON] про визнання його діда недієздатним, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] у частині призначення його опікуном задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed