Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій зазначив, що його померлим батькам належала на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS]. 13.03.2015р. його батьки вчинили заповіти на його користь, якими заповіли йому свої частки квартири. Після смерті батьків він звернувся до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини. Натомість для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді квартири він має надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу про право власності спадкодавців, який в нього відсутній. У видачі дублікату такого свідоцтва йому відмовлено. Тому він звернувся до суду з заявою, в якій після уточнення вимог, просив суд встановити факт належності на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в період часу з 12.02.1998р. по момент смерті кожного з них квартири за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник заявника - адвокат Руденко О.І. - надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність заявника та його представника та зазначив, що підтримує заявлені вимоги в повному обсязі /а.с.71/. Представник Черкаської міської ради - Гончар Ю.Г. - також надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.69/. Дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновків, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.02.1998р. отримали свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (далі - квартира), що підтверджується копією такого свідоцтва /а.с.5/. Відомості про право власності на квартиру зареєстровані у КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» і не змінювались станом на 01.01.2013р., що підтверджується листом КП «Черкаське ООБТІ» від 24.11.2016р. /а.с.57/. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек відомості про право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження щодо квартири відсутні, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою від 29.11.2016р. /а.с.59/. 13.03.2015р. [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, склали заповіти, якими заповідали у випадку їх смерті належні їм частки квартири на користь [PERSON] /а.с.6, 7/. [INFO] помер [PERSON], а [INFO] померла [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть /а.с.3, 4/. Після їх смерті відкрилась спадщина на належне їм майно у зв'язку з чим 23.12.2015р. приватним нотаріусом Ященко В.М. заведено спадкові справи №36-2015 щодо [PERSON] /а.с.8/, №37-2015 щодо [PERSON] /а.с.9/. На теперішній час оригінал свідоцтва про право власності на ім'я [PERSON] та [PERSON] втрачений, а отримання його дублікату є неможливим, оскільки він може бути виданий лише за заявою власника. Неможливість отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру підтверджується листом департаменту Черкаської міської ради від 02.11.2016р. /а.с.43/. Відсутність правовстановлюючого документу на підтвердження права власності спадкодавців позбавляє заявника можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, тому він звернувся до суду з зазначеною заявою. Таким чином, фактично є порушення права заявника на реалізацію ним його права на спадщину. Згідно п.5 ч.2 ст.234 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою статті 256 ЦПК передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст.67 Закону України від 02.09.1993р. №3425-ХІІ «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, здійснюється на підставі правовстановлюючих документів. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, передбачено обов'язкове подання нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину, до складу якого входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно (глава 8 розділу І, пп.4.15 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку), крім випадків, передбачених п.3 глави 7 розділу I цього Порядку. Відсутність таких документів позбавляє заінтересовану особу можливості отримати свідоцтво про право на спадщину до складу якої входить нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації. Таким чином, відсутність у заявника оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру та неможливість отримати його дублікат перешкоджають заявникові оформити його право на спадщину у встановлений законом порядок. Отже від встановлення факту належності спадкодавцям на праві приватної власності квартири залежить право заявника на оформлення його права на спадщину. При цьому спору про право власності на квартиру на момент розгляду справи судом немає. За таких обставин вимоги заявника підлягають розгляду в порядку окремого провадження. З урахуванням досліджених судом обставин та доказів, якими ці обставини підтверджуються, у суду не виникає сумнівів щодо того, що квартира за адресою: [ADDRESS], - належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] в період часу з 12.02.1998р. по момент смерті кожного з них, оскільки право власності [PERSON] та [PERSON] набуто у спосіб, передбачений законом (ч.5 ст.3 Закону України №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.15 Закону України від 07.02.1991р. №697-ХІІ «Про власність», ст.8 Закону України від 19.06.1992р. №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду»), і припинення цього права не реєструвалося у встановленому законом порядку (ст.5 Закону №1952-IV, ст.346 ЦК). Враховуючи, що єдиний документ, що підтверджує право власності спадкодавців втрачений, а зазначений факт не може бути підтверджений у позасудовому порядку, то вимоги заявника підлягають задоволенню. Згідно ч.7 ст.235 ЦПК при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved