Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить: визнати [PERSON] , - кривдником, а [PERSON] особою, яка постраждала від домашнього насильства; видати обмежувальний припис відносно [PERSON] шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців у вигляді заборони: перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань до 1 км. до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближатись на відстань 500 (п`ятсот) метрів до [PERSON] (у громадських місцях) та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем реєстрації, проживання (перебування) [PERSON] для взяття [PERSON] на профілактичний облік; повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи (департаменти) виконавчих органів Тернопільської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що [PERSON] є її сином, зареєстрований та проживає разом із нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Разом з ними за цією адресою також проживала мати заявниці [PERSON] . Впродовж декількох років [PERSON] систематично потерпала від насильства зі сторони свого сина. Так, зокрема зазначила, що її син постійно її принижує, погрожує фізичною розправою, систематично вчиняє психологічне домашнє насилля та фізичне насильство, штовхає та наносить тілесні ушкодження. Після щоденних скандалів, сварок, образ нецензурними словами та погроз з боку сина, вона не може вести розмірений спосіб життя, відчувати себе у безпеці, оскільки, [PERSON] не контролює свої дії. Сам [PERSON] не працює, веде нездоровий спосіб життя. [PERSON] стукає по вікнах, гримає в двері, погрожує. Самостійно бере її продукти харчування, які заявниця купляє за власні кошти, вимагає повернення неіснуючих боргів. У зв`язку із проявом такої агресивної та неадекватної поведінки, [PERSON] неодноразово зверталася до працівників Національної поліції, за наслідками яких [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї. Поведінка [PERSON] ніяким чином не змінюється, заявниця не може терпіти ганебне ставлення її сина, поведінка якого відображається на стані її здоров`я, оскільки, вона є людиною старшого віку, а насильство вчинене зі сторони [PERSON] щодо неї може завдати непоправних наслідків її здоров`ю та є реальною загрозою життю. Заявниця вважає, що до її сина - [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від недопущення повторних випадків вчинення домашнього насильства щодо неї. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] заяву підтримали з підстав викладених у ній. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вважає, що подана заява не підлягає до задоволення, а факти викладені [PERSON] не відповідають дійсності. Крім цього [PERSON] суду зазначив, що він не вчиняв насильства по відношенню до своєї матері [PERSON] , обставини наведені нею у заяві вважає образливими. Також вказав, що він не хворіє психічними захворюваннями, не зловживає алкогольними напоями, не вживає наркотичних засобів, а тому наведені обставини заявницею вважає надуманими. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить наступного висновку. [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] . Разом із нею зареєстрований та проживає [PERSON] , який є її сином, що стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №118, виданою 24.12.2020 р. ОСББ «Просвіта 19». Квартира по [ADDRESS] належать на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджено копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26 лютого 2009 року виконкомом Тернопільської міської ради. Як вбачається з інформації наданої Тернопільським відділом поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області від 31 грудня 2020 року, згідно, інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області протягом 2015-2020 року від [PERSON] надходили звернення щодо неправомірних дій її сина [PERSON] , які зареєстровані у журналі єдиного обліку 21.04.2020 р. № 12909, 16.11.2020 р. № 46490, 13.12.2020 р. № 46492. Відносно [PERSON] працівниками поліції складено протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП від: 22.04.2020 року АПР18 № 548271, АЇІР18 № 548272; 16.11.2020 р. ВАБ 57189; 13.12.2020 р. ВАБ № 57092. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2020 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. Як вбачається із вказаної постанови, 21.04.2020 р. о 23 год. 20 хв. [PERSON] за місцем свого проживання, що в [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері гр. [PERSON] та бабусі [PERSON] , а саме, вчинив дії психологічного характеру, ображаючи їх нецензурною лайкою, погрожуючи фізичною розправою, внаслідок чого виникла бійка та могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілих. Також, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Як слідує із вказаної постанови, 16 листопада 2020 року о 21 год. 44 хв. за місцем свого проживання в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] вчинив відносно своєї матері [PERSON] насильство в сім`ї, тобто, умисні дії психологічного характеру, а саме ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкоди її психологічному здоров`ю. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знає тривалий час, проте протягом останнього року була очевидцем того, як останній вчиняв неодноразові конфлікти зі своєю матір`ю [PERSON] під час яких погрожував їй фізичною розправою, ображав нецензурними словами, вимагав грошові кошти. Зазначені обставини підтвердив у судовому засіданні свідок [PERSON] , який зазначив, що [PERSON] близько двох років вчиняє фізичне та психологічне насильство по відношенню до своєї матері [PERSON] , очевидцем якого він був неодноразово. Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству , однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що [PERSON] систематично протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її син [PERSON] , яке виражається у психологічному тиску щодо неї, її приниженні, цькуванні, виражання в її сторону нецензурною лайкою, постійних погрозах, залякуванні. Внаслідок таких дій [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, тобто за вчинення домашнього насильства. Також, стосовно [PERSON] органами Національної поліції України виносились термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Відтак, суд вважає, що [PERSON] є кривдником в розумінні пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який вчиняє домашнє насильство стосовно своєї матері [PERSON] . Також, суд вважає, що існують ризики продовження [PERSON] у майбутньому вчинення домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно своєї матері [PERSON] . Таким чином, суд, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме: заборони перебувати останнього в місці спільного проживання (перебування) разом із [PERSON] , строком на три місяці, виходячи з того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи похилого віку. Крім цього, суд вважає, що слід заборонити [PERSON] наближатись на відстань 500 метрів до [PERSON] в громадських місцях, у тому числі на вулиці, а також до її місця проживання за адресою: [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: partial