Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Заявник звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із заявою, у якій просив встановити факт належності йому, [PERSON], трудової книжки, виданої на ім'я «[PERSON]». В обґрунтування заяви зазначив, що 13.02.2013 він звернувся до УПФУ в Солом'янському районі міста Києва із заявою про оформлення пенсії за віком, але отримав відмову з посиланням на невідповідність наданих ним документів для оформлення відповідної пенсії, а саме: в паспорті та свідоцтві про народження заявник зазначений як [PERSON], а в трудовій книжці, дипломі з відзнакою [NUMBER] та дипломі [NUMBER] - [PERSON]. Тобто, згідно з відповіддю УПФУ в Солом'янському районі м. Києва трудова книжка не належить заявнику та є необхідність у встановленні належності трудової книжки. Заявник відзначив, що встановлення факту того, що трудова книжка, видана на ім'я [PERSON] належить йому, [PERSON], необхідна для того, щоб отримувати пенсію за віком. Заявник в судовому засідання підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі м. Києва в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеренарно-санітарної експертизи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Суд заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та на підставі наявних у справі доказів вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що паспорт громадянина України [NUMBER] належний [PERSON], виданий Жовтневим РУ ГУ МВСУ в м. Києві 24 травня 2001 року (а.с.6-7) та ідентифікаційний номер [NUMBER] йому присвоєно на ім'я [PERSON], виданий ДПІ в Жовтневому районі м. Києва (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], та батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1980, виданої на ім'я [PERSON], [INFO], останній значиться за фахом ветеринарний лікар (а.с.10-16). Згідно диплому з відзнакою [NUMBER], виданого 01.03.1973 Тульчинським ветеринарним технікумом МСГ УРСР вбачається, що [PERSON] закінчив вказаний технікум за спеціальністю «Ветеринарія» та отримав кваліфікацію ветеринарного фельдшера (а.с.17). Також відповідно до диплому [NUMBER], виданого Українським орденом Трудового Червоного Прапора сільськогосподарської академії, у 1979 році [PERSON] закінчив повний курс названої академії за спеціальністю «Ветеринарія» (а.с.18). [PERSON] ([PERSON]) був призначений з 22.02.1980 (наказ від 21.02.1980) старшим ветеринарним лікарем відділу впровадження нових лабораторних методик Республіканської ветеринарної лабораторії (з 25.12.1992 перейменована на Центральну державну лабораторію ветмедицини, яка в свою чергу перейменована наказом від 27.11.2007 №80-к на Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи) згідно диплому [NUMBER] та звільнений з посади з 25.09.1987 (наказ від 22.09.1987), про що свідчить довідка Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №204 від 02.08.2013 (а.с.19). Згідно довідки Павлівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області №368 від 22.08.2013 [PERSON] є одна й та сама особа і є батьком [PERSON] (а.с.20). З архівної довідки №92 від 11.03.2013, виданої Національним університетом біоресурсів і природокористування, вбачається, що [PERSON] ([PERSON]) з 01.10.1974 (наказ про зарахування на перший курс №475 «С») від 23.08.1974 до 22.10.1979 (наказ про відрахування в зв'язку з закінченням навчання №434 «С») від 20.07.1979 навчався на денному відділенні ветеринарного факультету Української сільської академії. 31.07.1979 за реєстр.№1248 [PERSON] було видано диплом [NUMBER] звичайного зразку з присвоєнням кваліфікації ветеринарного лікаря, про що свідчить розпис в книзі видачі дипломів за 1979 рік (а.с.22). Відповідно до експертного висновку НАН України Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/448-m від 05.09.2013 імена та по батькові [PERSON], рос. [PERSON] (паспорт, свідоцтво про народження, записи [PERSON]) та [PERSON], рос. [PERSON] (трудова книжка, запис російською мовою [PERSON]) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними (а.с.21). Згідно листа УПФУ в Солом'янському районі м. Києва №2060/06 від 25.02.2013 [PERSON] на заяву від 13.02.2013 щодо призначення пенсії за віком було відмовлено у зв'язку з невідповідністю в документах по-батькові, а саме: паспорт - [PERSON]; свідоцтво про народження - [PERSON]; трудова книжка - [PERSON] (російською); диплом з відзнакою [NUMBER] - [PERSON], та зарахувати стаж не має підстав (а.с.23). Заявником також було додано до матеріалів справи особовий листок з обліку кадрів на ім'я [PERSON] з фотокарткою та автобіографією, що свідчить про приналежність особи пред'явника. Згідно п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявник [PERSON] мав підстави для звернення до суду за місцем свого мешкання, бо поза судовим шляхом встановити факт належності правовстановлюючих документів він не може. Надані ним письмові докази підтверджують належність правовстановлюючих документів, та суд вважає можливим встановити цей юридичний факт. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення факту має для заявника юридичне значення, так як від цього залежить настання, зміни або припинення його особових майнових прав, в даному випадку його права на встановлення пенсії за віком. Виходячи з вищевикладеного суд прийшов до такого висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою, не суперечить закону, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved