Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , в якому визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , строком на 6 місяців з наступними заборонами: заборонити наближатися на 300 метрів до місця проживання ( [ADDRESS] ), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: місця роботи [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] (чи іншої адреси роботи, в разі зміни фактичного розташування робочого місця), місця навчання [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , місця навчання [PERSON] - дитячого навчального закладу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та переслідувати їх у будь-який спосіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори зі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що 17.09.2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 17.01.2020 року. У шлюбі в них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання [PERSON] неодноразово проявляв відносно неї агресію, ображав, кричав, завдавав болю, вдаючись до фізичної сили та кидаючи побутовими речами з різноманітних приводів. З грудня 2020 року [PERSON] почав приходити до місця її проживання з дітьми, за адресою: [ADDRESS] , поводити себе неадекватно та агресивно, голосно кричати, погрожувати, вибивати двері, вимагати негайно віддати йому дітей. Своєю агресивною поведінкою він лякає дітей, через що вони ховались від нього за диваном та не хотіли розмовляти навіть по телефону. Крім того, коли вона почала працювати в AT «Мотор Банк», з 23 грудня 2020 року, колишній чоловік дуже часто приходить до неї на роботу та влаштовує сварки, погрожує, вимагає з ним говорити, провокує своєю поведінкою оточуючих та відволікає від роботи, щоб в подальшому це стало причиною її звільнення. З кінця 2020 року колишній чоловік ображає її словесно, застосовує нецензурну лайку в її бік та в бік її батьків, навіть у присутності дітей, постійно погрожує, принижує, переслідує та залякує. У зв`язку з такою поведінкою [PERSON] вона неодноразово зверталася до поліції. Співробітниками ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області відносно [PERSON] 24.05.2021 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та винесено терміновий заборонний припис у відношенні кривдника строком на 5 діб. Відділом поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області розпочато кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України за фактом нанесення їй [PERSON] тілесних ушкоджень. Своєю поведінкою та словами [PERSON] намагається налаштувати дітей проти неї. Домашнє насильство з боку колишнього чоловіка відбувається регулярно, постійно та майже кожного дня. Їх малолітні діти бачать прояви психологічного насильства з боку [PERSON] до їх матері, його агресивну поведінку та бояться батька, старший син став замкнутим, уникає розмов. Через те, що [PERSON] постійно вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, що свідчить про вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тому, для забезпечення дієвого та ефективного захисту від кривдника, [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис. У судовому засіданні, яке відбулося 19.07.2021 року, заявник та її представник повністю підтримали заяву і просили суд її задовольнити. Заінтересована особи [PERSON] у судові засідання не з`являвся, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив відкласти судове зсідання, у зв`язку із хворобою, але належних доказів поважності його неявки до заяви не додав. Вислухавши пояснення заявника і її представника, надані у судовому засіданні 19.07.2021 року, покази свідка, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 17.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 17.01.2020 року (а.с.21-22). У шлюбі в них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] (а.с.19), [PERSON] , [INFO] (а.с.20). На даний час [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є одним із співвласників цієї квартири (а.с.16-17). Згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», за період з 01.01.2021 року по 25.05.2021 року до відділу служби «102» надійшло 23 повідомлення від [PERSON] через поведінку [PERSON] (а.с.24-26). 24.05.2021 року винесено терміновий заборонний припис № 187420 стосовно кривдника [PERSON] , з приводу того, що він 24.05.2021 року вчинив відносно своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство психологічного і фізичного характеру (а.с.31). 24.05.2021 року відносно [PERSON] було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП (а.с.32-33). Відділом поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області розпочато кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України за фактом нанесення їй [PERSON] тілесних ушкоджень (а.с.38-40). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що є батьком заявника. Неодноразово був свідком як [PERSON] ображав його доньку. Досить часто приходить до місця їх мешкання та стукає ногами і кулаками у двері, головно висловлюється нецензурною лайкою. Траплялися випадки, коли він чекав доньку біля будинку і вчиняв щодо неї насильство, зокрема, рвав на ній одяг, обливав якоюсь речовиною. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, його показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти), дід (баба) та онук (онука). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне і фізичне насильство, а щодо їхніх дітей - психологічне насильство. Під час судового розгляду було встановлено випадки вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] , зокрема, і у присутності малолітніх дітей. Так, з переглянутих у судовому засіданні відеозаписів вбачається, як [PERSON] вчиняє відносно [PERSON] за місцем її роботи насильство психологічного і фізичного характеру (кидає в її сторону папери, плює в обличчя, наносить удар в обличчя). Також з переглянутого у судовому засіданні відеозапису встановлено факт спілкування [PERSON] з малолітнім [PERSON] з використанням нецензурних, образливих по відношенню до [PERSON] виразів. За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів з підстав вчинення [PERSON] домашнього насильства свідчить про тривалий та невирішений конфлікт між ними, а відносини між учасниками справи на час розгляду справи не покращилися. Суд, враховуючи встановлені обставини та надані сторонами докази, зокрема, зміст поданих заяв до правоохоронних органів з приводу протиправних дій [PERSON] , не спростування [PERSON] самого факту вчинення ним відповідних діянь по відношенню до [PERSON] в присутності малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також те, що відносини між заявником і кривдником на час розгляду справи в суді не покращились,вважає встановленим обставини про факти насильства [PERSON] щодо заявника та малолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] . Зважаючи на тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] , суд виходить з того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії відносно заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї у присутності малолітніх дітей, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/13677/19, від 26 лютого 2020 року у справі №154/1692/19. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях, зокрема Мудрик проти Республіки Молдова, скарга № 74839/10), неодноразово вказував, що домашнє насильство та певна бездіяльність держави відносно кривдника може свідчити про порушення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Визначення формою домашнього насильства над дитиною у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і випадку, коли дитина стала свідком (очевидцем) насильства, та встановлення судом обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав кривдника, визначених частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. На підставі встановлених обставин справи та оцінки фактів небезпеки (ризиків) суд дійшов висновок, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи та доказами, з яких вбачається вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо своєї колишньої дружини у присутності малолітніх дітей, і відсутність зміни своєї поведінки. А тому пріоритет має бути надано безпеці постраждалої особи, а не правам кривдника, поведінка якого переходить у більш жорстку форму. Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у подібній справі № 766/13927/20-ц, провадження № 61-17471св20. Таким чином, зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved