Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить суд визнати недієздатним [PERSON], [INFO]. Вказує, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства з огляду на наявність у нього хронічного психічного захворювання, у звязку з чим він перебуває на обліку у психіатра. Стверджує, що у звязку із інвалідністю та хворобою [PERSON] не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Покликається на те, що [PERSON] проживає у будинку рідного брата, разом із його сімєю та він (заявник) постійно допомагає дядькові ([PERSON]М.), здійснює за ним догляд, оскільки останній потребує стороннього догляду. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його (заявника) опікуном останнього. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав вимоги заяви. Представник заінтересованої особи - виконавчого Мостиська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування в судовому засіданні не заперечила проти заявлених [PERSON] вимог. Також подала висновок органу опіки та піклування Мостиської районної державної адміністрації Львівської області про доцільність призначення заявника [PERSON] опікуном [PERSON], 1980р.н. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити виходячи наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], страждає психічним розладом здоровя та перебуває на обліку в лікаря психіатра, що стверджується медичними документами, котрі містяться в матеріалах даної цивільної справи. Згідно ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно висновку судово-психіатричного експерта Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №545 від 30.11.2018року [PERSON] в даний час страждає хронічним, стійким, психічним розладом у формі розумової відсталості в ступені вираженої дебільності з емоційно-вольовими розладами та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON], [INFO],- недієздатним. Як відомо із змісту ч.1 ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх, які за станом свого здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Згідно ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Приписами ст. 63 ЦК України встановлено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. У відповідності до ч.1 ст.300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Із матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] є родичем [PERSON], зокрема є його племінником (батько заявника [PERSON] є рідним братом [PERSON]М.). Згідно з висновком Мостиської РДА Львівської області як органу опіки та піклування від 30.10.2018 року за №02-36/1740 є доцільним призначення заявника [PERSON] опікуном [PERSON], 1980р.н., у разі, якщо суд дійде висновку про визнання останнього недієздатним. Зі змісту висновку також відомо, що заявник [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно та за станом здоров`я може бути призначений опікуном. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved