Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження свого сина [PERSON] , [INFO] у м. Сімферополь, батьками якого є мати - [PERSON] , батько [PERSON] . В обґрунтування поданої заявник зазначає, що він є батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , у м. Сімферополь, АР Крим Україна. Заявник вказує, що отримати свідоцтво про народження у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації народження. Заявник за місцем реєстрації звернувся до органів РАЦС про проведення державної реєстрація народження дитини, однак було відмовлено. Заявник також зазначає, що встановлення факту народження необхідно йому для отримання свідоцтва про народження дитини. Заявник в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглянути заяву за його відсутністю, просив задовольнити її та встановити факт народження дитини. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без участі представника та не заперечував проти задоволення заяви про встановдення факту народження дитини. Згідно ч.2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Суд, дослідивши надані докази приходить до наступного. За правилами ч. 1 ст.\~81, ст.\~80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п.5 ч.2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.1, ч.3 \~ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, судом встановлено, що заявник [PERSON] є громадянином України, про що надано копію паспорту серія [NUMBER] та зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 19.06.2019 року укладено шлюб між громадянкою України [PERSON] [INFO] та громадянином України [PERSON] [INFO] , актовий запис 2061. На підтвердження факту народження дитини заявником надано довідку державного бюджетного закладу охорони здоров`я пологовий будинок № 2 серія 35 № 040498, згідно якої у акушерському відділенні полового будинку м. Сімферополь [INFO] [PERSON] народила хлопчика. Крім того, на підтвердження факту народження заявником надано виписку епікриз, згідно якої в ДБЗЗ ПБ «Сімферопольський КРД№2» з 24.12.2019 по 30.12.2019 перебувала [PERSON] з діагнозом роди 1-ші , пологи відбулися 26.12.2019, народився хлопчик, вагою 3710 кг., зріст 55 см. Відповідно до ч.1.\~ст.144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.1\~ст. 122 Сімейного Кодексу України\~дитина,\~яка\~зачата\~і (або)\~народжена\~у\~шлюбі,\~походить\~від\~подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених\~Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5\~Підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є зокрема: медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о),\~форма\~якого\~затверджена наказом\~Міністерства охорони\~здоров`я\~України від\~08.08.2006\~№ 545,\~зареєстрованим у\~Міністерстві юстиції\~України 25.10.2006\~за №\~1150/13024\~(далі\~-\~медичне свідоцтво\~про народження),\~що видається\~закладами охорони\~здоров`я\~незалежно від\~підпорядкування\~та форми\~власності,\~де приймаються\~пологи.\~Якщо\~державна реєстрація\~народження дитини\~проводиться на\~підставі рішення\~суду про\~встановлення факту\~народження,\~дані про\~дату і\~місце народження\~дитини\~зазначають відповідно\~до\~рішення суду. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту народження або на підставі медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о)або на підставі рішення суду. Заявник звернувся до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для держаної реєстрації народження дитини, однак йому було відмовлено оскільки надані документи видані на тимчасово окупованій території України. Згідно\~ст.9\~Закону\~України\~«Про забезпечення\~прав\~і\~свобод громадян\~та\~правовий\~режим на\~тимчасово\~окупованій\~території \~України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Так, при оцінці наданих заявником документів, як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. На підставі викладеного, з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту народження дитини чоловічої статі [PERSON] , який народився [INFO] у м. Сімферополь АР Крим Україна, батьками якого є громадяни України : мати- [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved