Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Заявник [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~відповідною заявою\~та просить\~суд видати\~обмежувальний припис\~щодо встановлення\~ [PERSON] \~та [PERSON] заборони перебувати у належній їй квартирі [ADDRESS] , заборони наближатися до її місця проживання за вказаною адресою на відстань ближче ніж 300 метрів, усунувши перешкоди в користуванні її власністю шляхом демонтажу замків на міжкімнатних дверях площею 16,9 кв.м. та 17,4 кв.м., звільнивши квартиру від належних [PERSON] та [PERSON] речей; заборони заінтересованим особам особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-яких спосіб спілкуватися з нею, в тому числі вести листування, телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку. В обґрунтування зазначила, що вона проживає в належній їй на праві особистої приватної власності трикімнатній квартирі [ADDRESS] . Її син [PERSON] мешкав разом зі своєю сім`єю в належному йому на праві приватної власності будинку за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу в 2000 році її син переїхав до неї у квартиру, в цей же період він познайомився із жінкою та вони стали жити в цивільному шлюбі у її квартирі. Натомість за домовленістю з сином, вона переїхала та стала проживати без реєстрації в однокімнатній квартирі, належній співмешканці сина, розташованій біля станції Батуринська в м. Кривому Розі. Приблизно в 2004 році після розірвання фактичних відносин сина з його співмешканкою, вона до 2008 року проживала за місцем проживання її матері [PERSON] по [ADDRESS] . З 2008 року вона переїхала жити в будинок сина по [ADDRESS] , де за власний кошт зробила ремонт та мешкала в будинку до 2018 року, тоді як [PERSON] залишався жити у її квартирі. З 2014 року разом із сином у належній їй квартирі стала мешкати і його нова співмешканка [PERSON] , хоча місце їх проживання не зареєстровано в цій квартирі та згоди на її проживання вона, заявник, не надавала. З 25 серпня 2018 року по 24 травня 2019 року вона деякий час жила в районі Інгульця, оскільки допомагала бавитися з дітьми її онуків. З 24 травня 2019 року вона приїхала та проживає в своїй квартирі, де проживають також і її син [PERSON] зі своєю співмешканкою [PERSON] . Однак останню такий варіант не влаштовує, тому вона налаштовує сина проти неї, в результаті чого вони постійно цькують та виживають її з її ж квартири, обмежують в користуванні житлом. При цьому син разом зі своєю співмешканкою здійснюють психологічне насильство над нею, словесно ображають, принижують її, проявляючи зневагу та висловлюються про те, що їх дратує не тільки її присутність в квартирі, а навіть її повільне пересування по ній, не дають їй доступу до кухні та забороняють користуватися нею. Крім того, вони забрали у неї право установчі документи на квартиру, в зв`язку з чим вона змушена була поновити їх, отримавши у вересні 2020 року дублікат. Крім того, син зі співмешканкою чинять їй перешкоди в користуванні технічним обладнанням, категорично відмовляються сплачувати комунальні послуги, постійно провокують конфлікти, викликаючи спеціалізовану бригаду з психоневрологічного диспансеру та видаючи її за божевільну, погрожуючи, що оформлять над нею опікунство та запроторять її до божевільні, хоча вона цілком здорова людина. З приводу цього вона неодноразово викликала поліцію, в результаті чого остання 05.102020 склала терміновий заборонний припис відносно кривдника [PERSON] , який направлено до суду , справа № 211/5840/20. Тому враховуючи викладене, оскільки їх дії підпадають під ознаки психологічного та економічного домашнього насилля відносно неї, просить винести обмежувальний припис. Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в заяві. Представник заявника доповнила, що [PERSON] син з невісткою виділили найменшу кімнату у користування, дві кімнати, що більші облаштували замками там знаходяться їх речі. [PERSON] не має доступу до балкону, де б могла сушити білизну чи зберігати деякі овочі, через те, що вхід до балкону через замкнену кімнату. Крім того, вона змушена свої речі прати вручну, так як син з невісткою у ванній поставили нову машинку, якою користуватись забороняють, а свою пральну машинку заявниця змушена зберігати у своїй кімнаті. Також вважає, що погрози з боку сина та невістки з приводу поміщення заявниці в ПНД, постійне приниження та обмеження в праві користування житлом, все разом спричиняє психічне та економічне насилля, від якого страждає [PERSON] . Заявник [PERSON] суду доповнила, що хоче проживати одна, так як син та невістка її принижують, обзивають, погрожують помістити назавжди в ПНД. Вона б хотіла з ними спілкуватись, однак черех їх поведінку це неможливо, вона є людиною похилого віку, пагано чує, їй у квартирі створені умови, що ускладнють її проживання. У виділеній їй кімнаті вона зобов`язана постійно зачинятись, щоб вона не бачила та не чула , що робить її син та невістка, їй потрібно весь час лише бути в кімнаті. Зараз син з невісткою не проживають в квартирі деякий час, після звернення її в поліцію, однак своїх речей вони не забрали, кімнати залишили замкненими. Відімкнули бойлер, вану закрили, у зв`язку з чим вона не має змоги помитись, прати свої речі. На кухні забрали столик, табуретки. На [PERSON] свята син з невісткою та онуком приходили, однак з нею вони не спілкувались. Представник заінтересованої особи [PERSON] [PERSON] заявлені вимоги не визнав, пояснив, що зараз [PERSON] не спілкується з матірю, намагаючись уникнути конфліктів. Він не проживає зазраз у квартирі. Вважає, що будь-яких доказів на підтвердження фактів вчинення насилля не було здобуто у судовому засіданні, сама заявниця , через похилий вік не може визначитись з тим, що ж вона бажає.. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. В судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] пояснила, що про зневажливе, образливе ставлення сина та невістки до [PERSON] вона знає більше зі слів інших сусідів. Знає, що дійсно викликали лікарів психоневрологічного диспансеру до заявниці, однак вона особисто чула, як ті, вже залишаючи їх будинок говорили про те, що заявниця адекватна, нормальна та не хвора. Вона сама знає заявницю близько 46 років та вважає, її психічно здоровою людиною. Вона приходила до неї до квартири та бачила, що дійсно зачинені дві більших кімнати, а [PERSON] користується маленькою кімнатою, на кухні син з невісткою забрали меблі, вона не може користуватись плиткою, балконом. Знає, що заявницю ображають та принижують. Свідок [PERSON] суду пояснила, що заявниця - її рідна сестра, у якої склалась складна ситуації в сім`ї, так як син її постійно виганяє, говорить, щоб вона виїхала з квартири жити до племінниць. Співмешканка розповсюджує про [PERSON] принизливу і брехливу інформацію з метою помістити її в ПНД, ображає та постійно підбурює [PERSON] до сварок з матір`ю. Сестра телефонувала їй, доведена до сліз та в трубку вона чула, як її син кричав на матір. У квартирі [PERSON] не може вільно користуватись речами, всіма приміщеннями. Дослідивши матеріали справи, вислухавши заявницю, представників, свідків, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 8,9 копії свідоцтва, витягу), в якій вона і зареєстрована (а.с. 13 копія довідки). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7\~грудня 2017\~року №\~2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII)\~домашнє насильство\~-\~це діяння\~(дії\~або бездіяльність)\~фізичного,\~сексуального,\~психологічного або\~економічного насильства,\~що вчиняються\~в сім`ї\~чи в\~межах місця\~проживання або\~між родичами,\~або між\~колишнім чи\~теперішнім подружжям,\~або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або неможливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отримканні необхідних послуг з лікуваннячи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці , заборонунавчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина 4 статті 26 Закону № 2229-VIII ). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Частиною 2 ст. 26 даного Закону № 2229-VIII також передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. До таких обмежень, зокрема, законодавець відніс заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання ( перебування) постраждалої особи; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. тощо. За своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків такого насильств У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону № 2229-VIII оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правил Закону № 2229-VIII, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] посилалася на вчинення [PERSON] та [PERSON] психологічного та економічного насильства щодо неї за місцем її реєстрації та фактичного проживання, що підтвердила в судовому засіданні. Вказані обствини, у судовому засіданні підтвердили також свідки, згідно пояснень яких, [PERSON] та [PERSON] обмежили заявницю у користуванні її власністю, створили умови, за яких вона не може почуватися комфортно за місцем свого проживання, так як на власний розсуд встановили порядок користування квартирою, не будучи її власниками, таким чином, що заявниця виявилась в незручному для неї становищі, вона проживає у кімнаті найменшою площею 10,3 кв.м., заявниця не може користуватись буденним зручностями, в тому числі такими, як ванна кімната, пральна машина, балкон, що для особи, яка є похилого віку та не забезпечена викосим матеріальним рівнем є надто суттєвими обмежиннями. Крім того, суд вважає доведеним факт образ, негативного ставлення до заявниці та психологічного тиску на неї з боку сина та невістки. Встановивши, що [PERSON] та [PERSON] чинять психологічне насильство відносно [PERSON] , суд вважає необхідним видати обмежувальний припис щодо зобов`язання [PERSON] та [PERSON] усунути такі перешкоди, оскільки зазначені порушення з боку кривдників мають всі ознаки такого насильства. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для видання обмежувального припису строком на 3 місяців, який вважає достатнім з урахуванням обствин справи, роз`яснивши заявнику, що обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6\~цього Кодексу. При цьому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви [PERSON] щодо встановлення заборони розшукувати, спілкуватись з нею, вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею, через те, що сама заявниця в судовому засіданні пояснила, що хотіла б спілкуватись з сином , щоб змінилось його ставлення та підтримувати з ним родинні стосунки. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 3508 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 3505 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial