Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду про видачу обмежувального припису, мотивуючи тим, що з 2007 року по 2011 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Однак подружнє життя не склалось по причині систематичного невиконання дружиною шлюбних обов'язків у зв'язку з чим шлюб було розірвано в суді. Дитина залишилася проживати з матір'ю, але з мотивів помсти, остання стала систематично перешкоджати реалізації його прав на виконання обов'язків щодо виховання дитини у вигляді побачень та спілкування, порушуючи таким чином як його права, так і права дитини. З даного приводу він змушений був неодноразово звертатися до органів опіки та піклування, Національної поліції, суду, так як всі його спроби самостійного врегулювання конфлікту зустрічати опір з боку [PERSON], що не припинявся навіть після прийняття рішень уповноваженими органами і виражався у невиконанні прийнятих рішень та продовженні перешкоджання його спілкуванню з дитиною різними способами. Так, після встановлення графіку відвідування дитини за місцем проживання матері, остання неодноразово порушувала їх з дитиною право на спілкування, а саме у визначений органом опіки час без попередження вивозила дитину з дому. Крім того, [PERSON] неодноразово давала вказівку дитині не спілкуватися з ним по телефону в результаті чого в більшості випадків телефон або вимкнений, або ніхто не відповідає. Враховуючи тривалість та системність вищевказаних діянь [PERSON] в сукупності з іншими фактами, що характеризують її особу, а саме притягнення її до відповідальності за зайняття проституцією, складання відносно неї адміністративного матеріалу по факту порнографічних фото сесій на очах дитини, схильність до зловживання алкоголем - асоціальний спосіб життя для [PERSON] є звичним та бажаним. На шлях виправлення вона ставати не бажає та вживає заходів не для корекції, а лише щодо конспірації своєї поведінки для уникнення відповідальності, а тому заявник вважає надзвичайно високою вірогідність продовження вчинення нею домашнього насильства щодо нього та дитини та настання тяжких наслідків його вчинення. Заявник стверджує, що [PERSON] нехтує рівністю прав та обов'язків дитини щодо обох батьків, обмежує право дитини на підтримання прямих контактів, регулярних особистих стосунків та безперешкодне спілкування з батьком. ЇЇ діяння підпадають під визначення домашнього насильства як по відношенню до нього та його матері [PERSON], яка також позбавлена можливості безперешкодно спілкуватися з дитиною, та і по відношенню до самої дитини, а саме є умисним вчиненням діянь психологічного характеру, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання, або між колишнім подружжям, направленим на обмеження волевиявлення особи, позбавлення передбачених законом прав, що спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, внаслідок чого завдана чи могла бути завдана шкода психічному здоров'ю потерпілого. На підставі викладеного, заявник [PERSON] прохає суд ухвалити рішення для припинення дій [PERSON], які порушують сімейні права та видати обмежувальний припис у вигляді зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні [PERSON] з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON], в тому числі при користуванні дитиною з цією метою засобами зв'язку, що є особистою приватною власністю дитини, та направити [PERSON] на проходження програми для кривдників строком на один рік. Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України для взяття [PERSON] на профілактичний облік. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги поданої ним заяви підтримав, прохає їх задовольнити. Пояснив, що [PERSON] перешкоджає йому спілкуватися із дитиною, забороняє дитині брати трубку телефону, коли він телефонує дитині. Органом опіки та піклування йому встановлено дні побачень із дитиною [PERSON] щосуботи та щонеділі з 14 до 16 год. за місцем проживання матері дитини [PERSON] В дійсності за домовленістю із [PERSON] він забирає дитину до себе додому, інколи на декілька днів чи на тиждень. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви заперечувала, пояснила, що обставини, на які посилається заявник, не відповідають дійсності та є надуманими. Періодично, коли [PERSON] телефонує дитині, дитина сама не хоче з ним розмовляти. Вона не забороняє дитині розмовляти по телефону із батьком [PERSON] Хоча органом опіки та піклування і визначено певні години побачень батька з дитиною, вона надає дитину за взаємною домовленістю за місцем проживання [PERSON] При цьому прохає надати дитину не [PERSON], а його мати. У сім'ї заявника дитина періодично буває на протязі кількох днів та до тижня. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 вищевказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника відноситься до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до ч.8 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Судом встановлено, що заявник [PERSON] з 2007 по 2011 роки перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю. Однак, у зв'язку з недосягненням між батьками дівчинки згоди про участь батька у вихованні дитини виконавчим комітетом Лубенської міської ради 27.06.2012 року за заявою заявника було прийнято рішення №169 яким визначено порядок побачень батька [PERSON] з малолітньою [PERSON] кожної суботи та неділі з 14.00 год. до 16.00 год. за місцем проживання матері [PERSON] (а.с.7,8). В судовому засіданні встановлено, і проти цього не заперечують як [PERSON] та [PERSON], що не дивлячись на встановлені години спілкування батька з дитиною за місцем проживання матері та по 4 години на тиждень, [PERSON] забезпечує спілкування батька із дитиною не за своїм місцем проживання та в дні і години за взаємною домовленістю і, як наслідок, дитина періодично декілька днів перебуває за місцем проживання батька. Викладене свідчить, що [PERSON] забезпечує спілкування дитини із батьком значно більший час, ніж був визначений органом опіки та піклування. За викладених обставин неможливість заявника побачитися із донькою 24.09.2016 року (а.с. 9) не є підставою для задоволення заяви. Суд також вважає за необхідне заначити, що жодних дій, які б підпадали під визначення домашнього насильства, як по відношенню до заявника чи його матері, так і по відношенню до дитини [PERSON] не вчинялося. Матеріали справи не містять належних доказів з яких саме причин не міг додзвонитися [PERSON] до дитини згідно деталізованих рахунків за період з 01.01.2017 року по 20.01.2018 року. (а.с. 33-41). В судовому засіданні було прослухано звукозапис на якому [PERSON] казала дитині, щоб та не брала телефон, коли телефонуватиме батько. Разом із тим, вказаний запис відноситься до подій 2015 року та подій конкретного випадку та не встановлено у зв'язку з якими саме обставинами вона казала дитині про це. З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку заявником фактично оспорюються дії колишньої дружини [PERSON] про вчинення нею перешкод у спілкуванні з дитиною, таким чином, між [PERSON] та [PERSON] виникає спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, що в свою чергу не є підставою для застосування обмежувального припису. Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КпАП України не притягувалася. Суд вважає, що заявником не надано суду доказів застосування щодо заявника, його матері [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] з боку [PERSON] домашнього насильства, а тому заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed