Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою посилаючись на те ,що відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 24.01.2001р., посвідченого Мартиновою В.П., державним нотаріусом Соледарської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 114, заявниця купила нежитлове приміщення магазину [ADDRESS] . Згідно з Витягом про реєстрацію права власності № 10787592 від 30.05.2006р. за заявницею зареєстровано право власності на вказане майно. На теперішній час заявниця виявила бажання продати вищевказане належне їй майно, але, звернувшись до нотаріальної контори, з`ясувала, що не може цього зробити, оскільки у правовстановлюючому документі, на підставі якого виникло право власності на згадане майно - договорі купівлі-продажу нежилого приміщення від 24.01.2001р., допущено орфографічну помилку в частині правильного написання прізвища покупця, а саме: замість правильного прізвища - [PERSON] помилково вказано - [PERSON] , що викликано помилкою при перекладі прізвища з російської мови на українську під час оформлення договору купівлі-продажу. Причиною виникнення зазначеної неузгодженості у написанні прізвища покупця нежилого приміщення (який на теперішній час є його власником) у відповідному договорі купівлі-продажу є граматична помилка при перекладі прізвища на українську мову, допущена при оформленні вищезазначеного договору купівлі-продажу під час придбання заявницею відповідного майна. Проте зазначена помилка є перешкодою для нотаріального оформлення будь-якого правочину, зокрема, купівлі-продажу, що фактично перешкоджає заявниці реалізувати її права власника майна, визначені ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про нотаріат» договори про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з цим існує необхідність встановлення факту належності заявниці вищевказаного договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 24.01.2001р. в судовому порядку. Факт належності заявниці зазначеного договору купівлі-продажу нежилого приміщення підтверджується наступними доказами: -паспортом громадянина України заявниці, на сторінці 11 якого зазначено, що вона проживає з 12.08.1997р. за адресою: [ADDRESS] , що відповідає адресі покупця, вказаній у спірному договорі купівлі-продажу. Також на сторінці 10 паспорта заявниці в графі «сімейний стан» зазначено, що 20.11.1982р. вона зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] , що підтверджує факт зміни прізвища заявниці при укладанні шлюбу на « [PERSON] »; -карткою фізичної особи - платника податків заявниці; -Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ, згідно з яким право власності на нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу № 114 від 24.01.2001р., оформленого Соледарською державною нотаріальною конторою, зареєстровано за [PERSON] ; -договором оренди земельної ділянки від 2.01.2019р., укладеним між Соледарською міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендар), яка відповідно до п.1.1 цього договору прийняла в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (нежиле приміщення магазину № 25 , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що відповідає адресі нежилого приміщення, придбаного заявницею за спірним договором купівлі-продажу. Строк оренди складає 5 років (п.3.1). Також в п.10 даного договору оренди земельної ділянки вказано адресу орендаря, що відповідає адресі заявниці, вказаній у спірному договорі купівлі-продажу; -свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] ; -Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, фактично вищезазначений договір купівлі-продажу № 114 від 24.01.2001р. стосується саме заявниці [PERSON] , а розбіжності у написанні прізвища в цьому договорі з написанням прізвища у паспорті заявниці викликано граматичною помилкою, допущеною при оформленні зазначеного договору, внаслідок неправильного перекладу на українську мову. Оскільки зміст зазначеного договору визначає право власності заявниці на нежиле приміщення, що є його предметом, то згаданий договір є правовстановлюючим документом. Відтак, з метою забезпечення можливості реалізації заявницею правомочностей, що входять до права власності відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України, існує необхідність встановлення юридичного факту належності заявниці вищезазначеного договору та факту того, що інформація, зазначена у вказаному договорі, стосується саме заявниці. Разом з тим, метою встановлення вищевказаних юридичних фактів є забезпечення можливості саме реалізації заявницею вже набутого права власності, яке ніким не оспорюється. При цьому будь-яких спорів із заінтересованою особою чи з іншими особами щодо визнання права власності на відповідне майно та інших подібних спорів не існує. Відтак, спір про право в даному випадку відсутній, адже ніким не оспорюється саме по собі право заявниці на відповідне майно, а суть справи полягає виключно у підтвердженні належності заявниці правовстановлюючого документа, а не у підтвердженні її права власності, що зумовлює необхідність встановлення юридичних фактів в порядку окремого провадження. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того згідно з ч.2 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому оскільки позасудового способу встановлення факту належності особі правовстановлюючого документа не визначено, то відповідний факт має бути встановлений в судовому порядку. Інша заява з тим самим предметом та з тих самих підстав заявницею не подавалась. На підставі викладеного та

Outcome: approved