Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до якої просить суд встановити факт залучення її до складу Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС з 27 квітня 1986 року по 01 липня 1991 року. Свої вимоги заявник мотивує тим, що під час аварії вона працювала дезактиваторщицей ІІІ групи в цеху дезактивації 1-2 блоку ЧАЕС, старшим майстром цеху дезактивації, начальником цеху дезактивації, з подальшим переведенням в МПКХ НПО «Чорнобильська АЕС». Звернувшись до заінтересованої особи з метою встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення у зв`язку із тим, що працювала на ЧАЕС та при виконанні заходів ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС була залучена до складу формувань Цивільної оборони. Проте листом було відмовлено, а відтак змушена звернутися до суду для встановлення вказаного факту. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що інших архівних документів не збереглось, в зв`язку з чим вона не може підтвердити залучення її до складу невоєнізованого формування цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС, заявниця просить задовольнити її вимоги. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки заявниці, в період з 01.02.1981 року по 16. 01.1989 року [PERSON] працювала у цеху дезактивації на Чорнобильській АЕС. Згідно копії посвідчення Серії [NUMBER] заявник є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році. Як вбачається з довідки МСЕК № 121707 від 15.06.1993 року, заявниця є інвалідом ІІ групи, інвалідність пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також, згідно експертного висновку № 7 від 24.12.1990 року Київської регіональної міжвідомчої експертної ради встановлено, що заявниця має ряд захворювань, пов`язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З копії довідки від 29.12.1992 року № 3186, [PERSON] отримала заробітну плату за роботу у населеному пункті Прип`ять у період з 27.04.1986 року по 31.05.1986 року. 13.03.2020 року заявниця звернулась до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Деснянської в м. Києві РДА із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. 16.03.2020 року заявниці було надано відповідь про те, що наданих нею документів не достатньо для підтвердження факту її залучення і виконання нею робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника ЦО Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (№01 від 29.04.1986 року, №02 від 30.04.1986 року, №16 від 04.05.1986 року, №52 від 19.05.1986 року та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктів та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Згідно з ст. 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Згідно з п.9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Суд вважає, що основним доказом участі заявниці в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 1), видане на ім`я заявниці, яке відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення факту того, що заявниця саме у період з 27.04.1986 року по 31.05.1986 року, виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, проте, доказів участі заявника у складі формувань Цивільної оборони з 01.06.1986 року по 01.07.1991 року суду надано не було. Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, з метою сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів особи, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial