Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Заявник [PERSON] через свого представника звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення цивільного позову. В обґрунтування своєї заяви зазначив наступне. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення плати за договором надання юридичних послуг, накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення плати за договором надання юридичних послуг - залишено без розгляду. Тому, заявник, посилаючись на ст. 158 ЦПК України, просить скасувати, вжиті вищезазначеною ухвалою заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру. Представник заявника у судовому засіданні заяву про скасування заходів забезпечення позову підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні заяви просив відмовити. Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Дослідивши письмові докази по справі, матеріали, що додані до заяви, суд вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з огляду на наступне. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення плати за договором надання юридичних послуг, накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . (а.с.23). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10.03.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення плати за договором надання юридичних послуг - залишено без розгляду (а.с.73). Із п. 4 ч. 9 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року вбачається, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК Україниу випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Однак з матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] при винесенні ухвали про накладення арешту не був учасником справи, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд не може за його клопотанням скасувати заходи забезпечення позову в порядку ч. 1 ст. 158 ЦПК України. Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пункт 2 ч. 1 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року передбачає, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed