Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій просив суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] у відповідності до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» згідно п. п. 1; 3; 44 на 200м; 5; 6; строком на 6 місяців; у відповідності до ст. 350 ч.2 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» поставити кривдника на профілактичний облік. Заява мотивована тим, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25.01.2018, яке набрало законної сили 25.02.2018, він визнаний біологічним батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Син в цей час мешкає разом з матір'ю [PERSON] і її співмешканцем, а з 11.05.2016, чоловіком - [PERSON] Заінтересована особа (кривдник) [PERSON] ніде не працюючий, хронічний злодій і алкоголік, судимий за ст. 185 КК України, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2, 173 КУпАП, шляхом обману і змови з матір'ю дитини, та з метою економічного насилля, був записаний батьком його сина [PERSON] у актовому записі про народження №1 та повторному свідоцтві про народження від 11.05.2016. Фактично з дня народження дитини і по цей час кривдник вчиняє, крім економічного, насильство над несвідомою малолітньою дитиною в усіх інших формах. Зокрема, четвертий рік всіма способами унеможливлює спілкування дитини з рідним батьком, періодично вривається п'яний до оселі заявника, з сокирою в руках вимагає, щоб він відмовився від прав на сина. Свідченням фізичного насильства є гемангіома (глибокий крововилив) на нижній губі хлопчика, яка лікувалась два роки. Систематичні сварки і бійки кривдника з матір'ю дитини, запої, нецензурщина негативно впливають як на фізичний, так і особливо на психічний стан дитини. Проявом зневажливого і жорсткого ставлення до дитини було знищення кривдником оригіналу аналізу ДНК, яким підтверджувалось батьківство заявника, ще 11.08.2017, невизнання очевидного факту цього в суді, неповага до суду шляхом неявки без поважних причин. Кривдник цинічно і грубо порушує права дитини, змушуючи [PERSON] називати його батьком. Факт економічного насильства виразився шляхом використання дитячих коштів на потреби, не пов'язані з утриманням і вихованням дитини. Постійні крадіжки коштів у матері хлопчика та іншого майна, биття вікон, тощо змушували матір витрачати кошти, в тому числі і дитячі, відриваючи їх від харчування та збереження здоров'я дитини. Наслідком цього було постійне недоїдання, анемія у хлопчика, недостатня вага (гіпотрофія). Постійне відволікання матері на п'янки і дебоші кривдника сприяло отриманню дитиною ряду тяжких травм і отруєнь, які лікуються і досі. Вважає наявною незаконну угоду стосовно дитини шляхом укладення фіктивного шлюбу кривдника із співмешканкою Рибалко Н.М.11.05.2016 з метою продовження експлуатації дитини, так як їм на той час було відомо хто справжній батько хлопчика. Про жорстоке і нелюдське ставлення до прав дитини на належне батьківське піклування і забезпечене майбутнє свідчить свідоме фальшування кривдником і його дружиною актового запису про народження дитини шляхом подачі неправдивої заяви про встановлення батьківства щодо [PERSON] 11.05.2016 до ДРАЦС. У судовому засіданні заявник підтримав заяву та просив її задовольнити, зазначивши у вступному слові, що фізичне насильство підтверджується наявністю у дитини з народження гемангіоми, яка, на його думку, утворилась в утробі матері від удару [PERSON]; наявністю у дитини саден та подряпин. Звідки садна і подряпини йому невідомо, але припускає, що завдав [PERSON] Інші форми насильства: порушення прав дитини на спілкування з батьком, на його прізвище і по батькові з народження. Економічне насильство: [PERSON] не працює, зловживає спиртними напоями, отже використовує допомогу при народженні дитини на своє утримання. Психічне насильство: дитина називає батьком [PERSON] під тиском; [PERSON] у присутності дитини висловлюється нецензурною лайкою, курить. Представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення заяви, вказавши, що заявник не надав суду доказів на підтвердження факту насильства над дитиною. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування - Карліської РДА у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, пояснивши, що від [PERSON] до служби у справах дітей надходила заява щодо порушення прав дитини, однак перевіркою порушень чи жорстокого поводження з дитиною не виявлено. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини нез'явлення суду не повідомила. Суд, вислухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.3, 4, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи; Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VIII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частинами 2, 3, 4 статті 26 Закону № 2229-VIII визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 25.01.2018, яке набрало законної сили 27.02.2018, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання батьківства; визнано [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією рішення суду (а.с.5-7). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 03.03.2018 Карлівським районним відділом ДРАЦС, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Малолітня дитина проживає разом з матір'ю та її чоловіком [PERSON] у [ADDRESS], що не заперечується учасниками справи. Заявником суду не надано доказів на підтвердження застосування домашнього насильства у визначених Законом № 2229-VIII формах [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] Так, допитаний у якості свідка заявник [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] досить давно. [PERSON], яка є матір'ю малолітнього [PERSON], скаржилася на чоловіка щодо зловживання алкоголем та бійок. У квітні 2016 року [PERSON] увірвався до його двору з сокирою та вимагав відмовитися від сина. Навчив дитину обзивати матір. П'є та курить при дитині. У хлопчика з народження гемангіома на нижній губі, яка, на його думку, з'явилась внаслідок побиття вагітної матері. До [PERSON] заходять раніше судимі особи, які погано впливають на дитину. Дитина в саднах та подряпинах. Він не бачив, що [PERSON] б'є дитину, але припускає, що садна і подряпини від цього. Він не має доказів, що гемангіома у дитини від удару [PERSON], але припускає, що від удару в утробі матері. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1993 по 2016 р.р. працював дільничним інспектором у с.Климівка Карлівського району. Приблизно з 2000 року неодноразово прибував за викликом [PERSON] щодо насильства в сім'ї щодо неї з боку співмешканця [PERSON] Потім вона забирала заяви. Якось він притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП. Після народження [PERSON] [PERSON] його більше не викликала. Про насильство відносно дитини йому нічого не відомо. [PERSON] спілкується з деякими особами, які були засуджені, а також з особами, які вживають спиртні напої. [PERSON] часто вживає алкогольні напої. Мати дитини алкоголь майже не вживає. Отже, показами заявника у якості свідка не підтверджено наявність фактичних обставин, які б свідчили про застосування домашнього насильства щодо дитини. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у дитини тілесних ушкоджень. Відсутні докази завдання вказаних заявником гемангіоми, саден та подряпин внаслідок неправомірних дій [PERSON] Застосування до малолітнього фізичного насильства з боку [PERSON] є лише припущенням заявника, яке не ґрунтується на фактичних даних. Не надано будь-яких доказів на підтвердження психологічного насильства щодо дитини, оскільки покази заявника, що [PERSON] навчив дитину обзивати матір, п'є та курить при дитині, є припущенням заявника, який не був присутнім при цьому, та не свідчать про діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи. Свідок [PERSON] взагалі не навів даних щодо насильства відносно дитини. Не підтверджено факт домашнього насильства також дослідженими судом письмовими доказами: зверненнями заявника до правоохоронних органів та органів прокуратури, оскільки вони стосуються конфлікту між заявником та [PERSON] 15.04.2016 на подвір'ї заявника та подальшого притягнення [PERSON] за цим фактом до адміністративної відповідальності. Постанова судді Котелевського районного суду Полтавської області від 25.07.2017 про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення за ст. 173-2 КУпАП свідчить про вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо дружини [PERSON] (а.с.53). Дані щодо насильства над дитиною відсутні. Відтворений відеозапис фрагменту телепрограми «Говорить Україна» та фотокартки зі зображенням [PERSON] (а.с.28) стосується конфлікту між [PERSON] та заявником на подвір'ї заявника та не підтверджує застосування домашнього насильства щодо дитини. Встановлений рішенням Карлівського районного суду від 25.01.2018 факт визнання батьківства [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] за спільною заявою [PERSON] та [PERSON] не є психологічним насильством відносно дитини в розумінні ст. 1 Закону № 2229-VIII. Припущення заявника щодо використання допомоги при народженні дитини на утримання [PERSON] також не підтверджуються будь-якими фактичними даними. Таким чином, враховуючи відсутність доказів на підтвердження факту застосування домашнього насильства щодо малолітнього [PERSON], заява про видачу обмежувального припису є необґрунтованою. Заявником заявлено клопотання про постановлення окремої ухвали суду у зв'язку з повторним нез'явленням заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання у цій справі, а також у справі про визнання батьківства. Підстави для постановлення окремої ухвали суду у разі неявки в судове засідання заінтересованої особи відсутні, так як не передбачені ст. 262 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 1, 26, 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed