Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті її матері [PERSON] , яка померла в ніч з [INFO] на [INFO] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати Приморський РАЦС внести відповідні виправлення до актового запису. В обґрунтування заяви зазначила, що в ніч з [INFO] на 21.10.2017 року за адресою: [ADDRESS] сталася пожежа будинку, де проживала мати заявниці [PERSON] 24.10.2017 року було розпочато досудове розслідування у Приморському відділенні поліції м. Маріуполь за № 12017050780001198 за кваліфікацією ч. 1 ст. 115 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що під час огляду місця обвалу даху будинку під уламками було виявлено труп невстановленої жінки. Згідно судового-біологічної експертизи труп виявлений на місці пожежі може бути біологічною матір`ю заявника [PERSON] з ймовірністю підтвердження біологічної спорідненості 99,98%. Проте, як стало відомо заявнику відносно її матері [PERSON] вже був складений актовий запис, проте як відносно невідомої жінки. Так заявник зверталась до Приморського відділу РАЦС із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про смерть її матері, проте їй було відмовлено, через те, що в неї відсутній протокол впізнання трупу. При цьому вказаний протокол взагалі не складався в силу неможливості проведення огляду трупу для його впізнання. Заявник [PERSON] надала суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, заяву підтримала. Представник заінтересованої особи - Приморський районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, звернувся до суду із листом про розгляд справи без участі представнику відділу, з вирішенням справи на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Згідно висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України за № 8-40 від 31.01.2020 року, особа фрагмент кістки трупу якої було досліджено у висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС від 11.06.2018 року за №8-247, може бути біологічною матір`ю [PERSON] . Ймовірність підтвердження біологічної спорідненості складає 99,98%. З листа Відділу судово-медичної експертизи за №329-р-исх від 18.05.2020 року слід, що 02.11.2017 року Кальміуським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ, складено актовий запис №1607 на підставі акту судово-медичної експертизи м. Маріуполя за № 2708 від 28.10.2017 року та лікарського свідоцтва про смерть № 2926 від 28.10.2020 року, виданого відділенням судово-медичної експертизи м. Маріуполі Донецької області. З листа Приморського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) за №20.5-81-208 від 20.05.2020 року слід, що для внесення змін до актового запису про смерть №1607 від 02.11.2017 року, складеного Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків)та видачі свідоцтва про смерть [PERSON] необхідно надати протокол впізнання невідомої особи. Довідкою складеною слідчим СВ Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області Стрелецьким С.О. встановлено, що проведення впізнання трупа виявленого в ході огляду місця події 25.10.2020 року яким є [PERSON] не можливо у зв`язку з тим, що зовнішній вигляд змінився та відсутні ознаки за якими можливо провести впізнання, а також є недоцільним. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст.ст. 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно вимог ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У Рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) вказано, що частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Незважаючи на внесені зміни до Конституції України Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», вказане Рішення Конституційного Суду України не втратило свого значення. Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) має висновки про те, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Аналіз вищевказаних положень закону дає можливість дійти висновку про те, що як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати судовий захист прав і свобод людини і громадянина, тобто саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до зазначених вище конституційних норм, право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ці ж положення закріплені статтею 2 ЦПК України, яка визначає завдання та основні засади цивільного судочинства. Частина перша статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України). Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року, що діє з 27.07.2010р. (далі - Закон № 2398-VІ). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону № 2398-V відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Приписами ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-V внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.11р. №96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції №709/5 від 10.05.2012р. та №1161/5 від 03.08.2012 р. Відповідно до п.п. 1.15, 2.16.7, 2.18 Правил: відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку; на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду; зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану. За п. 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (2.13.1). Згідно із п. 2.16.7. Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Відповідно до абз. 2 п. 3, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07.07.1995 року, суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках невиправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. При цьому, неправильність в актовому записі не обов`язково має бути пов`язана з помилками власне при складенні актового запису чи помилками реєстратора, така неправильність може бути пов`язана з іншими чинниками, наприклад, неправильним перекладом в документі, на підставі якого вносились відомості до актового запису. Таким чином, оскільки доводи заявника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, то заява підлягає задоволенню, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть її матері, а внесення змін до актового запису про смерть має для заявника юридичне значення та викликає юридичні ускладнення при оформленні документів.

Outcome: approved