Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з відповідною заявою, в якій зазначила, що з 19 серпня 2017 року до початку травня 2020 року вона з [PERSON] проживали у другому зареєстрованому шлюбі в квартирі [ADDRESS] . У зв`язку з асоціальною поведінкою чоловіка, постійними погрозами та застосуванням фізичного насильства як до неї, так і до дитини, неспроможності на компроміси та небажання порозумітись, на початку травня 2020 року її проживання з [PERSON] було фактично припинено, нею подано позовну заяву про розірвання шлюб та позовну заяву про розподіл майна подружжя, які наразі ще не розглянуті. З метою захисту своїх законних прав та інтересів , запобігання проявам домашнього насилля вона звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису та 02.07.2020 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області встановити наступні заходи обмеження прав [PERSON] : усунення їй, [PERSON] перешкод у користуванні майном, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; заборонено перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Обмежувальний припис видано строком на 1 (один) місяць. Відповідно до рішення суду вона разом з адвокатом прибула до квартири та виявила зникнення цінних речей, в тому числі особистих речей, предметів одягу, взуття , посуду у зв`язку з чим вона подала відповідну заяву до поліції. [PERSON] повідомив, що речі він вивіз. У її відсутність [PERSON] продовжує перебувати у квартирі, чим порушує обмежувальний припис, виданий судом, продовжує постійно чинити на неї психологічний тиск, як в телефонному спілкуванні , так і особисто, намагаючись примусити до спільного проживання та погрожуючи відібрати дитину і залишити її без житла. Тому вона просить продовжити дію обмежувального припису на три місяці з визначенням тих же тимчасових обмежень. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] на заявлених вимога наполягав, з підстав, викладених у заяві, доповнив, що дійсно продовжується психологічне насилля з боку [PERSON] , який доводить заявника до стану постійної тривоги та не спокою. Так, [PERSON] брав дитину на прогулянку, після чого не повідомляв точно де вони знаходяться, заявниця змушена була їх шукати, нервуватись. Просив заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи [PERSON] проти заяви заперечував, суду пояснив, що спір щодо майна розглядається судом і виник він ще до винесення обмежувального припису. Будь-якого насилля його довіритель на заявника не вчиняв. Ті непорозуміння, що виникають між ними щодо виховання дитини, не є психологічним насиллям. За заявою [PERSON] відділком поліції кримінальне провадження не порушено. Сама по собі заява не свідчить про вчинення фінансового насилля, так як з наданого відеозапису на підтвердження зникнення речей, вбачається, що заявник говорить, що речі [PERSON] забрав ще раніше, в травні, тобто до винесення обмежувального припису. [PERSON] не має іншого житла для проживання, відомості щодо майна, яке надавав заявник раніше щодо спадщини, це не придатне для проживання житло. Просив у завдоленні заяви відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Довгнцівського районного сду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.07.2020 року частково задоволено заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису. Встановлено наступні заходи обмеження прав [PERSON] відносно [PERSON] та покладено на нього наступні обов`язки: усунути [PERSON] перешкоди у користуванні майном, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; заборонено перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Обмежувальний припис видано строком на 1 (один) місяць. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина 4 статті 26 Закону № 2229-VIII ). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Частиною 2 ст. 26 даного Закону № 2229-VIII також передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. До таких обмежень, зокрема, законодавець відніс заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання ( перебування) постраждалої особи; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи, тощо. За своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків такого насильств. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону № 2229-VIII оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правил Закону № 2229-VIII, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду із заявою про продовження обмежувального припису заявник посилається на продовження вчинення щодо неї психологічного тиску та вказує про порушення [PERSON] встановлених приписом суду обмежень, яке виразилось у відвідуванні житла та викраденні речей. Разом з тим, будь-яких доказів, які б підтверджували вказані обставини, заявник не надав. Талон-повідолмення Єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення економічногоо насилля щодо заявника, так як не доводить, як сам факт його вчинення, так і ті обставини, коли саме воно мало місце. Так, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що заявник оглядає квартиру, повідомляє про зникнення речей, при цьому говорить про те, що [PERSON] забрав їх раніше, обіцяв повренути, однак не повернув. Будь-яких доказів на підтвердження вчинення [PERSON] психологічного насилля щодо [PERSON] заявниця також не надала. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed