Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується довідкою про його смерть. Отримати лікарське свідоцтво вона не має змоги, оскільки чоловік хворів на туберкульоз легень, останнім часом перебував у туберкульозному диспансері. У той день коли чоловік помер, вона з донькою знаходилась у свєї матері у с. Новокраснівка Донецької області. Похованням займалась міська влада, так як вона не мала змоги виїхати з донькою до м. Луганська, у зв`язку з тим, що на КПВВ вона мала пред`явити згоду батька або свідоцтво про його смерть українського зразку. Згодом вона одна виїхала до м. Луганська для отримання лікарського свідоцтва про смерть. При звернення до міської ради тимчасово окупованої території їй повідомили, що лікарського свідоцтва їй не видадуть, причину не пояснювали. Вона звернулась до ритуальної служби, де отримала свідоцтво про поховання. Після цього відвідала могилу померлого чоловіка та зробила фото з місця поховання. Усе життя [PERSON] мешкав у м. Луганську. Його смерть наступила у туберкульозному диспансері у м. Луганськ, тому при зверненні до Ніколького відділу ДРАЦС про реєстрацію смерті [PERSON] було відмовлено. Встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті та отримання дійсного свідоцтва про смерть. Просить суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у заяві зазначила, що просить суд розглядати справу без її участі (а.с.3). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.21). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факт шлюбних відносин між заявником [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про смерть [PERSON] № 26.4/ [NUMBER] , останній помер [INFO] у м. Луганську внаслідок діссемінірований туберкульоз легенів (а.с.9). На підставі цього заявнику видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01 березня 2019 року, однак видано органами, які розташовані на тимчасово непідконтрольній українській владі території (а.с.10). Листом Нікопольський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 121/16.47-102 від 02 серпня 2019 року відмовив заявнику у реєстрації смерті, оскільки для реєстрації смерті не пред`явлені відповідні документи (а.с.16). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Суд приходить до висновку, що довідка про смерть та свідоцтво про смерть, які видані на тимчасово непідконтрольній українській владі території слід вважати такими, що створюють правові наслідки. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи суд приходить до висновку, що є достатньо підстав для встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] внаслідок діссемірованного туберкульозу легень. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.

Outcome: approved