Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року - день проголошення Незалежності України, [PERSON] , [INFO] , українця, уродженця с. Червоногірка Токмацького району Запорізької області. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] народився [INFO] в селі Червона Гірка Токмацького району Запорізької області. По досягненню 16-ти років отримав паспорт громадянина Української РСР, працював та проживав в місті Токмак, про що свідчать записи в трудовій книжці. Більше двадцяти років прописаний за адресою: [ADDRESS] . З 2001-2005 роки перебував в місцях позбавлення волі, здав свій паспорт громадянина України та після звільнення 12.11.2005 року так і не оформив новий паспорт. У вересні 2020 року звернувся до Токмацького районного відділу ДМС України в Запорізькій області із заявою про оформлення паспорта громадянина України (у вигляді ID-картки) у зв`язку з втратою, але отримав відмову на підставі того, що ним не доведена належність до громадянства України. Вищевказані обставини позбавляють заявника можливості реалізувати своє право, спричиняють перешкоди в отримані паспорту і спонукають звернутись до суду із заявою про захист прав та інтересів. Заявник [PERSON] у судовому засіданні свою заяву підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що у серпні 1991 року він примусово лікувався від алкоголізму на території Вільнянського району Запорізької області. Представник заінтересованої особи - Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області Зайченко М. в судовому засіданні пояснила, що відділом було підтверджено особу заявника [PERSON] , проте відомостей щодо його перебування у серпні 1991 року на території України не встановлено. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та отримані на запити суду відповіді, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним), серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Токмацької районної ради народних депутатів Запорізької області 26.09.1988 року. Згідно записів №№4-6 трудової книжки заявника, серії [NUMBER] , заповненої 15.11.1983 року, [PERSON] з 20.07.1987 прийнято до Токмацького ковальсько-штампувального заводу в ремонтно- механічний цех фрезерувальником 3 розряду. 28.05.1991 року звільнено за ст. 37 КЗпП УССР (у зв`язку з направленням в лікувально-трудовий профілакторій). Згідно наказу (розпорядження) Токмацького ковальсько-штампувального заводу №209 про припинення трудового договору від 04.06.1991 з [PERSON] підставою для звільнення є постанова від 22.05.1991 та наказ підприємства від 31.05.1991 № 189-к. На виконання ухвали суду від 27.01.2021 Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1) від 04.02.2021 № 4/5-196 повідомлено, що згідно архівної обліково-реєстраційної картотеки громадянин [PERSON] , [INFO] , 10.06.1991 прибув до ЛТП-34 за постановою Токмацького міського народного суду Запорізької області від 22.05.1991 року згідно Указу ПВР УРСР від 17.08.1966 року, строком на 12 місяців. Звільнено 03.03.1992 достроково згідно постанови народного суду Вільнянського району Запорізької області, вибув за місцем мешкання. Відповідно до ст.9 Закону України «Про правонаступництво України», всі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно п.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Як встановлено судом в ході розгляду справи, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Державною установою «Дружелюбівський виправний центр (№1) від 04.02.2021 № 4/5-196. Як слідує з матеріалів справи, встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року породжує юридичні наслідки, зокрема, є підставою для оформлення та видачі останньому паспорту громадянина України. З урахуванням вищевикладеного, суд, встановивши також те, що, встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, дійшов висновку про те, що, дана заява є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, оскільки спосіб захисту прав та інтересів, обраний заявником, є єдиним способом для відновлення прав останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved