Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що трудова книжка, яка видана 08 серпня 1976 року на імя [PERSON], належить [PERSON], [INFO]. Також, просить встановити факт, що довідка №13, яка видана 31 січня 2018 року ТзОВ «Радехівська ПМК-188» на імя [PERSON], належить [PERSON], [INFO], а також встановити факт, що довідка №14, яка видана 31 січня 2018 року ТзОВ «Радехівська ПМК-188» на імя [PERSON], належить [PERSON], [INFO]. Свою заяву мотивує тим, що в січні 1976 року він розпочав свою трудову діяльність тракториста в Сокальській ПМК-190, що в місті Сокаль Львівської області. Згодом вказане підприємство було ліквідоване, а свою трудову діяльність він продовжив в Радехівській ПМК-188. Дані обставини підтверджуються копією його трудової книжки, а також копіями довідок. На даний час заявник досяг пенсійного віку та маю намір оформити пенсію згідно чинного законодавства. Для цього він звернувся в Локачинське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області. Однак, при зборі всіх необхідних документів виявилося, що його дані у трудовій книжці, а також вищевказаних довідках зазначено не вірно, зокрема, в них він зазначений як «Бондар Віктор Іванович», хоча правильно має зазначатись «Бондар Віталій Іванович». Тобто, існує неточність у зазначенні його анкетних даних. Дана обставина підтверджується копією його паспорта та свідоцтва про народження. Саме через вказану неточність зазначеної інформації заявник не можу реалізувати своє право на пенсійне забезпечення. Просить задовольнити його заяву та встановити вищевказані юридичні факти. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримав повністю, просив задовольнити заяву, а справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи Локачинське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали до суду письмові заяви в яких ствердили, що дійсно працювали разом з заявником в Сокальській ПМК-190, яка згодом була ліквідована, а їх було переведено на роботу в Радехівську ПМК-188. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Паспортом громадянина України серії АС №527196, виданого Горохівським РВ УМВС України у Волинській області та свідоцтвом про народження стверджується, що заявник народився 04 травня 1958 року і значиться як [PERSON]. Однак, згідно з трудовою книжкою, виданою 08 серпня 1976 року, довідкою №13, виданою 31 січня 2018 року ТзОВ «Радехівська ПМК-188» та довідкою №14, виданою 31 січня 2018 року ТзОВ «Радехівська ПМК-188», заявник [PERSON] значиться як «Бондар Віктор Іванович». Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту належності правовстановлюючих документів в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved