Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, а також інвалідом ІІ групи. В період роботи на Чорнобильській АЕС, працюючи на посаді електрослюсарем, 26 квітня 1986 року була залучена до виконання заходів Цивільної оборони стосовно ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Чорнобильської АЕС. Маючи намір на підставі вищенаведених обставин встановити статус інваліда війни та отримати посвідчення, заявник звернулась із відповідними документами до Управління праці та соціального захисту населення із відповідною заявою, однак їй було відмовлено з підстав недоведеності факту залучення її до формувань Цивільної оборони і виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони. На підставі викладеного заявник звернулась до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт її участі та виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони 26 квітня 1986 року. У судове засідання заявниця не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про вручення поштової кореспонденції суду, на адресу суду направила заяву в якій просила розглянути справу без участі заявника, разом з тим, вказала, що підтримує вимоги заяви в повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про вручення поштової кореспонденції. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки заявника, в період з 21.02.1980 року по 03.10.1988 року [PERSON] працювала на Чорнобильській АЕС, на момент аварії працювала на посаді електрослюсаря (а.с.7). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 20.03.1998 року та вкладки до нього № 070111 від 20.03.1998 року, заявник [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за категорією 1, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.4). Як вбачається з довідки серії МСЕ -ЧНВ № 487119 від 12.05.1997 року, заявник є інвалідом ІІ групи, інвалідність пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.4). Довідкою заступника головного інженера з безпеки ЧАЕС від 16.01.1995 року № 2430 встановлено, що [PERSON] під час її роботи (участі в ЛПА) на ЧАЕС отримала дозу зовнішнього опромінення за період з 03.05.1980 року по 27.04.1986 року в розмірі 17, 0 рад (а.с.5). Згідно листа ДВ «Чорнобильська АЕС» від 25.04.2016 року № 1711/06-78-128, у архіві ДСП відсутні документи щодо складу, організації роботи та участі персоналу у складі невоєнізованих формувань ЦО за 1986 рік, а також відсутні документи, що підтверджують переведення персоналу ЧАЕС в структури ЦО (а.с.14). 18.01.2019 року заявник звернулась до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Деснянської в м. Києві РДА із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. 23.01.2019 року заявнику було надано відповідь про те, що наданих нею документів не достатньо для підтвердження факту її залучення і виконання нею робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони (а.с.6). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника ЦО Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (№01 від 29.04.1986 року, №02 від 30.04.1986 року, №16 від 04.05.1986 року, №52 від 19.05.1986 року та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктів та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Згідно зі ст. 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Зазначене підтверджується також наказом начальника ЦО - директора ЧАЕС від 19.04.1985 року № 2с «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони». Згідно з п.9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Суд вважає, що основним доказом участі заявника в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 1), видане на ім`я заявника, яке відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення факту того, що заявник 26.04.1986 року, як працівник ЧАЕС, виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, з метою сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів особи, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved