Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: територіальна громада м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради. В заяві вказує, що він народився [INFO] в місті Чернівці, про що органом ЗАГС 20.10.1972 року в книзі реєстрації актів про народження було зроблено актовий запис №2664. В свідоцтві про народження [NUMBER] , виданому органом ЗАГС на російський мові його ім`я було зазначено як « [PERSON] ». В паспорті громадянина України [NUMBER] , виданому Ленінським РВ УМВС України в Чернівецький області 19.06.1997 року його ім`я на українській і на російській мові зазначено « [PERSON] ». Ним та його батьком [PERSON] на підставі розпорядження №18296 від 02.04.1996 року приватизовано квартиру [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право власності на житло на вказану квартиру від 02.04.1996 року. У вказаному свідоцтві про право власності на житло зазначено його ім`я « [PERSON] ». Його батько [PERSON] помер [INFO] і за реєстровим номером 4-1672 Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири на його ім`я - [PERSON] . Встановити юридичний факт належності йому правовстановлюючого документу про приватизацію вказаного вище об`єкту нерухомого майна в іншій спосіб крім судового неможливо в зв`язку з відсутністю підстав внесення змін в існуючий правовстановлюючий документ, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». В зв`язку із зазначенням іншого імені в правовстановлюючому документі із його іменем в паспорті громадянина України він не можу реалізувати всі правомочності власника надані законом, в тому числі право розпорядження належною йому власністю. Просив встановити юридичний факт належності йому - [PERSON] , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.04.1996 року на підставі розпорядження органу приватизації №18296 від 02.04.1996 року. Ухвалою судді від 21.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. Заявник в судове засідання не з`явився, до початку розгляду заяви спрямував до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи ЧМР в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи по суті спрямував листа, згідно якого розгляд справи просив проводити у відсутність їх представника. Заперечень щодо задоволення заяви [PERSON] не мають та просять ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи яка вимоги заяви підтримала, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 02 квітня 1996 року, виданого представництвом Фонду державного майна України в м.Чернівці - квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , та членам його сім`ї: [PERSON] (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.1972 року, заявник [PERSON] народився в м.Чернівці [INFO] , його батьками вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.5). Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 19.06.1997 року заявник значиться як: « [PERSON] » (а.с.6). Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Гандабурою Г.П., спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] є його син [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.03.2020 року, будь які відомості з нерухомого майна квартири [ADDRESS] - відсутні. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, тощо. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. При таких обставинах суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, підтверджується сукупністю наданих заявником документів і такі докази, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, оскільки заявник не може оформити свої юридичні права, так як його ім`я « [PERSON]» помилково вказане в свідоцтві про право власності на житло як « [PERSON]» замість вірного « [PERSON]», крім того, вказані факти ніким не заперечуються. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved