Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи свої заявлені вимоги тим, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є братом та сестрою, тобто родичами другого ступеню спорідненості. Однак, документи, що підтверджують їх родинні відносини, а саме свідоцтва про народження, містять такого роду суперечності, які не дозволяють останнім реалізувати свої права, зокрема, учинити правочин щодо нерухомого майна на умовах особливостей оподаткування, встановлених законодавством для родичів першого та другого ступеню спорідненості. Так, у свідоцтві про народження заявника зазначено, що його батьками являються [PERSON] та [PERSON] , а у свідоцтві про народження заінтересованої особи [PERSON] зазначено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, є розбіжність у написанні прівзища заявника та заінтересованої особи. На разі сестра заявника прийняла рішення про учинення правочину дарування свого нерухомого майна заянику, а останній погоджується прийняти у дар це майно. Однак, звернувшись до Першої вінницької державної нотаріальної контори для укладання та нотаріального посвідчення вказаного правочину нотаріус поставила під сумнів родинні відносини між заявником та його сестрою з огляду на суперечності, які містяться у їх свідоцтвах про народження. Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення заявника до суду з даною заявою. Учасники справи до підготовчого засідання не з`явились, однак від останніх надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримує та просить суд останні задовольнити, тоді як представник заінтересованої особи Першої вінницької державної нотаріальної конториМарценюк С.А. та заінтересована особа [PERSON] не заперечували проти задоволення заявлених вимог, що відповідає положенням ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи, що заінтересовані особи не заперечують проти заявлених вимог, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] у с. Вахнівка Липовецького району Вінницької області, його батьками являються [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Вахнівською сільською Радою Липовецького району 24.02.1953 року (а.с.13). Тоді, як заінтересована особа [PERSON] народилась [INFO] у м. Запоріжжя, її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно відділом реєстрації Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя 10.03.2001 року (а.с.12). Таким чином, є розбіжність в написанні прізвища заявника та заінтересованої особи, а також розбіжність у відомостях про батьків. Разом з тим, родинні відносини заявника та заінтересованої особи підтверджуються наступними доказами, зокрема: випискою з погосподарських книг Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно якої вбачається, що [PERSON] являвся головою сім`ї, до складу якої входили: дружина [PERSON] , дочки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також син [PERSON] (а.с.27); довідкою Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 17.02.2020 року №230, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є братом та сестрою (а.с.28); письмовими поясненнями по суті заяви [PERSON] та [PERSON] , зі змісту яких вбачається, що їхнього батька [PERSON] виховував вітчим, прізвище якого було « [PERSON] », тому і до прізвища батька було приєднано прізвище « [PERSON] » (а.с.31-34); письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] (а.с.35-37); фотосвітлинами (а.с.38-39) тощо. Зі змісту частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Так, свого часу Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, встановлення факту родинних відносин заявника з його сестрою необхідно заявнику для вчинення між заявником та заінтересованою особою правочину щодо нерухомого майна на умовах особливостей оподаткування, встановлених законодавством для родичів першого та другого ступеню спорідненості, вказаний факт не можливо встановити у інший спосіб чи отримати документ на підтвердження даного факту, а відтак єдиним способом підтвердження останнього є встановлення його судовим рішенням. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява заявника підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved