Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] ( [ADDRESS] ; заборонити наближення на 300 м до місця проживання (перебування) [PERSON] ; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб - строком на 6 місяців. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. У серпні 2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує проживати у житловому будинку, що належить її матері, а його поведінка стала ще гіршою, він вчиняє психологічне та фізичне насильство відносно неї та щодо матері заявника [PERSON] , 1935 року народження. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства 12.02.2019 року та 05.09.2019 року та працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис [PERSON] . В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась. Представник заявниці [PERSON] направила клопотання про слухання справи у її відсутності та відсутності [PERSON] , підтримавши вимоги заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та дату судового засідання в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 129 Конституції України передбачено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Згідно вимог статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року, 5 вересня 2019 року [PERSON] за місцем свого спільного проживання в [ADDRESS] вчинив домашнє психологічне насильство відносно [PERSON] , що підтверджується постановами Буського районного суду Львівської області, що набрали законної сили. Наведені вище обставини безспірно свідчать про тривалий конфлікт між сторонами у справі та вказують на вірогідність його продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу положень ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. У відповідності до ч. 3, ч. 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Наведені вище обставини свідчать про схильність [PERSON] до насильницьких дій відносно оточуючих, зокрема жінок, його аморальний спосіб життя, небезпечність для суспільства та вказують на вірогідності продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, в ході судового розгляду доводи заявника знайшли своє підтвердження, а тому заяву слід задовольнити частково, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів тимчасового обмеження прав щодо спікування [PERSON] із заявницею. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення поданої заяви з вищенаведених мотивів. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: approved