Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON], яка настала [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Первомайськ Луганської області. Згідно з викладеними у заяві обставинами, заявник є дружиною [PERSON], який помер [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Первомайськ Луганської області, причина смерті, згідно з довідкою, не уточнена. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті необхідне для отримання свідоцтва про смерть. Заявник у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи, належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з'явився. Розгляд справи визнаний можливим у його відсутність. В судовому засіданні досліджені: копія паспорта заявника [PERSON], з підтвердженням її анкетних даних (а.с.3); копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с.4); копія свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] батьками якої є [PERSON], [PERSON] (а.с.5); копія довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України щодо [PERSON], яка постійно проживала в Луганській області, м. Первомайськ і перемістилась в Харківську область Кегичівський район с. Улянівка (а.с.6); копія свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO], виданого відділом запису актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської НР, згідно з яким місце смерті м. Первомайськ Луганської НР (а.с.7); відмова Кегичівського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області [PERSON] у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], у зв'язку з пред'явленням на підтвердження факту смерті документа (свідоцтво про смерть), виданого на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.8); копія відривного корінця лікарського свідоцтва про смерть №473 виданого Стаханівським міським відділом ДУ «Луганське республіканське бюро судово-медичних експертиз» про смерть [PERSON], причина смерті - не уточнена (а.с.10); копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, щодо [PERSON], який зареєстрований в Луганській області, м. Первомайськ і перемістився в [ADDRESS] (а.с.11). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Так, заявник є громадянином України, була переміщена з тимчасово окупованої території, м. Первомайськ Луганської області до с. Улянівка Кегичівського району Харківської області. Її чоловік [PERSON] [INFO] помер на тимчасово непідконтрольній Україні території в м. Первомайськ Луганської області. На підставі виданого медичними закладами тимчасово окупованої території свідоцтва про його смерть, закладом реєстрації актів цивільного стану тимчасово окупованої території видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Це свідоцтво про смерть не є підставою для реєстрації смерті на території України, оскільки не відповідає вимогам законодавства та не може бути легалізоване. Відділ реєстрації актів цивільного стану відмовив заявнику у реєстрації смерті її чоловіка [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO] в м. Первомайськ Луганської області. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення.

Outcome: approved