Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт припинення трудового договору (трудових правовідносин) між Луганською міською державною лікарнею ветеринарної медицини та [PERSON] з 16 червня 2016 року, мотивуючи заяву тим, що з 01.04.2013 року він працював юристом Луганської міської державної лікарні ветеринарної медицини. З червня 2014 року він був змушений вивезти родину з м.Луганська, оскільки існувала реальна загроза їх життю через військовий конфлікт. Відповідно до постанови КМУ від 19.09.2014 року №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» була утворена Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. Таким чином, Держветфітослужбу ліквідовано і її повноваження передані Держпродспоживслужбі і позивач прийняв рішення звільнитися з ЛМДЛВМ з 16.06.2016р. Звернувшись до ГУ ветеринарної медицини в Луганській області з проханням звільнити його з посади юриста ЛМДЛВМ йому було відмовлено з тих підстав, що рішення про звільнення має прийматися роботодавцем. На даний час трудові відносини між ним і ЛМДЛВМ фактично припинені. Заявник в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення. З копії трудової книжки [PERSON] та наказу №8 від 01.04.2013 року «Про прийняття [PERSON]С.» видно, що останній з 01.04.2013 року працював на посаді юрисконсульта Луганської міської державної лікарні ветеринарної медицини /а.с.4,5/. Також, з матеріалів справи видно, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою /а.с.2, 3/. Крім того, судом встановлено, що 01.06.2015 року [PERSON] написав заяву про звільнення, однак у задоволенні заяви йому було відмовлено /а.с.7, 9/. Відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка звільнилася з роботи (припинила інший вид зайнятості), за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструється як безробітна та отримує допомогу по безробіттю, соціальні та інші послуги за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття відповідно до чинного законодавства. Згідно ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає заяву обґрунтованою, оскільки заявник повністю довів обставини на які посилається, а тому заяву слід задовольнити.

Outcome: approved