Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, від якого залежить виникнення майнового права фізичної особи. Свої заявлені\~вимоги [PERSON]\~мотивує тим,\~що він\~звернувся до\~державної реєстраційної\~служби щодо\~реєстрації свого\~майнового права\~на житловий\~будинок,\~який розташований\~на території\~с.Кисличувата,\~Томаківського району\~Дніпропетровської області,\~по вул.Степова,38,\~та належить\~йому на\~підставі [PERSON]\~на право\~особистої власності\~на житловий\~будинок,\~виданого виконавчим\~комітетом Кисличуватської\~сільської ради\~Томаківського району Дніпропетровської області 24 червня 1988 року, зареєстрованого Марганецьким МБТІ в реєстрову книгу за №1-20. Державний реєстратор оглянув надане заявником [PERSON] і виявив що в ньому неправильно зазначено його прізвище, а саме: зазначено «Прядун», проте як його дійсне прізвище: «Прадун». Зазначена обставина виникла внаслідок помилки при складанні [PERSON]. Невідповідність назви прізвища в [PERSON] не відповідає вимогам статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що унеможливлює державну реєстрацію його майнового права на домоволодіння. Щодо внесення відповідних змін в [PERSON] заявник звернувся до Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області (правонаступника органу який видавав правовстановлюючий документ), останній надав відповідь, від 22.06.2018 року за вих. №988/0/2-18, де зазначено, що повноваження Кисличуватської сільської ради припинилися в день набуття повноважень Томаківською селищною радою, тому Виконавчий комітет Томаківської селищної ради не має ні правових підстав ні фактичної можливості внесення змін/виправлень в [PERSON], відповідно йому відмовлено у виправленні та запропоновано звернутись до суду для вирішення його питання із заявою про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до\~ст.274 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом\~ст.279 ЦПК України\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представник заявника надав суду заяву від 10.07.2018 року, в якій просить суд, слухати справу без його участі та заявлені вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа: Томаківська селищна рада Томаківського району Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету в судове засідання свого представника не направила, але надіслала заяву, в якій просить справу розглянути без участі їхнього представника, а також зазначено, що вимоги заявника є обґрунтованими. Враховуючи неявку всіх учасників справи суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються прізвищем, з імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт належності [PERSON] заявнику, підтверджується тим, що він в установленому діючим законодавством порядку в 1988 році зареєстрував право володіння і користуюсь житловим будинком. В Державному акті на право приватної власності на землю від 27.01.1994 року, зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за №19, яка передана як присадибна ділянка для обслуговування будинку, прізвище заявника правильно зазначене: «Прадун», в Державному акті на право приватної власності на землю серії III-ДП №118774 його прізвище також правильно зазначене: «Прадун». Виконавчий комітет Томаківської селищної ради за вих. № 05-18/261-КС від 25.06.2018 року надав довідку, де зазначено що, на підставі записів книг по господарського обліку, він дійсно являється власником житлового будинку та присадибної земельної ділянки, які розташовані на території с.Кисличувата, Томаківського району Дніпропетровської області, по вул.Степова,38. Прав заявника на зазначене домоволодіння ніхто не оспорював і не оспорює. Відомості про його ім'я, по батькові, зазначені в [PERSON], відповідають відомостям зазначеним у його паспорті громадянина України та свідоцтві про народження. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] Як роз'яснено в п.1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;\~\~чинним законодавством\~\~не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;\~\~встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦП України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: approved