Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі [PERSON], який народився 06 червня 2016 року в місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, батьками якого є [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які перебувають в зареєстрованому шлюбі. На обґрунтування поданої заяви заявник зазначила, що органом державної реєстрації актів цивільного стану їй відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки нею надані документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Заявник надала суду заяву про розгляд справи без її присутності, на задоволенні заяви наполягала. Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Вивчивши доводи заяви, дослідивши подані заявником документи та проаналізувавши зміст відповідних норм матеріального і процесуального права, суд зазначає таке. Згідно зі свідоцтвом про народження серії ІІІ-АП №301742 та серії ІІІ-АП №301741 заявник [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], який народився 11.06.1984 року, їх батьками записані [PERSON] та [PERSON]. На підставі свідоцтва про одруження серії 1-НО №238172 відбулась зміна прізвища заявника [PERSON] з «Чалова» на «Соболєвська». Свідоцтвом про шлюб серії 1-АП №123038 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Яковенко) [PERSON] зареєстрували шлюб 12 листопада 2011 року в Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №500. Паспортами громадянина України серії ВС №867887 та серії ЕТ №310173 підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України відповідно. За даними виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1652, виданої Сімферопольським клінічним пологовим будинком №1 Республіки Крим, вбачається, що у [PERSON], [INFO], 06 червня 2016 року о 20.45 годині народився хлопчик, вагою 3820 г, про що 16.06.2016 Відділом реєстрації народження міста Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано Свідоцтво про народження серії І-АЯ №663542. На долучених до заяви фотознімках зображені немовля, бирка з даними «[PERSON], пологи 06.06.2016 20.45, чоловіча стать, вага 3820, зріст 52» та жінка з чоловіком й малолітніми дітьми, які зовні схожі на жінку та чоловіка за паспортом громадянина України на імя [PERSON] та [PERSON] відповідно. Наданими до заяви документами підтверджується, що заявник звернулась до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої 06.06.2016 у [PERSON], надавши свідоцтво про народження І-АЯ №663542, але листом відділу від 13.03.2018 №971/15.20-15 їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження у зв'язку з пред'явленням для підтвердження факту народження дитини документів, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. За змістом п.п. «а» п. 2, 3, 22, 23 гл. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом МЮУ від 18.10.2000 №52/5, підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), що видається закладом охорони здоров'я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи; при відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою; власне ім'я дитини визначається за згодою батьків; власне ім'я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір'ю дитини. Відповідно до п.3 розділу І згаданих Правил за заявами громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території України або переселилися з неї, державну реєстрацію актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за місцем звернення заявника. Суд відмічає, що згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ст.77 та ст.78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Надаючи оцінку допустимості наданих заявником доказів, а саме документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та якими передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Одночасно суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), за висновками якої, зокрема у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи викладене, зважаючи на правову позицію, викладену Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі від 15.04.2016, за змістом якої документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України, суд як виняток приймає до уваги дані про народження у [PERSON] дитини, які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території. За приписами ст.13 Закону України ««Про державну реєстрацію актів цивільного стану» походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. За змістом ст.122 та ст.133 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя; походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини; якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Встановлення факту народження дитини необхідне заявнику для реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини згідно вимог діючого законодавства України та задля отримання відповідного свідоцтва про її народження. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що дослідженими у справі доказами доведено факт народження 06 червня 2016 року у [PERSON], яка з 12 листопада 2011 року перебуває в шлюбі з [PERSON], дитини чоловічої статі та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України. При цьому суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.317 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Отже, питання щодо надання дитині прізвища, ім'я та по батькові при розгляді справ даної категорії до компетенції суду не входить, а є компетенцією органів реєстрації актів цивільного стану при виконанні судового рішення, відтак, заява підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial