Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті її діда [PERSON] 02 листопада 2017 року в м. Дебальцеве Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 30 березня 2018 року відмовив у проведенні державної реєстрації смерті особи, посилаючись на те, що документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації смерті особи. З метою державної реєстрації смерті свого діда, просила суд встановити факт смерті громадянина України [PERSON] 02 листопада 2017 року в м. Дебальцеве Донецької області, Україна. У судове засідання заявник не зявився, надав клопотання про розгляд справу за її відсутності. Представник заінтересованої особи Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Суд, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~\~\~\~ Судом встановлено, що заявник [PERSON] є онукою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 346257, виданим 14.02.2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (актовий запис № 333 від 14 лютого 2018 р., складений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ) щодо [PERSON]; свідоцтвом про народження серії VІІI-НО № 366494, виданим 06.09.1991 р. міським відділом ЗАГС м. Дебальцеве Донецької області (актовий запис № 279 від 06 вересня 1991 р., складений міським відділом ЗАГС м. Дебальцеве Донецької області) щодо [PERSON]; свідоцтвом про укладення шлюбу серії V-НО № 438600, виданим 18.08.1990 року міськвідділом ЗАГС м. Дебальцеве Донецької області (актовий запис № 197 від 18 серпня 1990 р., складений міськвідділом ЗАГС м. Дебальцеве Донецької області) щодо [PERSON] матері заявника, свідоцтвом про народження серії I-АВ № 102107, виданим 18.08.1969 р. міським бюро ЗАГС м. Дебальцеве Донецької області (актовий запис № 284 від 18 серпня 1969 р., складений міським бюро ЗАГС м. Дебальцеве Донецької області) щодо [PERSON], копії яких наявні в матеріалах справи. Згідно з довідкою Краматорського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 1815 від 24.03.2018 р., копія якої долучена до матеріалів справи, заявник [PERSON], [INFO], уродженка міста Дебальцеве Донецької області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO]. 02 листопада 2017 року у місті Дебальцеве Донецької області у віці 68 років помер [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], на підтвердження чого до заяви долучено копії лікарського свідоцтва про смерть № 224 від 03 листопада 2017 року, видане Бюро судово-медичної експертизи, що розташоване в м. Донецьк по пр. Ілліча, 14, корпус 9, та довідки про причину смерті до форми № 106/у № 224 від 03.11.2017 р., що видається для поховання, відповідно до якого причиною смерті [PERSON] став цироз печінки. Також до заяви було долучено копію свідоцтва про смерть [PERSON], видане 04 листопада 2017 року Дебальцевським міським відділом ЗАГС. Судом оглянуто надані заявником на підтвердження своїх вимог копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and\~ Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у заяві. Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Документом № 15.13-24-2418 від 30 березня 2018 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заявнику відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті в звязку з наданням документу для підтвердження факту смерті особи, який відповідно до ст. 133 Конституції України, виданий незаконним державним утворенням, тому є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи те, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не визначено перелік документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, а також те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті особи, суд дійшов до висновку про те, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є обєктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник у справі, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її діда [PERSON], який помер 02 листопада 2017 року у місті Дебальцеве Донецької області, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть її діда, видане державним органом України. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved