Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувшись до суду із заявою просить, визнати [PERSON], [INFO] недієздатною та встановити над [PERSON] опіку призначивши її опікуном останньої. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є матір'ю [PERSON], яка постійно проживає разом з нею і страждає на тяжке психічне захворювання. Дочка неодноразово лікувалась, як амбулаторно так і в медичних закладах, однак стан її здоров'я з часом тільки погіршувався. 16.12.2011 року згідно консультативного висновку КЗ КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» та огляду МСЕК її дочка визнана інвалідом дитинства першої групи А з 13.01.2012 року - довічно. Її дочка погано орієнтується в часі та у просторі, соціально не адаптована до життя, не може висловлювати свої думки, потребує стороннього догляду. Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу її дочка не здатна усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, тому вона має бути визнана недієздатною і над нею повинна бути встановлена опіка. Обмежень, які б не давали можливість призначити її опікуном над дочкою не має. В судовому засіданні заявник [PERSON] свої вимоги підтримала та пояснила, що вона не може доставити дочку до медичного закладу на експертизу, оскільки остання відмовляється виходити з дому, тому просить задовольнити її заяву без висновку експертизи, оскільки її дочку дуже хвора і тому вона хоче стати її опікуном для того, щоб представляти та захищати її інтереси в державних органах, підписувати замість дочки документи та отримати кошти. Заслухавши заявника та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є дочкою [PERSON]. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи, призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Відповідно до ст.145 ЦПК України, призначення експертизи є обов'язковим при встановленні психічного стану особи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ухвалою суду від 30 вересня 2014 року за клопотанням заявника призначено судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON], оскільки для вирішення даної справи по суті необхідні спеціальні знання (а.с.28). 28 жовтня 2014 року до суду надійшло повідомлення від експертної установи, згідно якого запропоновано підекспертну [PERSON] направити на засідання комісії, що проводиться кожної середи з 9.00 до 15.00 ( а.с.30). Після неодноразових роз'яснень заявнику [PERSON] про наслідки не проведення судової - психіатричної експертизи, остання 02.12.2014 року звернулась до суду із заявою в якій зазначила, що вона не може забезпечити явку дочки до медичного закладу для огляду комісії, посилаючись на те, що її дочка не виходить на вулицю і проявляє агресію, якщо їй щось нав'язують (а.с.33). 04 грудня 2014 року матеріали цивільної справи та копію ухвали суду від 30.09.2014 року повернуто без виконання у зв'язку з тим, підекспертна [PERSON] не була доставлена до медичного закладу для огляду (а.с.36). Оскільки для з'ясування усіх обставин, які мають істотне значення для законного і правильного вирішення справи, необхідні спеціальні знання та без висновку судово-психіатричної експертизи вирішити даний спір неможливо, тому в задоволенні заяви [PERSON] необхідно відмовити в повному об'ємі.

Outcome: approved