Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Заявник [PERSON] , інтереси якої представляє [PERSON] , де заінтересованою особою є Відділ у Справах Громадянства, Імміграції та Реєстрації в Чернівецькій області звернула до суду із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, з посиланням на те, що [INFO] у віці 93 року померла [PERSON] . Після її смерті, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2017 pоку, донька померлої - [PERSON] стала власником належної спадкодавцю 1/5 (одна п`ята) частки квартири [ADDRESS] . Вказує, що станом на 29.12.2012 року за померлою-спадкодавцем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право приватної спільної сумісної власності від 11.11.1996 року. Також вказує, що [PERSON] , [INFO] (син померлої), його дружина [PERSON] , [INFO] , а також їхні неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] були вселені та зареєстровані в квартирі за згодою колишньої власниці [PERSON] як члени її сім`ї, яку згодом приватизували та оформили своє право власності у відповідних частинах. Заявник посилається на те, що наприкінці 1996 року - початку 1997 року [PERSON] вирушив на заробітки до [PERSON] , де згодом працевлаштувався та винаймав житло в м. Кортрейк, що в Західній Фландрії. З 1997 року невістка померлої - [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до м. Казані Російської Федерації, а у січні 2009 року покійну мати позивача - [PERSON] було повідомлено про передчасну смерть її сина - [PERSON] . Вказує, що право власності на спадкове майно, яке залишилось після його смерті, а саме частину квартири, ніхто не оформлював. Звертає увагу суду на те, що в останній раз [PERSON] бачили за місцем проживання у липні 2013 року. У липні 2013 року остання добровільно знялася з місця реєстрації проживання, з тих пір її ніхто більше не бачив. Фактично з 1997 року [PERSON] , а також її діти [PERSON] та [PERSON] не проживають в даній квартирі, не несуть витрат на її ремонт і утримання, не здійснюють інших обов`язкових платежів. Де знаходиться в даний час [PERSON] та її діти заявнику наразі невідомо. У вересні 2018 року позивач через свого представника по довіреності [PERSON] зверталася в Новоселицьке відділення поліції із заявою про оголошення розшуку Костенко ПА, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на що отримала відповідь про відсутність підстав для початку досудового розслідування та розшук по її зверненню. На підставі викладеного просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - безвісно відсутніми Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні обставини зазначені в заяві підтримала в повному обсязі та просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи, відділу у Справах Громадянства, Імміграції та Реєстрації в Чернівецькій області в судове засіданні не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про дату, місце та час розгляду справи про що наявне подтвердження в матеріалах справи. Свідки по справі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини зазначені заявником в заяві та пояснили, що в місці постійного проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] немає відомостей про місце їх перебування більше двадцяти років. Заслухавши пояснення\~представника заявника\~та свідків,\~вивчивши матеріали\~справи,\~розглянувши подані\~сторонами документи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~об`єктивно\~дослідивши і\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~суд приходить\~до наступних\~висновків. Судом встановлено, що [INFO] у віці 93 року померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.09.2016 року. (а.с. 5) Після її смерті, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.03.2017 pоку, донька померлої - [PERSON] стала власником належної спадкодавцю 1/5 (одна п`ята) частки квартири [ADDRESS] , що вбачається з дослідженого судом Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 83916599 від 31.03.2017 pоку. (а.с. 6, 7) Відповідно до довідки Новоселицького комунального бюро технічної інвентаризації № 124 від 03.03.2017 року станом на 29.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право приватної спільної сумісної власності від 11.11.1996 року видане органом приватизації Новоселицької міської ради згідно з розпорядженням № 116 від 29.10.1996 року. Станом на 29.12.2012 року запис в реєстровій книзі № 12, ст. 53, за реєстровим номером № 748 від 17.01.1997 року є останнім і чинним. (а.с. 10, 12) Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , його дружина [PERSON] , [INFO] , а також їхні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] були вселені та зареєстровані в квартирі за згодою колишньої власниці [PERSON] як члени її сім`ї. (а.с. 10, 11) Як вбачається з показів свідків, наприкінці 1996 року - початку 1997 року [PERSON] вирушив на заробітки до [PERSON] , де згодом працевлаштувався та винаймав житло в місті Кортрейк, що в Західній Фландрії, де в подальшому залишився на постійне місце проживання. У січні 2009 року покійну мати позивача - [PERSON] факсимільним повідомленням було повідомлено про передчасну смерть її сина - [PERSON] . Також встановлено, що з 1997 року невістка померлої - [PERSON] , яка є громадянкою Російської Федерації, разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до м. Казані Російської Федерації. В останній раз [PERSON] бачили за місцем проживання у липні 2013 року. У липні 2013 року остання добровільно знялася з місця реєстрації проживання, що підтверджується Талоном зняття з реєстрації місця проживання в Україні від 07.06.2013 року. Як було встановлено судом з 1997 року [PERSON] , а також її діти [PERSON] та [PERSON] не проживають в даній квартирі, не несуть витрат на її ремонт і утримання, не здійснюють інших обов`язкових платежів. Крім того, у вересні 2018 року [PERSON] через свого представника по довіреності [PERSON] зверталася в Новоселицьке ВП із заявою про оголошення розшуку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на що отримала відповідь про відсутність підстав для початку досудового розслідування та розшук по її зверненню. (а.с. 14, 15) Як вбачається з заяви [PERSON] та пояснень в судовому засіданні, оголошення визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] безвісно відсутніми необхідно для встановлення опіки над майном вищезазначених осіб, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.ст. 15, 16\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ч. 1 ст.\~43\~ЦК України фізична особа може бути оголошена судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. За нормою ст.\~293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимогам ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідомо, або за місцезнаходження її майна. Відповідно до імперативних положень ч.ч. 5, 6 ст.\~13\~ЗУ «Про\~судоустрій і\~статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22.11.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст. 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження № 61-4241св18). З урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що за таких обставин, коли визнання фізичної особи безвісно відсутньою необхідне заявнику для встановлення опіки над майном вищезазначених осіб, відомості з місця постійного проживання відсутні більше двадцяти років заявлені вимоги, слід задовольнити; Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності до ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 3, 15, 16, 43, 45 ЦК України, роз`ясненнь Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved