Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту батьківства, посилаючись на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство. 26 грудня 1992 року у них народився син заявник по справі. Батьки шлюбні відносини не оформлювали. 05 лютого 2016 року [PERSON] помер. Все життя останній визнавав його як сина, жив з ними, однак реєстрація заявника відбулася відповідно до норм діючого законодавства і його батька зазначено зі слів матері, тому заявник просив суд встановити факт батьківства [PERSON] щодо нього і внести відповідні зміни до актового запису. В судовому засіданні заявник та його представник надали пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просили заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву просила задовольнити. Заінтересована особа Самарський районний у м. Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, подали заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Заслухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали за однією адресою, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Від сумісного життя у них 26 грудня 1992 року народився син [PERSON],який проживав з ними за однією адресою та знаходився на їх утриманні. Факт того, що саме [PERSON] є батьком [PERSON] підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], наданими фотографіями. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дає можливість реалізувати свої спадкові права. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.ч.2,3 ст.53 КпШС (який діяв на час виникнення правовідносин) в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї постанови № № від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Таким чином, на підставі викладеного з урахуванням наданих доказів суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на заявника.

Outcome: approved