Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] року в с. Білокриниця, Кременецького району, Тернопільської області та постійно без виїзду проживав на території України від народження та по даний час, в тому числі станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року. Паспорта громадянина України не отримував, оскільки проживав без реєстрації місця проживання в с. Білокриниця, Кременецького району, Тернопільської області. Він звернувся до Державної міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України так як досяг віку із якого надається право на пенсію, однак йому було відмовлено, оскільки не були надані документи підтверджуючі реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили суд її задовольнити. Також заявник вказав, що він відбуває покарання в Копичинській ВК №112 де працевлаштований на котельні газовій і для того, щоб отримувати зарплату, потрібно укласти контракт, а для того необхідно паспорт. Також вказав, що він вироком суду засуджений як громадянин України. Виготовлення паспорта йому необхідно для оформлення пенсії. З жовтня 1979 року по липень 2001 року він працював в Кременецькому АТП - 16155. Йому видавався паспорт СРСР, тобто старого взірця, проте він не зробив його заміни, оскільки проживав у селі, нікуди не виїжджав. В судове засідання представник заінтересованої особи не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи про поважні причини своєї неявки суд не повідомили. Проте, в судовому засіданні 22.02.2017 року вказала, що заяву [PERSON] слід задовольнити. Суд, заслухавши заявника, його представника та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. [PERSON] народився [INFO] року в с. Білокриниця, Кременецького району, Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Як вбачається з повідомлення №1301 від 19.08.2016 року Гусятинського районного сектору управління державної міграційної служби України в Тернопільській області [PERSON] звертався до міграційної служби із заявою про втрату паспорта громадянина України. Однак в ході проведення перевірки по заяві не визначено належності особи [PERSON] до громадянства України. Зокрема з'ясовано, що він був документований паспортом громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] виданим 12.12.1973 Кременецьким РВВС, однак за відомостями відділу адресно - довідкової роботи УДМС України в Тернопільській області зареєстрованим на території Тернопільської області не значиться. Також, не встановлені відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 19914 року та 13 листопада 1991 року і відмовлено в оформленні і видачі йому паспорта громадянина України, оскільки не встановлено його належність до громадянства України. Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2012 року [PERSON], як громадянина України засуджено за ч.1 ст.115 КК України і призначено йому покарання - 8 (вісім) років позбавлення волі. Засуджений [PERSON] відбуває покарання у Державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)», що знаходиться у [ADDRESS]. Як вбачається із відповіді Копичинської ВК №112 від 02.03.2017 року на запит суду, копія паспорта [PERSON] в матеріалах особової справи засудженого відсутня. Згідно відповіді Білокриницької сільської ради Кременецького району №487 від 27.10.2016 року на адвокатський запит представника заявника - адвоката Гук В.С. вбачається, що уродженець с. Білокриниця, Кременецького району, Тернопільської області [PERSON], [INFO], дійсно проживав без реєстрації в будинку матері, що в с. Білокриниця до дня позбавлення волі. Остання дата зняття з реєстрації місця проживання в с. Білокриниця [PERSON] - [INFO] року, із вказаного часу на території села він зареєстрований не був. Отже встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року. Відповідно до ч 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення Незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. З врахуванням встановлених обставин справи, вищенаведених вимог закону, суд вважає вимоги заявника підставними і тому вважає за необхідне встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року [PERSON], [INFO], уродженця с. Білокриниця Кременецького району Тернопільської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved