Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить визнати недієздатною її родички [PERSON], [INFO], оскільки вона в наслідок душевної хвороби не може віддавати звіт своїм вчинкам та керувати ними, також просить призначити її опікуном над недієздатною. Заявник підтримала заяву з підстав зазначених в ній. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Глибочицької сільської ради Житомирської області подав до суду листи про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення заяви. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року №1401-VIII, яким змінено положення ст.124 Конституції України, а саме виключено норму щодо участі у здійсненні правосуддя народних засідателів. Разом з тим, відповідно до ст.124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Відповідно до ч.1 та 2 ст.5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних. Суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд. Після набрання чинності зазначених змін у законодавстві, положення ч.4 ст.234 ЦПК України є такими, що суперечать Конституції України, яка є нормативно-правовим актом, що має найвищу юридичну силу та містить норми прямої дії. Таким чином, системний аналіз положень Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку, що відсутність народних засідателів не перешкоджає розгляду справи. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 18 квітня 2017 року №115-2017 [PERSON], [INFO], з народження страждає на помірну розмову відсталість в ступені не різко вираженої імбецильності. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F71.0 міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. З приводу даного захворювання психіатричною МСЕК визнана інвалідом 2 групи дитинства довічно. Ступінь наявної у [PERSON] розумової відсталості (не різко вираженої імбецильності) настільки виражена, що позбавляє її здатності в даний час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.21-22). Відповідно ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною за поданням органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області клопоче перед суду про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] (а.с.29). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для повного задоволення заяви, а саме, суд задовольняє вимогу про визнання недієздатним [PERSON] та призначає заявника опікуном над недієздатною.

Outcome: approved