Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт належності їй домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 82,7 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м., вбиральні літ. «И», льоху літ. «Н», сараю літ. «М». В обґрунтування своєї заяви заявник зазначила, що на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року їй на праві власності, в порядку спадкування за законом, належить Ѕ частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі права власності на нерухоме майно 24.07.2013 року. Інша Ѕ частина домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.1940 року, посвідченого 22.08.1940 року Державним нотаріусом Харківської обласної нотаріальної контори належала [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцями першої черги після смерті останнього були його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак спадкове право через нотаріальну контору не оформили. [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] помер [PERSON] . Вказує, що проживає в вказаному вище будинку з часу народження. Після смерті [PERSON] по теперішній час користується домоволодінням в цілому, обклала його цеглою, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.07.2011 року за нею визнано право власності на зазначене домоволодіння в цілому, однак рішення не було зареєстровано в БТІ, причини не пам`ятає, письмової відмови не було. В 2013 році за нею було визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння, яке вона зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно. Так, з метою реєстрації рішення від 05.07.2011 року вона звернулася до реєстраційної служби Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак їй було відмовлено у реєстрації вищевказаного рішення. Посилається на те, що встановлення факту належності домоволодіння в цілому їй необхідно для державної реєстрації домоволодіння, такий факт породжує юридичні наслідки, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення вищевказаного факту. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2020 року дану заяву залишено без руху. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за вищевказаною заявою. Присутня у судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву, просила її задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві. Заінтересована особа - представник Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши доводи заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.07.2011 року визнано право власності за [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.04.2013 року визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину домоволодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2020 р., Ѕ частина житлового будинку, з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Шеховцової М.Є. № 46435600 від 12 квітня 2019 року відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] за суб`єктом: [PERSON] . Відповідно до змісту вказаного рішення, державним реєстратором зазначено, що проведення державної реєстрації прав на житловий будинок в цілому неможливо. Так, вказано, що відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень інформація про прийняття заочного рішення Фрунзенським районним судом м. Харкова від 05.07.2011 р., словники Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять назву вулиці - вулиця Салтівське шосе, існує назва - Салтівське шосе, посилаючись на вимоги діючого законодавства, зазначено, що дані технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами актуальні протягом одного року з дати проведення технічної інвентаризації. Згідно ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім зазначених у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Стаття 318 ЦПК України передбачає, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження. Вищевказані обставини, встановлені судом в судовому засіданні, свідчать про те, що заявником не надано суду жодних доказів того, що державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] з причин невизнання її права власності на вказане вище домоволодіння, що свідчить про порушення прав та змушує звертатись до суду за їх захистом, крім того, станом на час розгляду цієї справи заявником не доведено факту невизнання чи порушення її прав та необхідності їх захисту в судовому порядку шляхом встановлення факту належності заявнику житлового будинку з надвірними будівлями в цілому. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні заяви.

Outcome: dismissed