Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Заявник, [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа: Вознесенівський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] у Турецькій Республіці Північного Кіпру громадянка України [PERSON] доньку [PERSON] , що підтверджується сертифікатом про народження від 02.05.2019 року На момент народження дитини заявник ні з ким у шлюбі не знаходилась у зв`язку з цим при отриманні сертифікату про народження дитини скористалась ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України та зазначила батьком дитини [PERSON] . Північний Кіпр є невизнаною республікою з невизначеним статусом (визначається лише Туреччиною), документи, видані його органами, не можуть бути легалізовані у встановленому відповідними договорами порядку. [PERSON] звернулася до Вознесенівського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації народження дитини в Україні. Вознесенівським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовлено у державній реєстрації народження дитини посилаючись на те, що якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. При відсутності вищезазначених підстав для державної реєстрації народження, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження. Проаналізувавши наявні документи заявниці, відділ відмовляє у реєстрації народження дитини та рекомендує звернутись до суду через наявність реєстрації народження Турецькою Республікою Північного Кіпру. Звернення в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення заявниці необхідне для отримання свідоцтва про народження дитини. Заявник [PERSON] подала заяву згідно якої підтримала заявлені вимоги, просить суд встановити факт народження дитини, справу розглянути за її відсутністю. Представник заінтересованої особи Вознесенівського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності. З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч. 3 ст.\~200, ч. 4 ст.\~206 ЦПК України\~вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом вставлено, що у Турецькій Республіці Північного Кіпру народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Заявник надала суду на підтвердження факту народження дитини свідоцтво про народження від 02.05.2019р. У зв`язку із тим, що Північний Кіпр є невизнаною республікою з невизначеним статусом (визнається лише Туреччиною), документи, видані його органами, не можуть бути легалізовані у встановленому відповідними міжнародними договорами порядку. Вознесенівський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовив заявнику в проведенні державної реєстрації народження дитини, посилаючись на те, що якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. При відсутності вищезазначених підстав для державної реєстрації народження, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживає всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З метою реалізації прав дитини, закріплених у зазначеній Конвенції, статтею 144 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно підпунктів 1 та 2 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. 2. Підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9. Якщо реєстрація народження дитини, народженої в іншій державі, не була проведена компетентним органом такої держави або дипломатичним представництвом чи консульською установою України, підставою для проведення державної реєстрації в Україні є медичний документ іншої держави, що підтверджує факт народження дитини, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Для розгляду відповідної справи в суді орган державної реєстрації актів цивільного стану на прохання заявника складає письмову відмову у проведенні державної реєстрації народження, у якій викладає причини неможливості проведення такої реєстрації. Тобто, на теперішній час заявниця не має можливості зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації через відсутність відповідного медичного документа. Ст. 124 Конституції України визначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі\~ст. 14 ЦПК України\~, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Згідно\~статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ\~\~з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно\~\~статті\~12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах\~\~цивільно-правового спору.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і\~\~кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).\~\~\~\~ Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява [PERSON] повністю обґрунтована, її вимоги знайшли своє доведення, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved