Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду\~\~із заявою, в якій просить\~\~встановити факт\~\~народження дитини чоловічої статі\~\~[PERSON], 08 травня 2018 року, який народився в місті Донецьк, тобто на тимчасово окупованій території.\~\~Встановлення народження дитини йому необхідно для реєстрації народження сина. Заявлені вимоги\~\~[PERSON] обґрунтував тим,\~\~що його дружина [PERSON] 08 травня 2018 року у м. Донецьку народила дитину, чоловічої статі, однак на теперішній час вони позбавлені можливості отримати свідоцтво про народження дитини. В судове засідання заявник надав\~\~заяву\~\~про розгляд справи за його відсутності\~\~та просив\~\~заяву задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи -\~\~Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до суду не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заперечень до суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про шлюб, серії І-НО №092566, [PERSON] зареєстрував шлюб 13.10.2007 року з [PERSON]. Як вбачається з копії паспортів [PERSON], 14.08.1979 року та [PERSON], [INFO], вони є громадянами України та зареєстровані у м. Донецьку. Відповідно до лікарського свідоцтва про народження № 821 від 08.05.2018 року, [PERSON] 08.05.2018 року народила дитину чоловічої статі\~\~[PERSON]. Зазначене підтвердження про народження\~\~було\~\~видане\~\~на тимчасово окупованій території України - у місті Донецьку. 12.03.2019 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини. Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч.1 ст.144\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Пунктом 18 постанови від\~31\~березня 1995\~року №\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» Пленум Верховного Суду України наддав роз'яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.13\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Забезпечення кожному права на справедливий суд і реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити, встановивши факт народження дитини, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації народження дитини.

Outcome: approved