Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду в інтересах дітей [PERSON] та [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис щодо заборони кривднику [PERSON] перешкоджати дитині [PERSON] вільно користуватися грошовими коштами, що надходять на її картки у банківських установах, заборони кривднику обмежувати дітей [PERSON] та [PERSON] у вільному спілкуванні з вільно обраним ними адвокатом, заборони перешкоджати дітям у їх проживанні у баби та діда за адресою: [ADDRESS] . В поданій заяві зазначила, що у липні 2013 року помер батько дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після його смерті вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням дітей займалась спільно заявник, чоловік заявника [PERSON] , донька заявника [PERSON] та мати дітей - кривдник [PERSON] . Проте, починаючи з 2017 року [PERSON] почала створювати перешкоди реалізації фактичної турботи про дітей іншим членам сім`ї, обмежила своїх дітей в отриманні частки у спадщині за померлим батьком, а також не турбується порядком у квартирі, створенням сімейного затишку. Також зазначила, що [PERSON] вчиняє відносно своїх дітей психологічний тиск, який виражається у листуванні з дітьми, яке призводить до їх душевних хвилювань, у ненаданні документів дітей для їх участі в освітніх та оздоровчих програмах, оплачених іншими родичами, у створенні конфліктних ситуацій, у повідомленні доньці [PERSON] неправдивої інформації щодо суті звернення [PERSON] до суду, у навіюванні дітям думки щодо неправомірності звернення дітей за правничою допомогою тощо. Також на думку заявника [PERSON] вчиняє відносно дітей також і матеріальне насильство шляхом ненадання коштів для задоволення їх потреб, обмеження [PERSON] та [PERSON] у спадкуванні майна за померлим батьком, а також щляхом обмеження доньки [PERSON] у можливості користуватися грошовими коштами на належній їй банківській картці, які надходять на рахунок дитини від бабусі та тітки. Вважає, що дії [PERSON] містять ознаки домашнього насильства і права дітей потребують державного захисту шляхом видачі обмежувального припису. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2021 у справі відкрито окреме провадження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась. Ухвалами суду від 08.09.2021, від 10.09.2021 та від 13.09.2021, які занесені до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, явку заявника для дачі особистих пояснень визнано обов`язково. Проте у визначені судові засідання [PERSON] не з`являлась з посиланням на похилий вік та незадовільний стан здоров`я. Розгляд справи неодноразово відкладався враховуючи подані заяви сторони заявника. Ухвалами Оболонського районного суду м. Києва від 03.09.2021 та 13.09.2021 стороні заявника було відмовлено у задоволенні заяв про відвід головуючого судді. Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.09.2021 за клопотанням представника допущено заявника [PERSON] до участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосуванням порталу Easy Con поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, призначеному 01.10.2021. У вказане судове засідання заявник також не з`явилась. Представник заявника [PERSON] - адвокат Андрієць І.І. в судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Вимоги, викладені у заяві, підтримав. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась. Представник заінтересованої особи - адвокат Фогель В.В. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі [PERSON] . Проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису заперечував з підстав її необґрунтованості. Відповідно до ч.1 ст. 350 - 5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мали двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 09.03.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №553; та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.12.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3680 (а.с. 73, 74). [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка [PERSON] вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням дітей займались спільно [PERSON] , батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , а також сестра померлого - [PERSON] . За поясненнями заявника, з 2017 року мати дітей [PERSON] створює перешкоди заявнику, а також її чоловіку та доньці у піклуванні за дітьми. Стосунки [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] суттєво погіршились, що призвело до душевних хвилювань дітей. Крім того, заявник вказує на те, що [PERSON] вчиняє відносно своїх дітей психологічне та економічне насильство. Так, в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1). У свою чергу, економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). В обґрунтування заявлених вимог заявником надано витяги листування в родині за допомогою електронних месенджерів. Зважаючи на те, що достовірність листування не заперечувалась учасниками, зміст повідомлень був досліджений судом. Аналізуючи зміст наданого листування, суд зазначає, що таке листування є вибірковим, оскільки суду подані лише його фрагменти, які, на думку заявника, мають підтверджувати зміст заявлених вимог. Зміст наданого листування, незгода дітей з методами їх виховання, спілкування з ними зі сторони матері не можуть вказувати на вчинення нею домашнього насильства у будь-якій формі. Належних, допустимих доказів перешкоджання матір`ю [PERSON] дитині [PERSON] у вільному користуванні грошовими коштами, що надходять на рахунки дитини, відкриті у банківських установах суду не надано. Також заявником не вказано грошові кошти у якому розмірі та в який період надходили на рахунки [PERSON] від заявника або ж інших членів родини тощо. Посилання на те, що мати заблокувала рахунки дитини не може свідчити про те, що це є діями, спрямованими на завдання шкоди їх інтересам, які мають ознаки домашнього насильства. Вимоги щодо обмеження у перешкоджанні [PERSON] дітям [PERSON] та [PERSON] у їх проживанні у квартирі заявника [PERSON] та її чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . також належними та допустимими доказами не підтверджено, оскільки наведено фактів вчинення матір`ю умисних дій, спрямованих на перешкоджання вільного вибору місця проживання дітей. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що заявником не подано належних, допустимих та достовірних доказів вчинення заінтересованою особою [PERSON] дій, які б можливо було кваліфікувати як домашнє насильство у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України визначено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вказаною нормою визначено вичерпний перелік заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язки, які можуть бути покладені на нього обмежувальним приписом. Із матеріалів заяви убачається, що [PERSON] просить видати обмежувальний припис про тимчасову заборону [PERSON] перешкоджати дитині [PERSON] вільно користуватися грошовими коштами, що находять на її картки у банківських установах; обмежувати дітей у вільному та необмеженому спілкуванні з вільно обраним адвокатом; перешкоджати дітям у проживанні у баби та діда за місцем проживання останніх. Отже, заходи тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язки, які можуть бути покладені на нього обмежувальним приписом, які просить суд застосувати заявник, не відповідають заходам тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків вимогам, визначеним ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Щодо посилань заявника на приписи Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами від 11.05.2011 (Стамбульська конвенція), то суд звертає увагу на те, що вказана Конвенція не ратифікована Україною, а отже, не є частиною національного законодавства і застосуванню не підлягає. Таким чином, заявник просить застосувати обмежувальний припис у вигляді, який нормами чинного законодавства не передабачений. Застосування обмежувального припису та введення обмежень у спілкуванні з дітьми, за відсутності суттєвих та неспростовних доказів вчинення нею домашнього насильства або загрози його вчинення є незаконним втручанням у її та дітей сімейне та приватне життя, право на повагу до якого гарантовано Конституцією та міжнародними нормативно-правовими актами, зокрема Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Матеріали справи не містять достатніх доказів того, що заінтересована особа [PERSON] є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків для дітей у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що подана заява не підтверджена належними та допустимими доказами, тому задоволенню не підлягає. Інших належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed