Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців наступні обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] ( [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] ) наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] ( [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] ) особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник мотивує свої вимоги тим, що в період з 2011 року по травень 2018 року вона підтримувала близькі відносини із [PERSON] , деякий час проживали однією сім'єю, мають спільну дитину. Однак подальше сумісне життя не склалось, [PERSON] постійно проявляв до заявника агресію, знущався, принижував та застосовував фізичне насильство навіть під час вагітності заявника. [INFO] заявник народила дитину [PERSON] , зареєструвавши народження дитини на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Батько дитини [PERSON] не проявляв інтерес до дитини, не допомагав матеріально та у вихованні дитини. 23.05.2018 року на підставі спільної заяви заявника та [PERSON] було внесено зміни до запису про народження дитини. Починаючи з цього часу життя заявника стало нестерпним, [PERSON] почав систематично проявляти відносно заявника в присутності дитини безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, висловлюватися нецензурною лайкою, застосовувати фізичне насильство. Заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте це не призвело до позитивних результатів, [PERSON] не змінив своєї поведінки, слідкує за заявником, псує та вибиває вхідні двері її помешкання, тому заявник змушена проживати у своєї матері. Заявник [PERSON] та її уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали з підстав, що містить її зміст. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з огляду на обмежений діючим процесуальним законом термін розгляду даної категорії справ. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Розглянувши заяву, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] з 01.02.2013 року працює в філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» АТ «Укрзалізниця» на посаді начальника сектору організації громадського харчування адміністративно-господарського відділу, є співвласницею квартири [ADDRESS] , разом із [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11, 12) За даними свідоцтва про народження, виданого Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 23.05.2018 року, актовий запис № 468, [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . (а.с. 14) Згідно Листів Дніпровського управління поліції Національної поліції ум. Києві НП України [PERSON] зверталась 19.08.2019 року, 28.08.2019 року, 01.01.2020 року, 04.01.2020 року, 24.11.2020 року, 25.11.2020 року, 26.11.2020 року, 03.12.2020 року, 17.12.2020 року, 18.02.2021 року, 14.03.2021 року, 21.03.2021 року, 04.04.2021 року, 11.04.2021 року до Управління поліції з приводу неправомірних дій відносно неї та дочки з боку [PERSON] (а.с. 17-21, 23) Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2020 року у справі № 755/782/20 [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.Накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн 00 к. Так, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2020 року у справі № 755/782/20 встановлено, що [PERSON] 01 січня 2020 року о 23 год 00 хв, за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру до своєї співмешканки [PERSON] .В судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини справи, щиро розкаявся. За даними Довідки міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Київ від 03.01.2021 року, [PERSON] перебувала у Лікарні з 17.45 год. по 18.15 год. 03.01.2021 року із діагнозом «забій м`яких тканин голови». (а.с. 13) Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.02.2021 року № 100, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . (а.с. 15) Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.02.2021 року № 94, визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування з малолітньою донькою щонеділі з 10-30 години до 20-30 години, інші дні за домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] . (а.с. 16) Згідно Листів Служби у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.02.2021 року № 103008-410, 02.02.2021 року, 05.05.2021 року спеціалістом Служби у справах дітей з [PERSON] проведено профілактично-роз'яснювальну роботу щодо дотримання ним прав [PERSON] і попереджено про відповідальність за вчинення домашнього насильства. (а.с. 25-30) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 90 Цивільного процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона являється сусідкою заявника [PERSON] , є свідком неодноразового прояву агресії з боку [PERSON] , який систематично проявляє відносно заявника в присутності дитини безпідставну агресію, завдає численні фізичні побої, цькує, переслідує, погрожує заявнику та її цивільному чоловіку, якому також було завдано тілесних ушкоджень. Заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] , останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, однак це не призвело до захисту прав заявника. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] , додатково зауважив, що він являється цивільним чоловіком заявника [PERSON] , з березня 2021 року [PERSON] почав погрожувати свідку розправою особисто та за допомогою телефонного зв`язку. 11.04.2021 року [PERSON] прийшов додому до заявника, де в черговий раз почав ображати свідка та спричинив йому чисельні тілесні ушкодження і відрізав частину вуха. На даний час за даним фактом проводиться досудове розслідування Дніпровським УП ГУНП в м. Києві. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, надавши оцінку показанням свідків [PERSON] , [PERSON] , суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів на підтвердження підстав для видачі заявленого обмежувального припису, оскільки заявником [PERSON] надано достатньо доказів на підтвердження того, що в разі не позбавлення [PERSON] права знаходитись в належній заявнику кватирі, існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника, а також вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків, заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] .Стосовно заборони розшукувати заявника, вести листування та телефонні переговори, то в цій частині заяви суду не надано доказів, що такі дії [PERSON] вчинено, або останній має намір вчиняти їх у майбутньому. Відповідно до частини першої статті 350-6 статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 350-7 Цивільного процесуального кодексу України, за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Outcome: partial