Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Заява обґрунтована тим, що він проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєстрований його син [PERSON] , [INFO] , який в серпні 2019 року поїхав на тимчасові заробітки в м.Ківерці Луцького району, Волинської області, після чого будь-яких стосунків з ним та своїми рідними не підтримує. Згідно відомостей відділення поліції №1 (м.Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області, на даний час відомостей щодо місця проживання чи перебування сина - не відомо. Вказує, що встановлення даного факту йому необхідно для оформлення субсидії. Зазначає, що відсутність сина [PERSON] за місцем його останнього проживання більше року дає підстави для оголошення його безвісно відсутнім. З урахуванням викладеного та з посиланням на норми ст.ст.43, 45 ЦК України, ст.ст.293, 306, 309 ЦПК України, просить визнати [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , безвісно відсутнім. В судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] заяву підтримали, з підстав в ній наведених. Просили суд заяву задовольнити. Представник заінтерисованої особи Ківерцівської міської ради в судове засідання не з`явився, суду надана заява про розгляд справи у їх відсутності, щодо вирішення справи покладаються на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Ківерцівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився. Суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника ДВС. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до ч.3 ст.43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. У відповідності до ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , є сином заявника [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Як вбачається з повідомлення Відділення поліції №1 (м.Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 11.01.2021 року про результат розгляду звернення [PERSON] до Ківерцівського відділу поліції ГУНП у Волинській області щодо факту зникнення [PERSON] , встановлено, що відомості по даному факту внесено до ЄРДР за №12019030100000511 від 06.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. В ході проведення досудового розслідування 14.09.2019 року, була заведена оперативно-розшукова справа категорії «Розшук» №54/14/159-19 по розшуку гр. [PERSON] .. На даний час місце знаходження безвісти зниклого [PERSON] , 1985 року народження не встановлено, у вищевказаному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування (а.с.9, 11). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ствердили той факт, що [PERSON] з 2019 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , про місце його перебування їм нічого невідомо. Згідно з ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів в сукупності з показаннями допитаних свідків, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, суд дійшов висновку, що за таких обставин, коли визнання фізичної особи безвісно відсутньою необхідне заявнику для можливості реалізації його житлових прав, відомості з місця проживання [PERSON] відсутні більше року та те, що фактичне місце його перебування невідоме, заяву [PERSON] слід задовольнити. Враховуючи наявні матеріали справи, пояснення заявника [PERSON] , останнім днем отримання відомостей про місце перебування [PERSON] є серпень 2019 року, відповідно, початком безвісної відсутності [PERSON] слід вважати дату - 01 вересня 2019 року. Згідно ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. На підставі викладеного та

Outcome: approved