Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Заявник ГУ ДФС в Івано-Франківській області звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просив розкрити банківську таємницю щодо фізичної особи-підприємця [PERSON] , яка перебуває у володінні Акціонерного товариства «КБ «Приватбанк», а саме щодо обсягу та обігу коштів ФОП [PERSON] (РНКПП [NUMBER] ) із зазначенням контрагентів на розрахункових рахунках за період з 01 січня 2015 року по даний час. В судове засідання представник заявника будучи належним чином повідомленим не з`явився, про його дату, місце та час повідомлявся належним чином, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засіданні заінтересовані особи - АТ «КБ «Приватбанк», будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, не з`явилися, представників не направили, відзиву на заяву не надали. Відповідно до ст. 349 ЦПК України неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. За наведених обставин, суд визнав можливим розглядати заяву у відсутність осіб, які не з`явилися. Судовим розглядом встановлено, що головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області було отримано від державного реєстратора відомості з єдиного державного реєстру про припинення ФОП [PERSON] Згідно податкової звітності платника податків, ФОП [PERSON] проживав адресою: [ADDRESS] . Посадовими особами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з метою вручення наказу «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» № 885 від 21.06.2018 року та пред`явлення направлення № 1080 від 22.06.2018 року, було здійснено вихід за податковою адресою платника ФОП [PERSON] за вищевказаною адресою. Довідкою виконкому Угорницької селищної ради від 02.07.2018 року № 1106 повідомлено, що гр. [PERSON] (р.н.о.к.п.п. [NUMBER] ) постійно не проживає за податковою адресою (місцезнаходженням) платника податків на зазначену дату знаходиться за межами України. Документальну позапланову виїзну перевірку 02.07.2018 року не розпочато в зв`язку з відсутністю ФОП [PERSON] (РНКПП [NUMBER] ) за адресою державної реєстрації, про що складено Акт про не встановлення місцезнаходження ФОП [PERSON] (РНКПП [NUMBER]) від 02.07.2018 року № 176/09-19-13- 06/[NUMBER]. З метою встановлення місцезнаходження вищевказаного платника до оперативного управління направлено запит від 06.07.2018 року №136/ [NUMBER] . На виконання запиту від 06.07.2018 року №136/09-15-13-06-14 співробітниками оперативного управління ГУ ДФС у Івано-Франківській області здійснено виїзд за адресою реєстрації ФОП [PERSON] : [ADDRESS] . В результаті виїзду за адресою державної реєстрації платника, працівниками оперативного управління встановлено, що громадянин [PERSON] виїхав за межі державного кордону України та не встановлено його перебування. ( лист ОУ ГУ ДФС в області від 13.07.2018 року № 3129/7/09-19-21-08). Таким чином, зафіксовано факт неможливості розпочати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП [PERSON] Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок» ФОП [PERSON] для проведення розрахунків використовував наступні банківські рахунки: АТ «КБ «Приватбанк» МФО 336677, р/р [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER]. Враховуючи той факт, що в ГУ ДФС в Івано-Франківській області, наявна інформація щодо порушення податкового законодавства та у зв`язку з неможливістю розпочати проведення документальної позапланової перевірки для здійснення контролю за додержанням податкового законодавства виникла необхідність у одержанні від АТ«КБ «Приватбанку» (01001, м.Київ, вул.Грушевського. 1-д) про обсяг та рух коштів на розрахункових рахунках №: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] за період з 01.01.2015 року по даний час, відкритому ФОП [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Пункт 75.1.2. Податкового кодексу України визначає, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Статтями 347-350 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ, про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», до завдань органів державної податкової служби відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством. Статтею 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначений порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до ч. 1 якої інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема: на письмову вимогу суду або за рішенням суду, що передбачає п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Зазначені обмеження, у тому числі викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду. Такий висновок узгоджується з п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 та главою 12 ЦПК України, що містить вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, що передбачено п. 5 ч. 1 ст. 348, п. 4 ч. 1 ст. 350 ЦПК України. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12 постанови від 30 вересня 2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв`язку із цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви ГУ ДФС у Івано-Франківській області, про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю щодо ФОП [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), оскільки судом встановлено наявність правових підстав для надання такої інформації, а саме ст. 78.1.7 Податкового кодексу, а також повноважень заявника на отримання вказаної інформації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved