Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, належності йому свідоцтва про право власності на житло від 12 серпня 1997 року за № 2114. В обгрунтування заяви вказує, що він отримав шляхом приватизації разом з матір`ю [PERSON] квартиру [ADDRESS] в рівних частинах. На час отримання свідоцтва про право власності на житло він мав паспорт старого зразка в якому його прізвище було зазначено « [PERSON] ». У 2008 році заявник отримав новий паспорт в якому його прізвище зазначено « [PERSON] ». На даний час заявник має намір розпорядитися своєю власністю, однак було виявлено, що в правовстановлюючому документі маються розбіжності в написанні його прізвища, що не дає йому змоги оформити договір дарування, а тому, змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа. В судовому засіданні заявник зазначив, що є помилка у правовстановлюючому документі, яка підлягає виправленню у судовому порядку. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області надіслав до суду відзив в якому зазначив, що для виправлення помилки у правовстановлюючому документі існує позасудовий порядок, коли особа котра виявила невідповідність у ньому звертається до підприємства, установи, організації, яка видала відповідний документ з проханням виправити в ньому помилку. Крім того зазначив, що свідоцтво про право власності на житло видане 12 серпня 1997 року Шевченківським відділком Одеської залізниці, як органом приватизації. Заява про встановлення факту правовстановлюючого документу, а також додані до неї документи не містять відомостей про звернення заявника щодо внесення відповідного виправлення у правовстановлюючому документі до Шевченківського відділку Одеської залізниці. Також зауважив, що на адресу виконавчого комітету Смілянської міської ради надходила заява [PERSON] в якій він звертався про виправлення вищезазначеної помилки на що йому була надана відповідь, про можливість її виправлення з наданням відповідних документів. Звернув увагу суду на те, що виконавчий комітет не взмозі внести зміни до правовстановлюючого документу, оскільки не є його видавником, а тому не має жодного відношення до вирішення даного спору, просив прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі у відповідності до вимог чинного законодавства та розгляд справи проводити без його участі. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає, що заява [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як передбачено п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядається встановлення фактів, що мають юридичне значення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. З свідоцтва про право власності на житло від 12 серпня 1997 року виданого Шевченківським відділком Одеської залізниці № 2114 вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Окрім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 вищевказаної постанови роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, імя, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на предмет звернення його до Шевченківського відділу Одеської залізниці, яким був виданий правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло в якому містяться розбіжності в написанні його прізвища та чи приймалося ним будь-яке рішення з цього питання, відтак суд вважає подання даної заяви передчасним, що є підставою для відмови у її задоволенні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed