Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що він народився [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. У період з 14 серпня 2014 року по 22 вересня 2015 року він проходив військову службу у Збройних Силах України у складі 17-ої окремої танкової бригади (в/ч [NUMBER] , в/ч пп [NUMBER] ) та 54-ої окремої механізованої бригади (в/ч пп [NUMBER] ). Крім того, в період з 30.01.2015 по 27.03.2015 та з 07.09.2015 по 22.09.2015 заявник безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей. Станом на 28.02.2015 підрозділ 17-ої окремої танкової бригади (в/ч [NUMBER] , в/ч пп [NUMBER] ) Збройних Сил України був дислокований поблизу н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області. 28.02.2015 позивач, оператор 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польової пошти [NUMBER] , в момент обстрілу незаконними збройними формуваннями н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області, переховуючись від обстрілу, зіскочивши з танкового тягача, отримав поранення та травму. Перша допомога йому була надана в військовому госпіталі м. Артемівськ Донецької області, потім проходив курс лікування у військовому шпиталі в м. Дніпропетровськ, де йому провели операцію з видалення осколку та наклали гіпс. Після лікування шкода здоров`ю усунута частково. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 20%. Витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 15.09.2017 № 379 встановлено, що травма і поранення солдата запасу [PERSON] є наслідком вогнепального осколкового поранення лівої ступні (28.02.2015). Консолідуючий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки. З/внутрішньо суглобове пошкодження правого колінного суглобу. Травма та поранення пов`язані із захистом Батьківщини. Отже, заявник вважає, що в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією проти України, він отримав поранення та травму 28.02.2015 поблизу н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області. Проте, витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 15.09.2017 № 379, відповідно до законодавства, встановлюють причинний травм, не визначають причинно-наслідкового зв`язку цих травм та поранення із збройною агресією Російської Федерації проти України, що необхідно заявнику для набуття ним статусу жертви міжнародного збройного конфлікту. Він вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено його право на життя і здоров`я. Тому заявник просив суд встановити юридичний факт його травми та поранення при виконанні обов`язку військової служби 28.02.2015 поблизу н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Заявник у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, на адресу суду направили письмову заяву, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника. Заінтересована особа Посольство Російської Федерації в Україні, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили та будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не надходило. Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом [PERSON] народився [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. У період з 14 серпня 2014 року по 22 вересня 2015 року він проходив військову службу у Збройних Силах України у складі 17-ої окремої танкової бригади (в/ч [NUMBER] , в/ч пп [NUMBER] ) та 54-ої окремої механізованої бригади (в/ч пп [NUMBER] ). Крім того, в період з 30.01.2015 по 27.03.2015 та з 07.09.2015 по 22.09.2015 заявник безпосередньо брав участь в бойових діях, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення бойових дій на території Донецької та Луганської областей. Станом на 28.02.2015 підрозділ 17-ої окремої танкової бригади (в/ч [NUMBER] , в/ч пп [NUMBER] ) Збройних Сил України був дислокований поблизу н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області. 28.02.2015 позивач, оператор 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польової пошти [NUMBER] , в момент обстрілу незаконними збройними формуваннями н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області, переховуючись від обстрілу, зіскочивши з танкового тягача, отримав поранення та травму. Перша допомога йому була надана в військовому госпіталі м. Артемівськ Донецької області, потім проходив курс лікування у військовому шпиталі в м. Дніпропетровськ, де йому провели операцію з видалення осколку та наклали гіпс. Після лікування шкода здоров`ю усунута частково. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 20%. Витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 15.09.2017 № 379 встановлено, що травма і поранення солдата запасу [PERSON] є наслідком вогнепального осколкового поранення лівої ступні (28.02.2015). Консолідуючий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки. З/внутрішньо суглобове пошкодження правого колінного суглобу. Травма та поранення пов`язані із захистом Батьківщини. Таким чином факт поранення заявника 28.02.2015 при виконанні військової служби поблизу н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Звертаючись до суду та обґрунтовуючи необхідність встановлення факту того, що він отримав поранення та травму при виконанні службових обов`язків 28.02.2015 при виконанні військової служби в районі н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, заявник акцентував увагу на відсутності іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням ним захворювання та військовою агресією Російської Федерації, оскільки такий порядок законодавством не визначено. Суд відмічає, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 2\~ст. 82 ЦПК України. Як загальновідомо, у квітні 2014 року контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014). Протягом травня 2014 року самоназвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також залучені такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України. Вказані факти закріплені постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015. 23.08.2014 розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29.08.2014 у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, Генеральний секретар кваліфікував вторгнення Збройних сил Російської Федерації через східний і південно-східний українсько-російський державний кордон як «серйозну ескалацію збройної агресії Російської Федерації проти України». Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року\~визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російської Федерацією. Частиною 4\~статті 2 цього Закону, визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991). Як підсумок, Україною за наслідками збройної агресії Російської Федерації прийнято\~постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974. Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій. Крім визнання окупації Російською Федерацією частини території України, міжнародною спільнотою та національним законодавством, на таку вказують, на думку суду, також джерела міжнародно-правового регулювання режиму окупації, а саме Гаазька конвенція про закони і звичаї сухопутної війни 1907, IV Женевська конвенція про захист цивільного населення під час війни 1949 р. і деякі положення Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів 1977 р. З огляду на викладене та встановлені обставини, суд погоджується з доводами заявника, що його поранення та травма 28.02.2015 при виконанні військової служби у н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області сталися внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. При розгляді цієї справи, судом врахована правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду в справі №755/14659/16-ц та в інших постановах цього суду в справах №752/6366/16-ц, №428/8076/16-ц, №428/1397/16-ц, №243/7029/17, №417/3852/17, №428/12368/16-ц, №363/2981/16-ц, в яких зазначено, що встановлення факту причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації та конкретними обставинами в житті заявників, можливо лише шляхом звернення до суду, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового шляху встановлення такого факту. Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини (прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948) кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~статтею 8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~слідує, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08 липня 2004 року № 48787/99, § 333; рішення ЄСПЛ у справі «Catanand Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19 жовтня 2012 року №№ 43370/04, 8252/05 and 18454/06, § 109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyanv. Azerbaijan» від 16 червня 2015 року № 40167/06, § 130). Встановлення юридичного факту поранення та травма заявника 28.02.2015 року при виконанні військової служби в н.п. Попасне Костянтинівського району Донецької області, які сталися внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, породжуватиме для заявника юридичні наслідки набуття заявником статусу жертви міжнародного збройного конфлікту, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав саме заявника. При цьому, відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника. Суд звертає увагу, що одну із заінтересованих осіб у цій справі визначено іноземну державу, однак правило про застосування щодо неї судового імунітету, передбачене ч.1\~ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року, не порушено, з огляду на наступне. По-перше, зазначена норма визначає імунітет від пред`явлення позову до іноземної держави та залучення її до участі у справі як третьої особи. Однак, у цьому випадку Російська Федерація бере участь як заінтересована особа у справі окремого провадження, а не виступає як сторона чи третя особа у справі позовного провадження. По-друге, підставою подання громадянами України заяви про встановлення відповідного факту є тимчасова окупація Російською Федерацією частини території України. Як зазначено в абз.15\~преамбули Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права. У ч. 4\~ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~наведено випадки, коли Україна може застосувати реторсію правомірні обмежувальні заходи у відповідь на аналогічні заходи іншої держави. Так, якщо в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з ч. 1 та ч. 2 цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру недостатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права. На необхідності врахування цих приписів закону наголошується у п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя». На вказане також звертав увагу Верховний Суд в справах №363/2981/16-ц, №428/12368/16-ц,№363/2981/16-ц. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що встановлення юридичного факту поранення та травми заявника при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України можливе лише у судовому порядку, а викладені у заяві обставини підтверджуються матеріалами справи, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки встановлення вказаного факту породжує для заявника певні правові наслідки. На підставі викладеного,

Outcome: approved