Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] терміном на 6 місяців. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , яка їй належить на праві власності. Разом з нею в квартирі проживають її син [PERSON] , онука [PERSON] з двома малолітніми дітьми і співмешканець [PERSON] [PERSON] . Тривалий час, [PERSON] створює заявниці неможливі умови проживання у її власній квартирі. Він систематично вчиняє щодо заявниці, її сина і малолітніх дітей онуки домашнє насильство, постійно влаштовує сварки, морально принижує, обзиває, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, ображає на вулиці, застосовує економічне насильство, а саме: жодного разу не сплачував комунальні послуги. [PERSON] ніде не працює, маючи своє житло, відмовляється виїхати з квартири заявниці. Через його постійне переслідування, заявниця не може спокійно мешкати у своїй квартирі. [PERSON] створив нестерпну обстановку щодо заявниці та інших членів сім`ї. З приводу таких неправомірних дій [PERSON] , заявниця зверталася до Комунарського ВП ГУНП в Запорізькій області. 25.12.2019 року Комунарським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] . Вказаним заборонним приписом [PERSON] строком на 3 доби (до 28.12.2019 року) заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] , зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи від домашнього насильства, заборонено входити та перебувати в місці проживання заявниці. Незважаючи на заборонний припис, [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство. Приходить до квартири заявниці, поводить себе агресивно, погрожує останній. З приводу домашнього насильства [PERSON] звернулась до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» та до Запорізького місцевого центру з надання БВПД, з заявою про вчинення насильства в сім`ї, де отримала юридичну допомогу. У судовому засіданні заявник та її представник повністю підтримали заяву і просили суд її задовольнити. Заінтересована особи [PERSON] проти задоволення заяви заперечував, пояснив суду, що більшість з викладеного у заяві [PERSON] є неправдою. Так, у квартирі заявниці він проживав з осені 2017 року до весни 2018 року та з серпня 2019 року до кінця жовтня 2019 року. В інші періоди часу приходив лише іноді у гості до [PERSON] . Коли мешкав у квартирі, то сплачував комунальні послуги. З [PERSON] у нього склалися неприязні відносини, пов`язані з тим. Що остання постійно до нього чіпляється, ображає нецензурною лайкою, зокрема, називає його «наркоманом, збоченцем». У відповідь він її не ображає, називав лише її у відповідь «старою каргою». Допитаний у\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~пояснив суду,\~що він\~приходься заявниці\~сином і\~мешкає за\~адресою:\~ [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] , донькою [PERSON] і її двома дітьми. Час від часу разом з [PERSON] мешкає [PERSON] . Під час спільного проживання у квартирі останній допускає рукоприкладство, погрожує фізичною розправою, ображає [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона приходиться [PERSON] рідною сестрою. Зі слів сестри їй відомо, що [PERSON] вчиняє постійні сварки, ображає сестру. Крім того, вона була очевидцем як 25.12.2019 року [PERSON] прийшов за місцем мешкання [PERSON] і почав ображати останню, зокрема, називав її «старою каргою», погрожува її «зарити». Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона живе по сусідству із [PERSON] , і досить часто чує сварки між [PERSON] і [PERSON] , під час яких останній ображає [PERSON] . Допитана у\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~пояснила суду,\~що вона\~мешкає у\~квартирі за\~адресою:\~ [ADDRESS] разом із її двома дітьми, татом [PERSON] і бабусею [PERSON] [PERSON] є її знайомим, раніше з дозволу [PERSON] жив у їх квартирі. З кінця жовтня 2019 року у квартирі не мешкає, лише іноді приходе до неї у гості. Щодо взаємовідносин між ним і [PERSON] зазначила, що між ними декілька разів виникали конфлікти. Ініціатором конфліктів була [PERSON] , яка ображала [PERSON] , називала його «наркоманом», звинувачувала у вчинені пожежі у квартирі. До самої [PERSON] і її дітей [PERSON] насильство не застосовував, а навпаки, завжди допомагав. Вислухавши заявника, її представника, свідків, заінтересовану особу, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником цієї квартири (а.с.3-4). [PERSON] певний час мешкав за адресою проживання заявниці, а приблизно з жовтня 2019 року приходить у гості до [PERSON] . Також суд враховує, що з пояснень [PERSON] він має інше місце проживання у місті Запоріжжя. 25.12.2019 року Комунарським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області було винесено терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] . Вказаним заборонним приписом [PERSON] строком на 3 доби (до 28.12.2019 року) заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] , зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи від домашнього насильства, заборонено входити та перебувати в місці проживання заявниці (а.с.7). Як вбачається з пояснень допитаних у судовому засіданні свідків, дослідженого термінового заборонного припису серії [NUMBER] між [PERSON] і [PERSON] виникають сварки, склалися неприязні відносини. Цей факт ними не оспорюється. Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне і економічне насильство. Під час\~судового розгляду\~було встановлено,\~що між [PERSON] і [PERSON] склалися неприязні відносини, що тягнуть за собою взаємні образи. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Виходячи з конкретних обставин та зважаючи на потребу в часі для викладення повного тексту рішення, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі викладеного,

Outcome: partial