Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Розівського районного суду Запорізької області з вищезазначеною заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON], [INFO], правовстановлюючого документу, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Розівської райдержадміністрації від 20 лютого 2003 року №74, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER], кадастровий № [NUMBER], який було видано на ім`я [PERSON]. В обґрунтування заяви зазначила, що 21 липня 2006 року, на підставі державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження голови Розівської райдержадміністрації від 20 лютого 2003 року №74, вона отримала у приватну власність земельну ділянку площею 10,8999 гектарів, що розташована на території Пролетарської (зараз - Новозлатопільська) сільради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], кадастровий [NUMBER]. При написанні вказаного державного акту було допущено помилку, а саме вказано, що державний акт видано на ім`я «[PERSON]», однак за паспортом ім'я заявниці пишеться «[PERSON]», отже при написанні державного акту складеного державною мовою, помилково зазначено ім`я позивача з літерою «а» в кінці замість правильного «я», що не відповідає даним, зазначеним в паспорті. При зверненні до Розівської держадміністрації Запорізької області від 20 березня 2018 року стосовно внесення змін до державного акту на право власності на земельну ділянку, 20 березня 2018 року Розівська райдержадміністрація повідомила, що не має можливості задовольнити заяву у зв`язку з відсутністю відповідних повноважень. В судове засідання 18 квітня 2018 року заявник не з'явилася, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином (а.с.14), надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, наведених у заяві, просила заяву задовольнити (а.с. 12). Представник заінтересованої особи - Розівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання 18 квітня 2018 року також не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення заявлених вимог [PERSON] не заперечує (а.с. 13,15). Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність заявника та представника заінтересованої особи - Розівської районної державної адміністрації Запорізької області. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 21 липня 2006 року, на підставі державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження голови Розівської райдержадміністрації від 20 лютого 2003 року №74, [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку площею 10,8999 гектарів, що розташована на території Пролетарської (зараз - Новозлатопільської) сільради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], кадастровий [NUMBER] (а.с. 4). Як зазначено в вищенаведеному державному акті, він виданий громадянину «[PERSON]» (а.с. 4). Відповідно до паспорту заявника його ПІБ зазначено: «[PERSON]», що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 3). Згідно із реєстраційного номеру облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ПІБ заявника зазначено «[PERSON]» ( а.с. 3 - зворотній бік). Вищенаведені розбіжності у документах є очевидною опискою, які не можуть бути належним чином виправлені без звернення до суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз'яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Як вбачається з листа Розівської районної державної адміністрації Запорізької області № 36/01-38 від 20 березня 2018 року, внесення змін у Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], неможливе в зв'язку із відсутністю у районних державних адміністрацій відповідних повноважень ( а.с. 5). Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючому документі, а саме у Державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], допущена помилка у написанні імені заявника, усунення якої є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту належності [PERSON], [INFO], Державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданого на підставі розпорядження Розівської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 лютого 2003 року №74 на ім'я [PERSON], має для заявника юридичне значення, оскільки наявність розбіжності у написанні її імені у правовстановлюючому документі, позбавляє її можливості вільно розпоряджатися своїм майном, а саме оформлення договору оренди земельної ділянки. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved