Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою, в якій просить встановити, що [PERSON] , громадянка України, яка народилася [INFO] та померла [INFO] була його рідною матір`ю. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що [INFO] в м. Хрустальний (Красний Луч) на тимчасово окупованій території України померла його матір [PERSON] Заявнику необхідно отримати свідоцтво про смерть матері, однак він не може довести кровну спорідненість між ним та матір`ю, оскільки його прізвище « [PERSON] », а прізвище матері згідно її паспортних даних « [PERSON] », в свідоцтві про народження мати вказана як « [PERSON] » (російською мовою). Розбіжності у написання прізвищ виникли при перекладі прізвищ з російської на українську мову. Встановлення даного факту має для заявника юридичне зазначення, він зможе провести державну реєстрацію смерті матері. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.08.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 04.09.2019. В судовому засідання заявник свою заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не має, рішення просить прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 27.10.1998, заявник - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Красний Луч Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №0000255152 від 06.07.2017, заявник фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Красний Луч Луганської області, померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, та на підтвердження зазначеного надав лікарське свідоцтво про смерть № 118 від 14.05.2019 та свідоцтво про смерть від 21.05.2019, видані на тимчасово окупованій території України. При цьому, надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд виходить з наступного. Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Місто Хрустальний (Красний Луч) Луганської області, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тому, суд бере до уваги обставини, викладені в лікарському свідоцтві про смерть та свідоцтві про смерть, виданих на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. Внаслідок неможливості отримання свідоцтва про смерть [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану, єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів померлого є звернення до суду за встановленням факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. За змістом ч. 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Разом з тим, заявник не може довести родинні відносини між ним та померлою [PERSON] , оскільки згідно паспортних даний його прізвище « [PERSON] », в свідоцтві про народження заявника мати вказана як « [PERSON] » (російською мовою), а згідно паспортних вона вказана як « [PERSON] ». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона тривалий час знає заявника та знала його матір та підтвердила, що померла [PERSON] була рідною матір`ю заявника. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Надані заявником докази в сукупності з поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] в достатній мірі підтверджують факт родинних відносин заявника та його матері [PERSON] . Таким чином, вивчивши матеріали справи, відповідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона законна, обґрунтована, підтверджена наявними в справі письмовими доказами та поясненнями свідків. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення для подальшої реєстрації факту смерті матері. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved