Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

заявник звернувся до суду з заявою про встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження прав: заборони перебувати в місцях проживання (перебування) [PERSON] із малолітнім сином - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також заборони здійснювати телефонні дзвінки та надсилати СМС повідомлення [PERSON] . Заява обгрунтована тим, що 14.10.2017 р. між заявником та [PERSON] укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . 18.12.2018 р. [PERSON] добровільно надала нотаріально завірену заяву, відповідно до якої погодилась на проживання сина [PERSON] за місцем реєстрації заявника. В подальшому, 22.12.2018 р. [PERSON] добровільно надала нотаріальну завірену заяву, якою надала згоду на виховання сина особисто. Заявник посилається на те, що [PERSON] , яка фактично хоча і не проживає з заявником та сином, вчиняє відносно заявника домашнє насильство. 03.03.2020 р. між заявником та [PERSON] виник конфлікт, в ході якого остання нанесла йому тілесні ушкодження. З даного приводу заявник звернувся до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020060020002753 від 16.06.2020 р. за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В подальшому, 04.10.2020 р. за місцем його проживання в [ADDRESS] з`явились невідомі особи та від імені [PERSON] погрожували йому фізичною розправою. В лютому 2020 р. [PERSON] неодноразова як особисто, так і через інших невідомих осіб засобами мобільного зв`язку вимагала грошові кошти та дорогоцінні вироби при цьому погрожуючи фізичною розправою. За даним фактом [PERSON] звернувся до Житомирського ВП ГУ НП Житомирській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.189 КК України. Крім того, заявник посилається на те, що [PERSON] вчиняє домашнє психологічне насильство за наступних обставин. На початку січня 2019 р, на своїй сторінці у Фейсбук остання опублікувала та поширила текст з прикріпленою фотокарткою заявника щодо застосування відносно неї фізичного та психологічного насильства, перешкоджання у вихованні дитини. На підставі рішення Богуславського районного суду Київської області від 05.03.2020 р. [PERSON] зобов`язано видалити вищевказану нею інформацію із мережі «Фейсбук» та компенсувати моральну шкоду. Оскільки [PERSON] вчиняла та продовжує вчиняти відносно нього протиправні дії він вимушений звернутись до суду з заявою про встановлення обмежувального припису. В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву, просив її задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] продовжує вчиняти відносно заявника психологічне та фізичне насильство, що викликає у нього побоювання за свою безпеку та безпеку дитини і які він сприймає реально. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, надавши письмовий відзив на подану заяву, відповідно до якого просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14.10.2017 р. шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. 08.07.2020 р. Житомирським апеляційним судом ухвалено постанову, відповідно до якої визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] празом з матір`ю та зобов`язано [PERSON] передати дитину матері. Зазначене рішення добровільно не виконується [PERSON] і перебуває на примусовому виконанні. Також заінтересована особа зазначає, що [PERSON] неодноразово звертався з заявами до Богунського районного суду м.Житомира, де зареєстровано двадцять три заяви, у задоволенні яких було відмовлено. Подання таких заяв, на думку заінтересованої особи є зловживанням правом та мають на меті перешкодити матері у вихованні сина. Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.2017 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Печерським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, який був розірваний на підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира від 09.04.2020 р. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови Житомирського апеляційного суду від 08.07.2020 р. було визначено місце проживання малолітнього сина з матір`ю. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] на час звернення до суду проживає з батьком. Також, як вбачається з наданих суду письмових доказів [PERSON] звернувся до СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України [PERSON] , відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2020 р. за № 12020060020002753. Крім того, [PERSON] звернувся до Житомирськогого відділу поліції ГУ НУ у Житомирській області про вимагання [PERSON] грошових коштів, відомості про що були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.02.2020 р. за № 12020060020000939. Досудове розслідування у даних кримінальних провадженнях триває. При зверненні до суду заявник посилається на те, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 05.03.2020 р. було частково задоволено його позов, та зобов`язано [PERSON] видалити з мережі Фейсбук опубліковану нею інформацію про [PERSON] та відшкодувати моральну шкоду. Однак, на підтвердження зазначених обставин письмові докази, а саме рішення суду, надано не було. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] звертався неодноразово з заявами про встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , у задоволенні яких було відмовлено (справи 295/12602/19, справа 295/331/20, справа № 295/9914/20). Звертаючись до суду заявник зазначає, що [PERSON] продовжує вчиняти відносно нього фізичне та психологічне насильство. Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров 'ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя. В силу положень ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (передування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об 'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв 'язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видасться на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Обставини вчинення фізичного та психологічного насильства, на які посилається заявник, а саме нанесення йому тілесних ушкоджень, вимагання грошових коштів [PERSON] на час розгляду справи не є встановленими у визначений законом спосіб, оскільки вирок суду у кримінальних провадженнях не винесено і вина [PERSON] не встановлена. Про інші факти застосування фізичного насильства або психологічного насильства з боку [PERSON] заявник при зверненні до суду не зазначив, хоча посилається на їх існування, і доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надав. Крім того, суд враховує, що відповідно до постанови Житомирського обласного суду від 08.07.2020 р. у справі № 358/37/19 визначено місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з матір`ю та зобов`язано [PERSON] передати дитину матері. Таке рішення суду не виконано. Встановлення обмеження щодо заборони [PERSON] перебувати в місцях проживання (перебування) [PERSON] із малолітнім сином - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також заборони здійснювати телефонні дзвінки та надсилати СМС повідомлення [PERSON] , в свою чергу, обмежить право матері на участь у вихованні дитини, яка на момент звернення до суду проживала з батьком, та буде перешкоджати виконанню судового рішення, яке набрало законної сили. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження наявність таких ризиків можливого застосування в подальшому [PERSON] фізичного або психологічного насильства відносно заявника. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування обмежувального припису відносно [PERSON] , в зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed