Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду 15.04.2016р. з заявою, в якій просить встановити факт того, що він є сином [PERSON], 27.12.1927р.н., який помер 31.01.2016р., та факт того, що заповіт від 24.04.1998р. складений [PERSON] на ім'я свого сина [PERSON], 21.05.1958р.н.. В судове засідання заявник не з'явився, проте надав суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд без його участі та зазначив, що підтримую заявлені вимоги в повному обсязі. Від Антонівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області також надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій зазначено, що заявлені вимоги рада визнає. [PERSON] надав суду заяву, в якій також просив розглянути справу у його відсутність та просив задовольнити заявлені вимоги. Дослідивши надані заявником письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно паспорту серії НС 716803, виданого Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 02.12.1999р. /а.с.4/, [PERSON], народився 21.05.1958р. в с. Антонівка Володимирецького району Рівненської області. З 12.02.2005р. [PERSON] проживає за адресою [INFO]. Згідно комсомольського квитку №05672973 від 20.05.1975р. його власником є [PERSON], травня 1958р.н. /а.с.38/. З порівняння фотографій власника цього квитка та паспорту [PERSON] вбачається, що це є одна й та сама особа. Згідно паспорту серії СР 101919, виданого Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області 15.08.1996р./а.с.5/, [PERSON] народився 27.12.1927р. в с. Любомирка Олександрівського району Кіровоградської області. В період з 10.04.2013р. [PERSON] проживав за адресою [INFO] /а.с.9/. 26.02.2016р. до актового запису про народження заявника внесено зміни і його прізвище зазначено українською мовою як «Шарій». В графі відомості про батька зазначеного актового запису значиться [PERSON], віком 31 рік. Таким чином, батьком заявника значиться [PERSON], 1927р.н.. Натомість у свідоцтві про народження, складеному російською мовою, серії 111-ГЮ 256125 від 07.02.1989р., в графі «відомості про батька» значиться російськими літерами «Шарий Данил Васильевич». Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 27.12.1927р.. Згідно паспорту серії СР 101919, виданого 15.08.1996р. Володимирецьким РВ УМВС України в Рівненській області, [PERSON], 27.12.1927р.н., російською мовою прізвище значиться як «Шарый». 23.04.1998р. [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповідав все своє майно своїм синам [PERSON]Д, який проживає в м. Кузнецовськ, та [PERSON], який проживає в м. Черкаси. На теперішній час [PERSON] не може прийняти спадщину після смерті [PERSON], оскільки факт родинних відносин не підтверджується належним чином через різне написання прізвищ зазначених осіб. Тож заявнику необхідно реалізувати його право на отримання спадщини після смерті [PERSON], як спадкоємцю першої черги, але внаслідок розбіжності в написанні прізвища у свідоцтві про народження, паспорті та заповіті є перешкоди для реалізації законних прав заявника. Відповідно до ч.1 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту родинних відносин. Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази у суду не виникає сумнівів щодо того, що [PERSON], 21.05.1958р.н., був сином [PERSON], 27.12.1927р.н., оскільки системний аналіз та оцінка відомостей, що містяться в цих доказах, свідчать про те, що в написанні прізвищ в різних документах були допущені помилки через помилковий переклад прізвища з російської на українську мову і навпаки. Тож суд вважає доведеним існування та правомірність факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а тому з метою усунення перешкод у реалізації [PERSON] свого права на спадкування після смерті [PERSON], суд дійшов висновку про можливість задоволення вимог заявника в цій частині. Натомість щодо вимог про встановлення факту, що заповіт від 24.04.1998р. складений [PERSON] на ім'я свого сина [PERSON], 21.05.1958р.н., суд зауважує наступне. Перелік фактів, що мають юридичне значення і можуть бути встановлені на підставі судового рішення визначені ч.1 ст.256 ЦПК. Разом з тим, ч.2 ст.256 ЦПК передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною другою ст.1234 ЦК передбачено, що право на заповіт здійснюється особисто. Таким чином, внесення будь-яких змін до заповіту може здійснити виключно сам заповідач, а відтак зміна змісту заповіту після смерті заповідача неможлива і не має значення якого змісту будуть ці зміни. Встановлення факту складання заповіту відносно особи, дані якої не збігаються з тими, що зазначені в заповіті, фактично є зміною волі заповідача, а отже не допускається. Зі змісту заповіту від 24.04.1998р., складеним [PERSON], вбачається що він складений на користь двох осіб [PERSON] та [PERSON]. При цьому у заповіті містяться і ідентифікуючі ознаки цих осіб, оскільки зазначений ступінь їх родинного зв'язку до заповідача та місце проживання. Таким чином, встановлення факту, що заповіт складений на ім'я заявника фактично суперечить змісту заповіту і змінює його. За таких обставин в цій частині вимоги заявника задоволенню не підлягають. Згідно ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial