Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з даною заявою, зазначивши, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Донецьк Донецької області. Заявник отримав документи про смерть померлого неналежного зразка, які не відповідають формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Задля реалізації своїх спадкових та соціальних прав заявнику було необхідно отримати в органах РАЦС України свідоцтво про смерть, у чому йому було відмовлено. У зв`язку із цим просив встановити факт смерті померлого в м. Донецьк Донецької області вказаного числа. Заявник, представник заінтересованої особи - Мангушського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судовому засіданні участі не приймали, письмово просили розглянути справу за їх відсутності. Заявник заяву підтримав. Представник заінтересованої особи надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки про причини смерті №45 від 04.04.2019 року медичним закладом м. Донецьк Донецької області на бланку №106/у, який не відповідає Наказу Міністерства охорони здоров`я України№545від 08.08.2006року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», [PERSON] померла [INFO] в м. Донецьк Донецької області Україна. Від цього, довідка про причини смерті не відповідає Наказу Міністерства охорони здоров`я України №545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», є недійсним і не створює правових наслідків. Також встановлено, що заявник звернувся до Приморського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області аби отримати свідоцтво про смерть, вихідний номер №15.5-17-428 від 03.06.2019 року у чому йому було відмовлено з-за не легітимності документів, що підтверджують смерть відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України №545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: У відповідності до ст. 317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до абзацу першого п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованої території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто, реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті виявилася неможливою. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Таким чином, оскільки доводи заявника знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, то заява підлягає задоволенню, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть померлого та реалізувати свої спадкові права.

Outcome: approved