Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до районного суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, між нею та її померлим чоловіком [PERSON] [INFO] та визначити частку померлого [PERSON], в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно. В обґрунтування поданої заяви [PERSON], посилається на те, що 21.09.1977 року вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO] та постійно проживала з ним за адресою: [ADDRESS]. [INFO], чоловік позивача [PERSON], помер. В період шлюбу за спільні кошти позивачем та [PERSON] було набуто спільне майно й зареєстроване на ім'я позивача, зокрема: будинок [ADDRESS]; земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,016 га, для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER]; земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 01000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером [NUMBER]. Після смерті чоловіка позивача на майно, яке належало йому на праві спільної сумісної власності, відкрилась спадщина, а саме: на 1/2 (одну другу) частину будинку [ADDRESS] та 1/2 (одну другу) частки вищевказаних земельних ділянок. На даний час позивач має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, відповідно до закону. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено та винесено постанову про відмову у посвідченні нотаріальної дії з тих підстав, що неможливо встановити факт родинних відносин з померлим, а також неможливо визначити склад спадкового майна у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на його частку майна. Однією з причин відмови у вчинені нотаріальної дії, зазначено не підтвердження шлюбних стосунків, через те, що прізвище спадкодавця вказане як «[PERSON]», а прізвище спадкоємця - «[PERSON]». На підставі зазначено заявник змушена звернутися до суду. Заявник в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON], в судове засідання також не з'явився, подавши до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Представник заінтересованої особи Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори надала до суду заяву щодо розгляду справи без участі їх представника. У зв'язку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], 21.09.1977 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO] та постійно проживала з ним за адресою: [ADDRESS]. [INFO], чоловік позивача [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 29.07.2015 року. В період шлюбу за спільні кошти позивачем та [PERSON] було набуто спільне майно й зареєстроване на ім'я позивача, зокрема: будинок [ADDRESS]; земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,016 га, для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER]; земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 01000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером [NUMBER]. Після смерті чоловіка позивача на майно, яке належало йому на праві спільної сумісної власності, відкрилась спадщина, а саме: на 1/2 (одну другу) частину будинку [ADDRESS] та 1/2 (одну другу) частки вищевказаних земельних ділянок. Як встановлено та вбачається з матеріалів справи днією з причин відмови у вчинені нотаріальної дії, зазначено не підтвердження шлюбних стосунків, через те,що прізвище спадкодавця вказане як «[PERSON]», а прізвище спадкоємця - «[PERSON]». Факт родинних відносин стверджується наступними дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] видане 21.09.1977 року Терновським відділом ЗАГС, де записи зроблені російською мовою, із зазначенням, що після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». Факт шлюбних відносин, також підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], де у графах про батьків зазначено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення даного факту має для [PERSON], юридичне значення, оскільки, необхідне аби отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Як встановлено судом з правовстановлюючих документів та документів, що підтверджують проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, вбачається, що позивач є єдиним власником будинку [ADDRESS] та земельних ділянок. Зазначене нерухоме майно купувалося ними за час перебування в зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем [PERSON] за спільні кошти подружжя, про що свідчать договір купівлі - продажу земельної ділянки від 06 липня 2005 року №2552. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Згідно зі ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У відповідності до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт того, що [PERSON], [INFO] є дружиною померлого [INFO] [PERSON] [INFO], та визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS] та земельні ділянки по [ADDRESS] загальною площею 0,016 га, для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером [NUMBER] та загальною площею 01000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером [NUMBER] становила 1/2 (одну другу) їх частину.

Outcome: approved