Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме встановити факт належності йому записів стосовно нього в наказах Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №33 від 02 лютого 2015року, №347 від 13 грудня 2015року. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що 16.11.2013р. згідно з наказом ГУМВС України в Донецькій області № 500 від 15.11.2013р. він прийнятий на службу в органи внутрішніх справ. На теперішній час працює у Центральному відділі поліції Головного управління Національної поліції у Донецькій області, ДОП 009101, спеціальний жетон 0123758. За вказаний період часу з 16.11.2013 по теперішній час з органів внутрішніх справ не звільнявся та постійно ніс службу у м. Маріуполі Донецької області. Його було зараховано до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018, але в наказах першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про включення та виключення до/зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань від 02.02.2015 № 33 та від № 347 він значиться як [PERSON] , а в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про включення до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань від 14.12.2015 № 348 він значиться як [PERSON] , що суперечить його персональним даним, адже відповідно до паспорту громадянина України він є - [PERSON] . У відповіді Управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області № 2354/12/01-2019 від 07.06.2019 зазначено, що штаб АТО, як орган управління функціонувати перестав та з метою забезпечення соціально-правового захисту осіб, які брали участь в проведенні Антитерористичної операції рекомендується звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення відповідно до правовстановлюючого документу, щодо підтвердження його облікових даних. Вказані накази на теперішній час знаходиться у галузевому державному архіві Міністерства оборони України. У зв`язку з наведеним, для отримання в подальшому статусу учасника бойових дій, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючих документів, а саме записів стосовно нього в наказах Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №33 від 02 лютого 2015року, №347 від 13 грудня 2015року, № 348 від 14.12.2015. Заявник [PERSON] до суду надав заяву, якою свої заявлені вимоги підтримав, справу просив розглядати у його відсутність, заяву просив задовольнити. Представник заінтересованої особи ГУНП в Донецькій області - Мєзєс О.В., у зв`язку з відсутністю заперечень щодо задоволення заяви [PERSON] , просив судове засідання провести без участі представника управління. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - Вельма І.О., до суду надіслав клопотання про закриття провадження по цивільній справі, оскільки цивільно-процесуальним законодавством не передбачається встановлення такого факту, як зазначення особи в наказі, який зокрема підтверджує участь особи в антитерористичній операції. Крім того, законодавством визначений інший порядок встановлення, зокрема перебування осіб під час проходження служби, через що неможливо застосувати до даних правовідносин такого інституту цивільного процесу як окреме провадження та з відповіді УКЗГУНП в Донецькій області вбачається наявність спору про право, тому наявні підстави для залишення позову без розгляду. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши обставини і визначені до них правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст. 294 ЦПК України). Пунктом 6 частини 1, частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Як роз`яснено в пункті 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення відповідно, до п.6 ст.273 ЦПК України, факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою ІV ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з витягів з наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №33 від 02 лютого 2015року, №347 від 13 грудня 2015 року зазначено серед осіб, які прибули та вибули зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичні операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення - сержанта міліції [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно витягу з наказу Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №348 від 14.12.2015 зазначено серед осіб які прибули та вибули зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичні операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення - сержанта поліції [PERSON] (а.с. 11). Згідно з листом від 07.06.2019р. за підписом начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області - заявнику було повідомлено, що [PERSON] було зараховано до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в період з 07.04.2014 до 06.11.2015 та з 07.11.2015 до 30.04.2018, але в наказах Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України №33 від 02 лютого 2015року, №347 від 13 грудня 2015року серед осіб, що були зараховані до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь в Антитерористичні операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України в районі проведення АТО на території Донецької області значиться [PERSON] , а в наказі першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про включення до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань від 14.12.2015 № 348, значиться [PERSON] , що суперечить персональним даним [PERSON] . Також було повідомлено, що згідно зі ст. ст. 3, 10, 18 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» - проведення АТО припинено, штаб АТО, як орган управління відповідно до Положення про оперативний штаб з управління АТО функціонувати перестав, рекомендовано звернутись до суду за встановленням факту належності правовстановлюючого документу (а.с. 14-15). На підтвердження персональних даних та вірного їх зазначення в правовстановлюючих документах заявник надав до суду: копію паспорту громадянина України - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Маріуполя, серії [NUMBER] , виданого 07.03.2001р. Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області; спеціальний жетон 0123758, виданий 15.07.2019 старшому сержанту поліції [PERSON] , ГУ Національної поліції у Донецькій області, ДОП 0091014 довідку про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] № [NUMBER] , видану 12.11.2001р. ДПІ у Приморському районі м. Маріуполя (а.с. 6-8, 13). Звертаючись до суду із заявою про встановлення юридичного факту, заявник просить встановити факт належності йому записів стосовно нього в наказі першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України №33 від 02 лютого 2015року, №347 від 13 грудня 2015року, № 348 від 14.12.2015, які пов`язані з проходженням його служби в органах внутрішніх справ та отриманням в подальшому статусу учасника бойових дій. Записи в зазначених наказах не відносяться до належних заявнику правовстановлюючих документів, та до тих документів, відносно яких законом передбачено встановлення юридичного факту. Також заявник не довів, що не має іншої можливості одержати зміни у відомчих документах, який був виданий підрозділом при СБУ. Відповідно до п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації визначаються відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України. Обставини безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення підлягають встановленню при вирішенні питання надання особі статусу учасника бойових дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок). Пунктом 4 Порядку визначений чіткий перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій і підтверджують безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення. На підставі визначених Порядком документів рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п. 5 Порядку). Відповідно до Порядку рішення комісії або міжвідомчої комісії може бути оскаржене у судовому порядку. Також, суд не може погодитися із посиланнями заявника, що не мається можливості внести зміни до наказів №33 від 02 лютого 2015року, №347 від 13 грудня 2015року, № 348 від 14.12.2015, з посиланням на те, що 30 квітня 2018 року припинено проведення антитерористичної операції, Штаб АТО, як орган управління АТО перестав функціонувати перестав та йому рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності йому запису, стосовно нього в цьому наказі. Як вбачається з матеріалів справи, накази №33 від 02 лютого 2015року, №347 від 13 грудня 2015року, № 348 від 14.12.2015 були видані першим заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, керівником оперативного штабу з управління АТО (по стройовій частині). Відповідно до пунктів 1, 7, 8, 12 Положення про Антитерористичний центр та його координаційні групи при регіональних органах Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 14 квітня 1999 року № 379/99, Антитерористичний центр (далі Центр) є постійно діючим органом при Службі безпеки України, складається з Міжвідомчої координаційної комісії та штабу, а також координаційних груп та їх штабів, які створюються при регіональних органах Служби безпеки України. Керівник Центру має першого заступника та трьох заступників, один з яких є начальником штабу Центру. Штаб є виконавчим робочим органом Центру. Тож заявник мав можливість звернутися до СБУ, при якому існував штаб АТО, з клопотанням про внесення змін в наказах, які були видані відносно нього з зазначенням вірних його анкетних даних, а у разі незгоди з прийнятим даною установою рішенням - оскаржити дані дії до суду. У зв`язку з наведеним суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed