Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], в обґрунтування якої зазначила, що остання була її матір'ю, проживала за адресою: [INFO]. 12.09.2016 року мати заявника померла, про що 13.09.2016 року в м. Торезі Донецької області місцевим відділом ЗАГС було видане свідоцтво про смерть серії ДНР № 037285. [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 30.09.2016 року в отриманні свідоцтва про смерть матері заявнику було відмовлено. Просила встановити факт смерті 12.09.2016 року в м. Торезі Донецької області [PERSON], [INFO]. Заявник судовому засіданні підтримала свої вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеним у заяві, та просила суд встановити факт смерті її матері. Також пояснила, що мати тимчасово у звязку з проведенням АТО мешкала в м. Маріуполі Донецької області, але коли почала розуміти, що може скоро померти, висловила останню волю померти вдома та бути похованою саме там. Тому на початку вересня 2016 року вона забрала мати додому в м. Торез, де мати й померла 12.09.2016 року та була похована 13.09.2016 року. Представник заінтересованої особи [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданої заяви просив суд розглянути справу за відсутності представника. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є донькою [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії ІV-МЮ № 391927, видане 13.09.1979 року Фрунзенським відділом ЗАГС м. Москви). [PERSON] заявник набула внаслідок укладення шлюбів та розлучень (свідоцтво про одруження І-НО № 088509 від 25.01.2000 року, свідоцтво про розірвання шлюбу І-НО № 08028 від 06.04.2007 року; свідоцтво про одруження І-НО № 086956 від 06.06.2007 року, свідоцтво про розірвання шлюбу І-НО № 243432 від 22.01.2013 року, після розірвання останнього шлюбу заявникові залишено прізвище «Павленко»). 13.09.2016 року місцевим відділом ЗАГС в м. Торезі Донецької області було видане свідоцтво про смерть серії ДНР № 037285, відповідно до якого [PERSON],[INFO], померла 12.09.2016 року в м. Торезі Донецької області. Згідно довідки про причину смерті до форми № 106/у № 163, виданої 12.09.2016 року Центром первинної медико-санітарної допомоги м. Торезу Донецької області, причиною смерті 12.09.2016 року [PERSON] стала хронічна недостатність кровообігу, церебральний атеросклероз, хронічна ішемічна хвороба серця, дифузний атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією. 30.09.2016 року заявникові [PERSON] міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні реєстрації смерті було відмовлено через подання документу, виданого на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та через відсутність лікарського свідоцтва про смерть, форма якого визначена наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Крім наданих документів доводи заявника підтверджують покази опитаних в судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що товаришує із заявником [PERSON] близько 6 останніх місяців, вони постійно спілкуються. В перших числах вересня 2016 року заявник зателефонувала їй та повідомила, що забрала свою матір з м. Маріуполя додому в м. Торез, що матір перебуває в поганому стані здоров'я. Потім через короткий проміжок часу знов подзвонила та повідомила про смерть матері, просила допомоги. Їй відомо, що [PERSON] похована 13.09.2016 року на кладовищі м. Торезу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з [PERSON] її повязують дальні родинні та близькі дружні відносини, на протязі останніх 10 років вони тісно спілкуються між собою. Останні 2-3 місяці мати заявника [PERSON] тяжко хворіла, внаслідок чого заявник забрала матір з тимчасового місця мешкання в м. Маріуполі додому, в м. Торез. 10.09.2016 року [PERSON] стало зовсім зле, а 12.09.2016 року о 6 годині ранку [PERSON] зателефонувала їй та повідомила, що матері більше немає. 13.09.2016 року [PERSON] була похована в м. Торезі. Вислухавши заявника, свідків та дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. На підставі п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Указом Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», Кабінету Міністрів доручено у тижневий строк ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість. На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 11.11.2014 року і абзацом другим пункту 3 якої зобов'язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 01.12.2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств, організацій, що належать до їх сфери управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Торез Донецької області включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті [PERSON] Крім того, на думку суду, юридичний факт знайшов підтвердження в судовому засіданні шляхом доведення безпосередньо показами заявника та свідків факту смерті [PERSON] 12.09.2016 року у м. Торезі Донецької області. При цьому, надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. На пiдставi ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»,

Outcome: approved