Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності йому трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 17 вересня 1980 року з помилково вказаною датою народження. Заява вмотивована тим, що у зв`язку з втратою трудової книжки, заявнику був видано дублікат трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої від 03 травня 1990 року, в якій дата народження [PERSON] вказана правильно - [INFO] . Згодом знайшовся оригінал трудової книжки, подальші записи були зроблені в оригіналі. Під час оформлення пенсії, заявник надав Управлінню Пенсійного фонду України в Луганській області оригінал та дублікат трудової книжки. У зв`язку з вказаними розбіжностями в написанні дати народження в паспорті громадянина України та в оригіналі трудової книжки, у заявника виникли складнощі при оформленні пенсії за віком, документи на призначення пенсії у зв`язку з цим не були прийняті працівниками Управління Пенсійного фонду України. Ухвалою від 16 листопада 2020 року заяву прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю., копія зазначеної ухвали було направлена сторонам. 11 січня 2021 року від представника заінтересованої особи до суду надійшли пояснення, в яких він заперечує проти встановлення факту належності заявнику трудової книжки, заповненої з помилкою. В обґрунтування своєї позиції представник заявника послався на ст. 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 293, 315 ЦПК України. В судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заявник 09 лютого 2021 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило. Враховуючи вищевикладені обставини, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так судом встановлено, що згідно копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] , народився [INFO] в м. Лисичанську, Луганської області, (а.с. 4). З копії свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що російською мовою « [PERSON] », народився [INFO] в м. Пролетарськ, Луганської області (а.с. 6). З картки платника податків № [NUMBER] вбачається, що остання видана [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Трудова книжка [NUMBER] заповнена 17 листопада 1920 року на російською мовою « [PERSON] » [INFO] . (а.с.7). Дублікат трудової книжки [NUMBER] заповнений 03 травня 1990 року на ім`я « [PERSON] » [INFO] (а.с.11). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа ВСУ від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З положень абзацу 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року встановлено, що на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Встановлення факту належності [PERSON] трудової книжки має для заявника юридичне значення, оскільки необхідно для оформлення пенсії. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив, що правовстановлюючий документ - трудова книжка серії [NUMBER] заповнена на ім`я [PERSON] містить помилку в зазначені місяця народження останнього, однак оскільки подані докази щодо дати і місця народження, прізвища, імені та по батькові заявника узгоджуються між собою, а не встановлення даного факту призведе до порушення права заявника на пенсію, зважаючи на необґрунтованість пояснень заінтересованої особи з цього приводу, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити заяву [PERSON] та встановити факт належності йому правовстановлюючого документа.

Outcome: approved