Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Заявник [PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника: обмежити спілкування [PERSON] з нею та дочкою; заборонити [PERSON] наближатися до їх місця проживання по [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати їх, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який інший спосіб спілкуватися з ними; заборонити [PERSON] вести з ними листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. В обґрунтування вимог заявник вказала, що [INFO] в неї із [PERSON] народилася дочка [PERSON] . З вересня 2020 року по кінець 2020 року вони разом з [PERSON] та дочкою спільно проживали на орендованій квартирі. За час спільного проживання [PERSON] постійно принижував її, виражався нецензурною лексикою в її адрес, вживав спиртні напої, погрожував фізичною розправою та застосовував силу у присутності дитини. Відчуваючи страх за своє та доньки життя, вона з дитиною переїхала проживати до квартири батьків по [ADDRESS] , де по даний час зареєстровані та проживають. Після переїзду до батьків [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово приходив до місця їх проживання, стукав у двері та вікна, погрожував та вчиняв сварки. Вона не забороняє та не чинить перешкоди [PERSON] бачитись із дитиною, однак лише коли батько перебуває у тверезому стані. 10 жовтня 2021 року о 01 год. 18 хв. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в черговий раз прийшов до місця їх проживання по [ADDRESS] , стукав руками у двері, вікна та вимагав впустити його у квартиру. Вказаними діями [PERSON] розбудив доньку [PERSON] , яка злякалася та почала плакати. Вона викликала працівників поліції, однак до їх приїзду [PERSON] втік з місця події. 03 листопада 2021 року вона разом з дитиною зустрілися з [PERSON] . Під час прогулянки на бульварі Д. Галицького у м. Тернопіль на дитячому майданчику [PERSON] з донькою [PERSON] розпочали віддалятись та дитина почала плакати. Коли вона наблизилась до них останній почав нецензурно виражатися, шарпати її, погрожувати та наносити удари руками. Під час вказаних подій [PERSON] тримав дитину ззаду за капюшон та сильно шарпав нею. Через вказані події о 15 год. 56 хв. вона знову викликала працівників поліції. Вказала, що з вересня 2020 року по даний час вона потерпає від погроз, принижень, залякувань, нецензурної лексики в її сторону, нападів та побоїв з боку [PERSON] . Дитина [PERSON] постійно перебуваючи з нею бачить вказані дії [PERSON] , у зв`язку з чим плаче, лякається, а тому також страждає. Крім цього, [PERSON] постійно продовжує писати їй у «Вайбер» та «Інстаграм» погрози, обзиває її ненормативною лексикою, телефонує у нічний час, при цьому перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Посилаючись на наведене та те, що [PERSON] чинить стосовно неї та дитини домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, з метою забезпечення їх захисту від подальшого домашнього насильства зі сторони [PERSON] , просила задовольнити заяву. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила її задовольнити, з підстав викладених у ній. [PERSON] \~та його\~представник [PERSON] \~заперечили щодо\~задоволення заяви.\~ [PERSON] \~заперечив факт\~належності йому\~долучених заявником\~переписок у\~«Вайбер» та «Інстаграм». Вважає, що належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання доньки, любить її та бажає бачитись із нею. Однак, заявник чинить йому у цьому перешкоди, не надає можливості бачитись із донькою, ув`язку з чим між ними виникають конфлікти. На даний час він звернувся до органу опіки та піклування щодо встановлення йому графіку побачень із донькою. Однак, будь-якого насильства він відносно доньки та заявника не вчиняє. Посилаючись на наведене, просили відмовити у задоволенні заяви. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 липня 2020 року, виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №2559. Як слідує з талону повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію за №41409 від 18 жовтня 2021 року, 10 вересня 2021 року о 01 год. 18 хв. надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що співмешканець [PERSON] , перебуваючи в нетверезому стані вчиняє сварки, поводиться неадекватно. Як вбачається з талону повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію за №45042 від 05 листопада 2021 року, 03 листопада 2021 року о 15 год. 56 хв. надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що колишній співмешканець [PERSON] , перебуваючи на бульварі Д. Галицького у м. Тернопіль, вчиняв сварку, штовхає її в присутності малолітньої дитини. Із досліджених у судовому засіданні відеозаписів на CD-диску вбачається, що на останніх зафіксовано як [PERSON] тримає за капюшон дочку [PERSON] та між ним і [PERSON] виникає конфлікт. Із аудіозаписів на CD-диску вбачається, що на останніх зафіксовано як [PERSON] забирає у [PERSON] мобільний телефон та на неодноразові її прохання повернути його відмовляється. Неодноразово, у телефонних розмовах із [PERSON] ображає останню, висловлюється нецензурною лексикою в сторону заявника, неодноразово погрожує [PERSON] фізичною розправою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була свідком подій на бульварі [PERSON] 03.11.2021 року пояснила, що бачила як між сторонами по справи відбувався конфлікт, [PERSON] шарпав, штовхав [PERSON] , при цьому це відбувалось на очах у дитини та остання сильно плакала. Після того, як вона втрутилась у конфлікт, останній покинув місце події. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є братом [PERSON] та разом вони проживають у квартирі по [ADDRESS] . Пояснив, що був свідком подій, як 10 жовтня 2021 року о 01 год. 18 хв. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння прийшов до місця їх проживання по [ADDRESS] , де стукав руками у двері, вікна та вимагав впустити його у квартиру, так як бажає побачатись із донькою. У зв`язку з чим [PERSON] викликала поліцію, однак останній до їх приїзду залишив місце події. Допитана у\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] ,\~яка є\~матір`ю [PERSON] ,\~пояснила,\~що у\~сторін справи\~є спільна\~дитина [PERSON] .\~На даний\~час між\~ними постійно\~виникають конфлікти,\~оскільки [PERSON] \~перешкоджає [PERSON] \~бачитися із\~донькою.\~Не заперечила\~той факт,\~що між\~сторонами справи\~є конфліктні\~та напружені\~відносити. Однак, вона жодного разу не бачила зі сторони [PERSON] будьяких дій, які б свідчили про насильство щодо доньки [PERSON] . Пояснила, що 17 листопада 2021 вона разом із сином приїхали до [PERSON] , щоб привітати [PERSON] із днем народженням. Вони разом із [PERSON] та донькою гуляли, розмовляли та між ними були нормальні відносин. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. В силу вимог ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з вимогами ч. 3\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з вимогами п. 3 ч. 1\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ч. 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За змістом ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом установлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] та [PERSON] , є особами, які спільно проживали як сім`я, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час проживають окремо. [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі за [ADDRESS] . У вказаній квартирі крім неї, проживають також їх мати, брат, сестра, а також її малолітні діти. [PERSON] неодноразово була піддана домашньому насильству з-боку\~\~\~ [PERSON] . Такі обставини встановлені судом на підставі пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні та досліджених в судовому засіданні відео, аудіоматеріалів долучених до заяви. [PERSON] не заперечив факт належності йому зафіксованих на них розмов із [PERSON] [PERSON] не було надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин. На час розгляду справи в суді відносини між сторонами не покращились, [PERSON] не надає належної оцінки своїм дій щодо [PERSON] . Враховуючи викладене, зважаючи на тривалість протиправної поведінки [PERSON] , приймаючи до уваги те, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, не бажає змінювати свою поведінку, суд прийшов до висновку, що доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №520/13677/19, від 26 лютого 2020 року у справі №154/1692/19. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближатися до місця проживання [PERSON] по [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який інший спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести з [PERSON] листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, строком на три місяці. Суд вважає, що вказані тимчасові обмеження прав [PERSON] є виправданими та доречними, відповідають меті їх застосування, та забезпечать дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (три місяці) є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи . Водночас, твердження заявниці [PERSON] , що малолітня донька [PERSON] є постраждалою від домашнього насильства [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді та не можуть бути задоволенні судом. Заявником не\~надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо дитини, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису. Із долучених відео- та аудіоматеріалів таких обставин також не встановлено. Суд не приймає до уваги долучені заявником скріншоти із соціальних мереж «Вайбер» та «Інстаграм», оскільки [PERSON] заперечив факт належності йому вказаних листів, а тому останні не є належними та достовірними доказами в розумінні ст. 77-79 ЦПК України. Враховуючи вищенаведенні вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] психологічного насильства стосовно доньки, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви у цій частині. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial