Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Заявник [PERSON], звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з заявою, яку згодом уточнювала (т.2 а.с. 26-28) про встановлення факту відсутності цивільної процесуальної дієздатності у [PERSON] [INFO], в період з 07 липня 2003 року по день смерті, [INFO], за станом здоров'я та по встановленому медичному критерію згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року по справі № 2- 231/2011. В обґрунтування заяви вказала, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 жовтня 2016 року, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21.12. 2015 року скасовано, дану справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В первісній заяві про встановлення факту, що має юридичне значення заявниця вказувала, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір відчуження квартири з умовою довічного утримання від 20 листопада 2002 року, № 3069 в реєстрі, за яким я, належним чином утримувала її, проживала з нею однією сім'єю та виконувала всі умови даного договору. Від 15.08.2005 року [PERSON] подала позов до Іллічівського міського суду Одеської області про розірвання договору довічного утримання, тоді як рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18.10.2011 року (справа № 2-231/2011 р.), було встановлено факт того, що [PERSON] в період з 07.07.2003 року по день смерті [INFO] страждала недоумством з галлюцинаторно-меренівнімі включеннями, в наслідок чого вона повністю не могла усвідомлювати своїх дій та (або) керувати ними. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви заперечував, просив суд визнати безпідставною. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] відповідно свідоцтва про смерть, актовий запис № 589 від [INFO] померла [PERSON] (т.1 а.с. 129, т.2 а.с.12). Відповідно копії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23.09.2015 року по заяві [PERSON], заінтересованої особи [PERSON], та органу опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області, про встановлення факту відсутності цивільної процесуальної дієздатності у [PERSON] в задоволенні відмовлено (т.2, а.с. 54). Згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12.12.2015 року, рішення Іллічівського суду від 23.19.2015 року залишено без змін (т. 2 а.с. 56-57). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19 жовтня 2016 року, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23.09.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21.12. 2015 року скасовано, дану справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с. 212-213). Згідно копії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13.10.2011 року за позовом [PERSON] до Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті про захист порушеного права, встановлено факт того, що [PERSON] в період з 07.07.2003 року по день смерті [INFO] страждала недоумством з галлюцинаторно-меренівнімі включеннями, в наслідок чого вона повністю не могла усвідомлювати своїх дій та (або) керувати ними. (т.2 а.с. 22). Таким чином, був встановлений медичний критерій для визнання особи недієздатною. Відповідно уточненої заяви від 10.01.2017 року, [PERSON] просила суд: встановити факт відсутності цивільної процесуальної дієздатності (за диспозитивністю) у [PERSON], 1936 року народження, в період 07 липня 2003 року по день смерті, [INFO], за станом здоров'я по встановленому медичному критерію згідно з рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року(т. 2 а.с. 26-28). Усна заява [PERSON], якою він заперечує проти висновку та процедури проведення посмертної психіатричної експертизи є безпідставною, так як ще 18.10.2011р. Іллічівським міським судом Одеської області було ухвалено рішення, яким встановлено факт того, що [PERSON] в період з 07.07.2003р. по день смерті 31.07.2006р., страждала недоумством з галюцінаторно-маревними включеннями, внаслідок чого вона повністю не могла усвідомити значення своїх дій та керувати ними. Таким чином був встановлений медичний та юридичний критерії для визнання особи недієздатною, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18.10.2011р. набрало законної сили та до теперішнього часу не було оскаржено. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Та обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Верховний Суд України в п. 8 постанові Пленуму № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», роз'яснює про те, що від вирішення питання щодо недієздатності громадянина залежить можливість його участі у вирішенні інших цивільних прав, а тому заяви про визнання громадянина недієздатним підлягають розглядові окремо від інших вимог. Одночасно зі спором про право, цивільне питання про недієздатність громадянина може вирішуватися судом лише в тому разі, коли спір виник після смерті цього громадянина. Сумісний розгляд вимог окремого і позовного провадження можливий лише у тих випадках, коли від вирішення вимоги окремого провадження виникає спір про право цивільне і позовна вимога щодо вирішення такого спору може бути заявлена одночасно із відповідною вимогою окремого провадження. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України та роз'яснень викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно ч.3 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Outcome: approved