Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва 12.02.2020 року з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] ; визнати [PERSON] , який народився [INFO] в місті Владивосток Приморського краю, Росія, та помер [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Львова. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначено, що 11.12.2012 року її батьком [PERSON] було складено заповіт на її ім`я, яким він заповідав всю належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] . [INFO] батько помер. 11.07.2019 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про відкриття спадкової справи. 12.11.2019 року за №1767/02-14 заявник отримала лист від Першої львівської нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадину за заповітом у зв`язку із неможливістю встановити родинні відносини із спадкоємцем через розбіжності в прізвищах. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 14.02.2020 року було відкрито провадження у справі. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Демченко Н.В. у судове засідання не з`явились, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до яких заяву про встановлення факту підтримали та наполягали на її задоволенні. Заінтересована особа [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої вимоги [PERSON] визнала та не заперечувала проти їх задоволення і встановлення факту, що остання є дочкою [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви, а також копію спадкової справи №209/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , суд приходить до наступного. Згідно ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За нормами ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Статтею 319 ЦПК України регламентовано, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (ч. 2 ст. 319 ЦПК України). Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Згідно частин 1 та 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ст. 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішення спору про право. Судом встановлено, що згідно заповіту серїї ВТВ [NUMBER] від 11.12.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1226, [PERSON] , податковий номер [NUMBER] , народився [INFO] в місті Владивосток Приморського краю, Росія, на випадок своєї смерті зробив розпорядження та всю належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] заповідав своїй доньці [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт, згідно витягу №32738024 від 11.12.2012 року, зареєстровано у спадковому реєстрі за номером 53904651. 10.05.2019 року [PERSON] , який народився [INFO] в місті Владивосток Приморського краю, помер у віці 82 роки, про що 10.05.2019 року складено відповідний актовий запис №253, та про що Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 28.05.2019 року видано свідоцтво серії [NUMBER] . Аналогічна інформація міститься у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00023427922 від 18.07.2019 року. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 11.07.2019 року остання звернулася до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] її батька [PERSON] . Заява посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В. (бланк ННХ 251701). Крім того, 07.11.2019 року [PERSON] звернулася до Першої львівської нотаріальної контори з заявою №923 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] . Листом від 12.11.2019 року за №1767/02-14 Першої львівської нотаріальної контори відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на 7/12 частин квартири [ADDRESS] , оскільки з поданих документів неможливо встановити родинні відносини із спадкоємцем через розбіжності в прізвищах, а саме: прізвище спадкодавця згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , а прізвище батька [PERSON] згідно її свідоцтва про народження [PERSON] . Згідно повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління реєстрації міста Львова, батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , росіянин. Аналогічна інформація міститься у повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00024474408 від 07.11.2019 року. Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Львова, [PERSON] , [INFO] перемінила прізвище на [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища 10.06.2004 року зроблено запис №36. Згідно висновку Миколаївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.01.2020 по справі №442/15.1-6.6.2 [PERSON] було відмовлено у зміні прізвища батьків заявниці з « [PERSON] » на « [PERSON] » в актовому записі про її народження. Отже заявник не має іншої можливості, окрім як у судовому порядку, одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме: факт її родинних відносин із батьком. Відповідно до наявного в матеріалах спадкової справи №209/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, складеного державним нотаріусом Першої львівської нотаріальної контори Гусар Л.В. від 06.02.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-41, нотаріусом було посвідчено, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] до Ѕ частки у спадщині, та його дочка [PERSON] , [INFO] , РНОКПП[NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, факт того, що [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] посвідчено нотаріусом під час видачі зазначеного вище свідоцтва про спадщину №1-41 від 06.02.2020 року. Визнавався вказаний факт і самим спадкодавцем [PERSON] за своє життя, який складаючи заповіт 11.12.2012 року, зазначив про те, що [PERSON] , [INFO] , є його донькою. Також факт того, що спадкодавець [PERSON] є батьком [PERSON] підтверджено [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , яка пережила спадкодавця. З огляду на викладене, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] та наявності підстав для її задоволення, оскільки під час судового розгляду з сукупності досліджених судом, належних, допустимих та узгоджених між собою доказів було встановлено факт того, що спадкодавець [PERSON] є батьком [PERSON] . При цьому суд враховує, що вказаний факт породжує юридичні наслідки; за наведених вище обставин чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує цей факт; встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] не пов`язується з наступним вирішення спору про право. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Куруючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315-319 ЦПК України, ст.ст.1233, 1235, 1236, 1245 ЦК України, суд

Outcome: approved