Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Заявник\~ звернувся до суду з зазначеною заявою, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 січня 2002 року помер [PERSON], якому за життя належала земельна ділянка площею 8,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Таким чином, після смерті [PERSON] на території сільської ради відкрилася спадщина. Спадкоємців за законом та заповітом після померлої немає. На день смерті була зареєстрована одна. Оголошенням в газеті «Сільське Криворіжжя» від 18.05.2017 року № 20 (7519) Златоустівська сільська рада повідомляла про неуспадковану земельну ділянку, після смерті [PERSON] Спадкоємцям запропоновано звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини, проте за оформленням спадщини ніхто не звертався. У звязку з чим, заявник просить суд визнати відумерлою спадщину, що залишилася після смерті [PERSON], померлого 09 січня 2002 року, у вигляді земельної ділянки площею 8,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, яка за життя належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №131988, виданого 12 грудня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3969, на підставі рішення 22 сесії XXIII скликання Златоустівської сільської ради від 15 листопада 2001 року. Представник заявника в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 34).\~ Представник заінтересованої особи, до суду не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. В звязку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~ Суд, вивчивши письмові матеріали справи, давши оцінку наданим суду доказам,\~ вважає, що вимоги обґрунтовані не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 січня 2002 року помер [PERSON],\~ що підтверджується копією актового запису про смерть № 04 від 10.01.2002 року з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 05.02.2019 року (а.с. 26-27). За життя [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №131988, виданого 12 грудня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3969, на підставі рішення 22 сесії XXIII скликання Златоустівської сільської ради від 15 листопада 2001 року, належала земельна ділянка площею 8,690 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 11). Із повідомлення № 883/01-16 від 13.03.2019 року наданого Шостою Криворізькою державною нотаріальною конторою (а.с. 31), вбачається, що до\~ Шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від спадщини після смерті [PERSON], померлого 09.01.2002 року, ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, заповіти від його імені не посвідчувалися, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що також, вбачається з\~ в інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину) від 13.03.2019 року (а.с. 33) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13.03.2019 року (а.с. 32). Оголошенням в газеті «Сільське Криворіжжя» від 18.05.2017 року № 20 (7519) Златоустівська сільська рада повідомляла про не успадковані земельні ділянки, після смерті громадян, в тому числі\~ [PERSON], де спадкоємцям запропоновано звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини (а.с. 14). У звязку з цим, суд вважає встановленим, що [PERSON], який помер 09.01.2002 року спадкоємців за заповітом та за законом не мав. Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою на підставі ст.1277 ЦК України в редакції 2003 року, відповідно до положень якої у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], помер 09.01.2002 року і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, оскільки Цивільний кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, то строк в один рік почав обчислюватися з 01 січня 2003 року, тому можливо зробити висновок, що правовідносини які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Таким чином, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 р. і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. За змістом положень ст. 555 ЦК Української РСР 1963 року держава не вправі відмовитися від прийняття спадщини, тому, у випадку відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, вважається, що спадщина прийнята державою. За таких обставин, спадщина перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР, тому заява про визнання спадщини відумерлою не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed