Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутньою. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що з 05.09.2012 він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , громадянкою Російської Федерації. [INFO] у них народився син [PERSON] Проживали вони з [PERSON] та сином за адресою: [ADDRESS] . У червні 2014 року [PERSON] зібрала свої речі та покинула їх з сином, з того часу її місцезнаходження йому не відоме. Рідні в неї відсутні, з сином вона не спілкується. Заявник зазначає, що визнання [PERSON] безвісно відсутньою має для нього юридичне значення, оскільки він матиме право на отримання соціальної допомоги, а також матиме змогу вивезти дитину з тимчасово окупованої території України. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 27.05.2019. 27.05.2019 розгляд справи відкладено до 12.06.2019 у зв`язку з повторним направленням запиту до Державної прикордонної служби України. 12.06.2019 розгляд справи відкладено до 25.06.2019 у зв`язку з ненадходженням відповіді на запит. Заявник в судовому засіданні 27.05.2019 підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши у своїй сукупності та взаємозв`язку всі матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. За нормою ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимогам ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідомо, або за місцезнаходження її майна. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 03.11.2010, заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Петровське Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) [ADDRESS] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.07.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перевальського районного управління юстиції у Луганській області, вбачається, що [INFO] в м. Перевальськ Перевальського району Луганської області народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . В заяві заявник зазначив, що в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не перебував. Після відкриття провадження у справі та в ході розгляду заяви [PERSON] суд виконував положення ч.1 ст.307 ЦПК України шляхом направлення відповідних письмових запитів для отримання інформації відносно громадянки [PERSON] , інформація, що надійшла до суду, приєднана до матеріалів справи та була досліджена в ході судового розгляду справи. Згідно інформації Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області за вих. № 734/18.7-30 від 06.05.2019 за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] , не виявлено. З повідомлення Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Луганській області за вих. 2068/111/20-2019 від 10.05.2019 вбачається, що станом на 08.05.2019 в інформаційній підсистемі «Розшук» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відсутня інформація щодо розшуку [PERSON] , [INFO] . З отриманої на запит суду інформації з Управління Державної міграційної служби України в Луганській області вбачається, що за наявними обліками УДМС та його територіальних підрозділів, які розташовані на підконтрольній українській владі території України і працюють в штатному режимі, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання не значиться. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 0.184-20576/0/15-19-Вих від 06.06.2019, відомостей про перетинання державного кордону України громадянкою Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , не виявлено. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його син [PERSON] з вересня 2012 року проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак, в червні 2014 року [PERSON] покинула будинок сина, залишила сина та онука, і з того часу будь-який зв`язок з нею відсутній, додому вона не поверталася, за цей період вона не телефонувала, листів чи повідомлень не надсилала. Як вбачається\~з обґрунтування\~заяви [PERSON] \~та його\~пояснень в\~судовому засіданні,\~оголошення [PERSON] \~безвісно відсутньою\~має для\~нього юридичне\~значення та\~ необхідне\~йому для\~оформлення соціальної\~допомоги на\~неповнолітнього сина,\~можливості перетину лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей без нотаріальної згоди матері дитини. Згідно зі ч.1 ст.43 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання не має відомостей про місце її перебування. Згідно ч.2 ст.43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Відповідно до імперативних положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, про розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження №61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18). Таким чином, з урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів в сукупності з показаннями допитаного свідка, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, враховуючи, що відомості про місце перебування [PERSON] відсутні понад чотири роки, суд приходить до висновку, що подану заяву [PERSON] слід задовольнити. Враховуючи наявні матеріали справи та зміст показань допитаного судом свідка, зокрема, що останні відомості про місце перебування [PERSON] були отримані в червні 2014 року, відповідно, початком безвісної відсутності [PERSON] слід вважати дату 01 липня 2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved