Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сімєю на час відкриття спадщини та факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю. Заява мотивоване тим, що вона та її діти [PERSON] і [PERSON] проживали разом з [PERSON], який приїхав до них в червні 2001 року з Чернівецької області за запрошенням її свекрові, яка знала його з дитинства. Вони всі між собою домовились, що він буде проживати як член сімї. 24.10.2014 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщин. Спадковим майном є гараж, який належить померлому [PERSON] згідно свідоцтва про право власності № 19 від 06.09.2002 року. Однак, у цьому свідоцтві [PERSON] помилково записаний по батькові «Якимович». За життя спадкодавець заповіту не склав. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги, вона [PERSON] та її діти [PERSON] і [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини з [PERSON] має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Представник заявника адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його довірителька [PERSON] та її діти [PERSON] і [PERSON] проживали разом з [PERSON] однією сімєю з 2001 року до дня його смерті, тобто до 24.10.2014 року. Оскільки, у [PERSON] відсутні спадкоємці за заповітом, а також відсутні спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги, то на підставі ст. 1264 ЦК України [PERSON] та її діти мають право на спадкування майна [PERSON] і тому встановлення даного факту має юридичне значення. Крім того, представник заявника зазначив, що у [PERSON] на праві власності належить гараж, який розташований по вул. Чубинського, 14 в м.Костопіль Рівненської області, однак у свідоцтві на право власності на даний гараж [PERSON] помилково записаний по батькові «Якимович». [PERSON] та її діти мають право на спадкування даного гаража, а тому встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про право власності на гараж № 19 від 06.09.2002 року, має юридичне значення. Представник заінтересованої особи Костопільської міської ради [PERSON] на розгляд справи не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Костопільської міської ради. Костопільська міська рада проти заяви не заперечує. Заслухавши пояснення представника заявника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги зазначені в заяві не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пункт 2. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 24.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з гаража, який розташований в м. Костопіль по вул. Чубинського,14. З відповіді Державного нотаріуса Костопільської районної державної нотаріальної контори наданої на запит суду, вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена (а.с.23-24). Відповідно до ч. 2 ст. 64 та ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать окрім дружини (чоловіка) власника і їх дітей та батьків і інші особи, які постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство. З будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO] (замінена назва вулиці на Гетьманська) та довідки № 1798 від 16.04.2015 року вбачається, що за адресою: вул. Гетьманська, 35 в м.Костопіль, був зареєстрований та постійно проживав спадкодавець [PERSON], який помер 24.10.2014 року, з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.4, 5-6). Згідно вимог ст. 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги за законом є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як роз'яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що десь з 2001 року [PERSON], який помер 24.10.2014 року, проживав разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], так як у них була домовленість, що [PERSON] допомагатиме [PERSON] Він давав їй грошові кошти для оплати комунальних послуг, також давав кошти на придбання їжі та іншого, а [PERSON] готувала їжу, прибирала, купувала все, що він попросить, але вони мали окремий бюджет, а після смерті вона провела його поховання. Свідок [PERSON] пояснив, що знає, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] та її дітьми у домі останньої, однак він не знає чи вони проживали як одна сімя. Йому лише відомо, що [PERSON] доглядала за [PERSON]А, та надавала посильну допомогу останньому до дня його смерті. Чи був у [PERSON] та [PERSON] спільний бюджет він не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що у будинку [PERSON] разом з її сімєю проживав [PERSON] приблизно з 2001 року по день його смерті. Однак йому невідомо чи був у [PERSON] та [PERSON] спільний бюджет. Таким чином, суд вважає, що заявником не виконано вимоги ч.2 ст.59 ЦПК України, оскільки [PERSON] та її представник не підтвердили обставини викладені в заяві, а саме те, що заявник протягом тривалого часу, на який вона вказує, а саме з 2001 року до 24 жовтня 2014 року проживала однією сім'єю з померлим [PERSON], оскільки спільним побутом з померлим не були пов'язані, не мали спільного бюджету з ним, не мали з ним ніяких спільних прав та обов'язків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Між тим, як вбачається із справи заявник не звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини і нотаріус не відмовляв їй в оформленні спадщини після смерті [PERSON]. Таким чином, заявниця не надала достатньо доказів щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що заявником не подано доказів про те, що свідоцтво про право власності на гараж № 19 від 06.09.2002 року належить спадкодавцеві [PERSON] і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Крім того, заявник не довела, що встановлення факту належності [PERSON] свідоцтво про право власності на гараж № 19 від 06.09.2002 року має юридичне значення для неї. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed