Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Заявник - [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про встановлення факту належності документу. Зацікавлена особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. В обґрунтування заяви вказує, що в зв`язку з досягненням пенсійного віку вона звернулася Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для призначення пенсії за віком. Однак в призначенні пенсії їй було відмовлено в зв`язку з тим, що в трудовій книжці записано на російській мові, що вона видана «[PERSON]», тоді, як в паспорті громадянина України її прізвище на російській мові - « [PERSON] ». Вказане фактично унеможливлює призначення їй пенсії за віком, тому вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. А тому, просить встановити факт належності їй - [PERSON] трудової книжки, виданої 06.12.1977 року « [PERSON] », 1960 року народження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.07.2019 року відкрито провадження у справі за заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник - [PERSON] не з`явилася, але 29.07.2019 року через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглянути заяву про встановлення факту, що має юридичне значення у її відсутність. В судове засідання представник зацікавленої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області не з`явився, але 22.07.2019 року представником Криштоф В.В. подано заяву про розгляд справи у відсутність представника. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав як джерело права. Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). В судовому засіданні встановлено, що 06.12.1977 року заявниці, яка до одруження мала прізвище « [PERSON] » була видана трудова книжка на ім`я [PERSON] , 1960 року народження. 25.07.1980 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 25.07.1980 року Бюро РАГС м. Усть-Ілімськ, серії [NUMBER] (а.с. 8). В зв`язку з цим останній були внесені зміни до трудової книжки в частині прізвища заявника та вказано її прізвище на російській мові « [PERSON] ». При зверненні [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для оформлення документів необхідних для призначення пенсії, було виявлено, що на першій сторінці трудової книжки від 06.12.1977 року зазначено прізвище заявниці на російській мові « [PERSON] », відповідно в перекладі на українську мову - « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Вказана невідповідність порушує право заявниці на отримання пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування». Як вбачається з свідоцтва про народження та паспорта заявниці її прізвище ім`я та по батькові на українській мові « [PERSON] » і народилася вона [INFO] року, що свідчить про те, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією особою. Тому відповідно трудова книжка видана 06.12.1977 року на ім`я « [PERSON] » належить [PERSON] . Враховуючи викладене, беручи до уваги відсутність заперечень з боку заінтересованої особи щодо встановлення факту належності заявнику трудової книжки, виданої 06.12.1977 року « [PERSON] », 1960 року народження та обумовленість заявленої вимоги настанням юридичних наслідків у вигляді можливості заявника реалізації права на отримання пенсії, суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимоги про встановлення вищевказаного факту належності правовстановлюючого документу особі, оскільки докази, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні підтверджують вказаний факт, та у суду відсутні сумніви щодо цього. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved