Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням такого заходу тимчасового обмеження прав кривдника як заборона перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] по [ADDRESS] строком на 6 місяців. Обґрунтовує заяву тим, що вона є власником 2/5 часток квартири по [ADDRESS] . Між нею та заінтересованою особою склались неприязні стосунки через те, що [PERSON] упродовж тривалого часу вчиняє стосовно неї психологічне, фізичне та економічне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити її життя у власному житлі нестерпним. Кілька років поспіль [PERSON] чинить стосовно неї психологічне насильство, що виявляється у постійних погрозах, залякуванні, цькуванні, застосовуванні сили, чиненні перешкод у користуванні житлом. Вона постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані, їй страшно перебувати вдома, вона боїться за своє життя та здоров`я, оскільки неодноразово вона зверталася в правоохоронні органи за захистом. Фізичне насильство відображається в тому, що [PERSON] неодноразово застосовує до неї силу, погрожує. Психологічне насильство полягає в тому, що [PERSON] при щоденному спілкуванні із нею веде себе агресивно, обзиває її нецензурними лайками, погрожує розправою, безпідставно обмежує її в користуванні власним майном, зокрема закриває на ключ і не дає їй можливості користуватись кімнатою, телевізором, меблями, речами домашнього вжитку. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема: справа №607/1460/15-п, справа №607/3316/15-п, справа № 607/5927/15-п, справа №607/5481/15-п, справа № 607/12293/17, справа №607/16377/19 та стосовно нього видавався обмежувальний припис у справі №607/17680/19. Вважає, що такі обставини можуть бути підставою для видачі обмежувального припису. Ухвалою судді від 24 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд 24 червня 2020 року на 10 год. 40 хв. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав з викладених у ній підстав. Заявник у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями, застосовує до неї ненормативну лексику, погрозливі висловлювання, не дає їй спокійно жити, застосовує фізичне насильство, що виявляється у формі штовхань, вона боїться за власне життя і здоров`я. Після ухвалення Тернопільським апеляційним судом 19 листопада 2019 року постанови, якою [PERSON] обмежено в праві перебування в їх місці проживання строком на 2 місяці, обставини їхнього життя та ставлення [PERSON] до неї жодним чином не змінилося, він і надалі продовжує вчиняти щодо неї протиправні дії, внаслідок яких вона залякана, зацькована, боїться за власне життя і здоров`я. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що всі протиправні дії вчиняє його брат [PERSON] , а він тільки потерпає через це, бо мама відразу пише скарги на них обох. Звісно, це його обурює і він висловлює мамі власне невдоволення, висловлює до неї претензії, застосовує ненормативну лексику, але решта її претензій - це не що інше, як наклепи на неї. Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Квартира, у якій проживає заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 2/5 частки, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частці кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05 січня 2001 року, виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2008 року, виданим державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А., зареєстрованим в реєстрі за №3-3736. Заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №4168 від 11 липня 2019 року, виданою ПП «Наш дім». В період з 2014 року по 2019 рік заявник [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів за фактом вчинення її синами [PERSON] та [PERSON] насильства щодо неї. З відповідей Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на запити [PERSON] вбачається, що з [PERSON] та [PERSON] неодноразово було проведено бесіду виховного характеру про недопустимість порушень чинного законодавства відносно заявника і відповідно складено адміністративні протоколи за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). На основі заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства прийнято рішення щодо винесення термінового заборонного припису щодо обох синів. 21 травня 2020 року поліцейським роти №4 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Пеленюк П. винесено терміновий заборонний припис серії АА №134678 стосовно кривдника [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру стосовно постраждалої особи [PERSON] та заборонено йому на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис винесено строком на 7 діб з 22 год. 25 хв. 21 травня 2020 року по 22 год. 25 хв. 28 травня 2020 року. У судовому засіданні заявник стверджувала, що [PERSON] цього заборонного припису не виконував, його поведінка в цей час анітрохи не змінилась. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року заборонено [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] по [ADDRESS] строком на 2 місяців. Як убачається з зазначеної постанови, апеляційним судом встановлено, що [PERSON] здійснює щодо своєї матері [PERSON] психологічний та моральний тиск, що проявляється у систематичних приниженнях, нецензурній лайці, постійних погрозах, залякуванні, цькуванні, застосуванні сили, погрозах ножем, чиненні перешкод у користуванні кімнатою, телевізором, меблями, речами домашнього вжитку та житлом, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері [PERSON] та є ризики продовження вчинення його в майбутньому. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON] , поведінка [PERSON] з часу ухвалення цієї постанови жодним чином не змінилась. Продовження вчинення щодо [PERSON] домашнього насильства підтверджується терміновим заборонним приписом від 21 травня 2020 року. Доводи [PERSON] про те, що про наявність такого припису він не знав, суд вважає необгрунтованими, оскільки з припису вбачається, що припис він отримав, але від підпису про отримання відмовився. Також до матеріалів справи долучено ряд постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, роздруковані із ЄДРСР. Із вказаних постанов не вбачається, відносно яких осіб вони ухвалені, однак, як зазначалося, Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері [PERSON] . Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази, надані суду, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення. Так, судом установлено, що в родині постійно виникають конфліктні ситуації, існує насильство [PERSON] щодо матері похилого віку, яке проявляється у систематичному, тривалому психологічному тиску щодо неї, її приниженні, нецензурній лайці, постійних погрозах, залякуванні, цькуванні, застосуванні сили, чиненні перешкод у користуванні житлом. Тому, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої матері похилого віку, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, а саме заборони перебувати йому в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , строком на два місяці. При цьому суд враховує, що статтею 8 Європейської Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди, серед іншого, не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Тому, оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (2 місяці) є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи похилого віку. На підставі наведеного,

Outcome: approved