Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документа, а саме: свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 01.12.1994 року за адресою: [ADDRESS] , яке видане на підставі розпорядження від 01.12.1994 року №17235ж Фондом комунального майна м.Херсона та встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документа, а саме: договору дарування від 14.12.2005 року, реєстровий №5164, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. Заява обґрунтована тим, що заявнику на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 01.12.1994 року та договору дарування від 14.12.2005 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . У свідоцтві № [NUMBER] про право власності на житло від 01.12.1994 року, виданого Фондом комунального майна м.Херсона, та у договорі дарування від 14.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А., була допущена помилка в прізвищі заявника, а саме: записано як « [PERSON] », а у паспорті « [PERSON] ». З метою здійснити державну реєстрацію квартири заявниця звернулась до державного реєстратора Херсонської міської ради Херсонської області, але їй було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 03.03.2020 року №51437242, через розбіжність у написанні прізвища у правовстановлюючих документах, в зв`язку з чим заявник змушений звернутись до суду, оскільки позбавлений права здійснити державну реєстрацію квартири відповідно до чинних норм законодавства та вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М., від 31.12.2020 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено справу до судового розгляду. Сторони належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, заперечень проти задоволення заявлених вимог не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ч.1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно паспорта серії [NUMBER] заявник має повне прізвище ім`я та по батькові « [PERSON] ». Фондом комунального майна м.Херсона 01.12.1994 року видано Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] , відповідно до якого квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . Згідно договору дарування від 14.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А., [PERSON] передала у власність безоплатно [PERSON] , Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №51437242 від 03.03.2020 року, відмовлено заявнику у державній реєстрації прав власності на квартиру, що розташована в [ADDRESS] , в зв`язку з виявленням розбіжностей в імені, оскільки в поданій заяві на паспорті заявника зазначено « [PERSON] », в поданих документах та в реєстрі прав власності на нерухоме майно « [PERSON] ». Згідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 01.12.1994 року та Договір дарування від 14.12.2005 року, реєстровий №5164, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. належить - заявнику, так як всі дані, які ідентифікують особу, зокрема його, ім`я, по-батькові збігаються. Тому суд приходить до висновку, що правовстановлюючі документи, а саме: Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 01.12.1994 року та Договір дарування від 14.12.2005 року, реєстровий №5164, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А., належать заявнику [PERSON] . При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на володіння та користування майном. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній. Таким чином, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved