Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

заявник [PERSON] звернулась в суд з заявою та просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 29.07.1971 №2-3576р., рішення про відведення земельної ділянки №327/7 від 15.07.1971 року, акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 березня 1986 року та виписки із рішення №133 від 20.03.1986 року про затвердження актів про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлових будинків, які належать громадянам на праві особистої власності. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника покликалась на те, що [PERSON], [INFO], проживає в [INFO]. 10 березня 2016 року помер її батько [PERSON]. Згідно із договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 29.07.1971р. N6 2-3576 її батькові було надано дозвіл на будівництво житлового будинку. У зазначеному документі прізвище її батька вказано як [PERSON]. В рішенні про відведення земельної ділянки №327/7 від 15.07.1971 року, в акті про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 березня 1986 року та у виписці із рішення №133 від 20.03.1986 року про затвердження актів про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлових будинків, які належать громадянам на праві особистої власності він записаний також як [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина на будинок та земельну ділянку за адресою: м. Стрий, вулиця Кобринської, 37. Вона була дуже здивована, оскільки завжди знала, що її батько [PERSON], однак чому в правовстановлюючих документах він записаний як [PERSON] їй невідомо. У всіх належних йому документах він був записаний [PERSON], зокрема у свідоцтві про смерть, свідоцтвах про народження та одруження, її та братовому свідоцтві про народження. Проте коли вона звернулась до Стрийської ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 02 грудня 2016 р. їй було відмовлено у видачі свідоцтва в звязку з помилкою в правовстановлюючих документах. Тому, вона вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа. В судовому засідання представник заявника [PERSON] підтримала заявлені вимоги та просить їх задоволити покликаючись на мотиви наведені в заяві. Представник заінтересованої особи Стрийської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилась, однак подала до суду заяву в якій просять розгляд справи проводити без їх участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечують. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з свідоцтва про смерть І-СГ №413176, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області від 10 березня 2016 року, що такі документи видані на імя [PERSON], який помер 10 березня 2016 року у віці 70 років, про що складено відповідний актовий запис №140.Даний факт також знаходить своє відображення в свідоцтві про народження [PERSON] серії ЯИ №840243 та свідоцтві про шлюб, серії ІІ-ЯК №0191479. Окрім того, як вбачається із свідоцтв про народження [PERSON] та заявниці [PERSON], серії І-СГ № 371864 та І-АВ №136133 відповідно, [PERSON] був їх батьком та його прізвище в даних документах вказане як «Сафіяник Володимир Олексійович». Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 29.07.1971 №2-3576, рішення про відведення земельної ділянки №327/7 від 15.07.1971 року, акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 березня 1986 року та виписки із рішення №133 від 20.03.1986 року про затвердження актів про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлових будинків, які належать громадянам на праві особистої власності(копії яких знаходяться в матеріалах справи), вбачається що такі видані на імя [PERSON]. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як розяснено в п.12\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У відповідності до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Згідно\~ст.212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні, дослідженими обставинами справи встановлено, що прізвище батька заявника «Сафіяник» у правовстановлюючих документах, а самев договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 29.07.1971 №2-3576, рішенні про відведення земельної ділянки №327/7 від 15.07.1971 року, акті про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 03 березня 1986 року та виписки із рішення №133 від 20.03.1986 року про затвердження актів про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлових будинків, які належать громадянам на праві особистої власності, помилково зазначено його прізвище «Софіяник» замість «Сафіяник». Встановлення даного факту породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки дає їй право на оформлення спадщини в нотаріуса та отримання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, факт належності правовстановлюючого документу заявнику підтверджується її поясненнями, наведеними в заяві, показами свідків, а також зібраними і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають, тому, за наведених обставин, заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved