Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та 04.12.2014р. у м.Луганську вона народила сина [PERSON], на підтвердження чого їй було видано медичну довідку, яка не є дійсною на території України. У звязку з чим просила суд винести рішення, яким встановити факт того що [PERSON] народився 04.12.2014р. на тимчасово окупованій території України в м.Луганську, та його батьками є: батько [PERSON], 26.02.1981р.н., громадянин України, уродженець [INFO], проживає за адресою: [INFO]; мати [PERSON], 14.02.1981р.н., громадянка України, уродженка м.Первомайськ, проживає за адресою: [INFO], за рахунком перша дитина народжена у матері, підстава запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб, актовий запис №191 від 10.09.2005р. складений Ленінським відділом ДРАЦС Луганського МУЮ. У судове засідання заявник, її представник, представник заінтересованої особи Старобільського РВ РАЦС ГТУЮ у Луганській області не зявились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч.2 ст.158, ч.3 ст.235 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, її представника, представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України (а.с.6-7) [PERSON] народилась 14.02.1981р. у м.Первомайськ Луганської області, зареєстрована: [INFO]. Відповідно до ксерокопії свідоцтва про шлюб (а.с.9) [PERSON], 26.02.1981р.н., уродженець [INFO], громадянин України, та [PERSON], 14.02.1981р.н., уродженка м.Первомайськ Луганської області. Громадянка України, одружились 10.09.2005р., шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції за актовим записом №191, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Відповідно до ксерокопії дублікату медичного свідоцтва про народження №118(а.с.10) [PERSON], яка проживає: [INFO], народила в Луганському перинатальному центрі 04.12.2014 року дитину хлопчика при одноплідних пологах, пологи перші, батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 р. №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», встановлено, що міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014р. затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено у т.ч. місто Луганськ. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи вказану ксерокопію дублікату медичного свідоцтва про народження, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника, суд вважає, що надана заявником ксерокопія дублікату медичного свідоцтва про народження (а.с.10) є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] 04.12.2014р. на тимчасово окупованій території України в м. Луганську області народила першу дитину хлопчика. Відповідно до ч.1 ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що дійсно [PERSON] народився 04 грудня 2014 року на тимчасово окупованій території України в м.Луганську та відповідно до ч.1 ст.133 СК України батьками дитини є: мати [PERSON], 14.02.1981р.н., уродженка м.Первомайськ Луганської області, громадянка України, зареєстрована і проживає: [INFO]; батько [PERSON], 26.02.1981р.н., уродженець [INFO], громадянин України, проживає: [INFO]; дитина народилась при одноплідних пологах, дитина у матері перша; підстава для внесення запису відомостей про батька - свідоцтво про шлюб, актовий запис №191 від 10.09.2005р. складений Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи (а.с.а.с.6-7,9,10), а медичне свідоцтво про народження дитини видано установою, розташованою на території населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, то суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту народження - законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.257-1, п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання.

Outcome: approved