Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, розпорядження №12381, дата проведення реєстрації 04.02.1999 р. зареєстроване №2781. В обгрунтування заяви зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого народилась дитина [PERSON] , [INFO] . [INFO] внаслідок хвороби помер [PERSON] . За життя [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , де він був зареєстрований. Зазначена квартира була приватизована [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (в рівних долях), зареєстрована 02 лютого 1999 року Київським бюро технічної інвентаризації, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, розпорядження №12381, дата проведення реєстрації 04.02.1999 р., реєстраційний №2781. З метою прийняття спадщини після померлого [PERSON] , подано заяву про прийняття спадщини за законом - квартири [ADDRESS] , державному нотаріусу Другої київської державної контори Ткач О.А., в провадженні якої перебуває спадкова справа №571/2019. Проте, як виявилось, оригінал свідоцтва про право власності на житло, квартири [ADDRESS] , було втрачено. Другою київською державною нотаріальною конторою направлено запити №5936/02-14 13.12.2019 року до контролюючих органів щодо надання на руки гр. [PERSON] дублікату свідоцтва про право власності на житло. Разом з тим, отримано відповідь про те, що виявлено розбіжності паспортних даних заявника з даними, що містяться в архівній справі по приватизації вищезазначеної квартири. На підставі цього, відділ приватизації житлового фонду не має змоги прийняти рішення щодо скасування оригіналу свідоцтва про право власності та виготовити дублікат свідоцтва на квартиру. Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надано інформаційну довідку КВ-2019 № 48791 від 16.12.2019 року, в якій зазначено, що згідно даних реєстрованих книг Бюро, кв. [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях). Зазначений факт, як вказує заявниця, а саме розбіжність у написанні її прізвища в паспорті та правовстановлюючому документі, створює перешкоди в отриманні дублікату свідоцтва про право власності на житло, кв. [ADDRESS] та оформлення спадкової справи після смерті гр. [PERSON] відповідно до закону. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.03.2021р. відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , розгляд справи призначено на 02.06.2021р. У судове засідання 02.06.2021р. заявниця та її представник не з`явились. Від представника заявниці надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Заінтересовані особи Управління житлово-комунального господарства та Друга київська державна нотаріальна контора подали заяви про слухання справи за відсутності їх повноважних представників. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі наведених положень ЦПК України, а також з огляду на клопотання представника заявника та заінтересованих осіб, суд вирішив розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованих осіб на підставі наявних матеріалів справи. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] , виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридична значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення належності їй, [PERSON] , правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, розпорядження №12381, дата проведення реєстрації 02.02.1999р., зареєстроване за №2781, де вказано « [PERSON] ». Так, судом встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло від 02.02.1999 року, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власниками значаться [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Дане свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 02.02.1999р. за №12381, квартира зареєстрована в БТІ у реєстровій книзі за №2781. У відповіді Відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.11.2020р. №085/26-474 щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру № 86 на [ADDRESS] вказано, що Відділ не має змоги прийняти рішення про скасування оригіналу свідоцтва про право власності та виготовлення дублікату свідоцтва на квартиру [ADDRESS] , оскільки виявлено розбіжності паспортних даних заявників з даними, що містяться в архівній справі по приватизації вказаної квартири. З наданих до матеріалів справи документів, а саме належним чином засвідченої копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, паспорту серії [NUMBER] , виданого 16.09.1997 року Старокиївським РУ ГУ МВС України в місті Києві, вбачається, що заявниця вказана як [PERSON] . За таких обставин, наданими заявницею доказами, доведено, а судом встановлено, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло від 02.02.1999 року, видане Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району за розпорядженням №12381, зареєстроване в реєстровій книзі за номером 2781, дійсно належить [PERSON] , [INFO] . Крім того, як вбачається, за паспортом [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Факт належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення і необхідний їй для отримання дублікату свідоцтва на право власності та оформлення спадщини. У відповідності до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати суд залишає за заявником.

Outcome: approved