Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , заборонивши йому строком на шість місяців перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та наближатись на відстань менше 300 м до місця їх проживання. Заяву мотивувала тим, що проживає за вищевказаною адресою разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , де також проживає її зведений брат [PERSON] Проте, [PERSON] має алкогольну залежність, влаштовує скандали, ображає та принижує їх та застосовує фізичне насильство. Так, 27.03.2017 її дочку було госпіталізовано з діагнозом - струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної ділянки. З приводу таких дій [PERSON] , зверталася до відділу поліції з відповідною заявою, однак кримінальне провадження закрито постановою слідчого, яка ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11.12.2017 скасована. Окрім цього, 17.03.2019 [PERSON] спричинив їй тілесні ушкодження, а саме, струс головного мозку, забій м`яких тім`яних ділянок, а 15.05.2019 вкотре побив її дочку, яку в той же день госпіталізовано з діагнозом: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Проте, вжитті судом заходи не дали результату, [PERSON] продовжує залякувати їх та погрожувати фізичною розправою, а тому вважає, що на даний час єдиною можливістю захисту її сім`ї є обмежувальний припис. У судовому засіданні заявник та представник заявника заяву підтримали з підстав, що викладені у такій, просили суд заяву задовольнити в повному обсязі. Заявник додатково пояснила, що у квартирі [ADDRESS] , окрім неї та дочки [PERSON] , проживає її зведений брат по батькові [PERSON] та його матір [PERSON] Вказала, що останні зловживають алкогольними напоями та часто запрошують для цього сторонніх осіб. Окрім цього, щодо видачі обмежувального припису на максимальний строк, пояснила, що [PERSON] має можливість проживати в своєї колишньої дружини, яка проживає в сусідньому будинку. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду заяви, що відповідно до ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши та перевіривши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити частково. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , її дочка - [PERSON] , [INFO] , зведений брат по батькові - [PERSON] , [INFO] , а також його матір - [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Окрім них, у такій квартирі зареєстровані, однак не проживають, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник покликалася на те, що [PERSON] постійно вчиняє відносно неї та її дочки дії, пов`язані з словесними образами, погрозами та заподіянням тілесних ушкоджень, що є проявом психологічного та фізичного насильства, яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини є нелюдським поводженням. Фактами, які підтверджують вищезазначені обставини є неодноразові звернення із заявами до Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області щодо протиправних дій [PERSON] , відкриття відносно нього кримінального провадження та притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а також докази звернення заявника та її дочки за медичної допомогою. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Як видно з наданих суду матеріалів, заявник з приводу протиправних дій [PERSON] відносно неї, неодноразово зверталася до Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області з відповідними заявами. Так, з відповідей Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області від вересня 2016 року, 09.01.2018, 20.12.2018, 09.01.2019, 10.01.2019, встановлено, що в діях [PERSON] відсутні ознаки кримінального правопорушення та з останнім проведено профілактичну бесіду. Постановою слідчого від 11.05.2017 закрито кримінальне провадження №12017140070000964 від 26.03.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до такої постанови, 24.03.2017 близько 19.00 год за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, піч час якого останній штовхнув [PERSON] , внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження, що не заперечив [PERSON] під час допиту. Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 11.12.2017 вищевказану постанову скасовано за необґрунтованістю та передчасністю. Як видно з виписки №4093 із медичної карти хворого, [PERSON] , [INFO] , 24.03.2017 звернулася в Комунальну міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги з діагнозом - забій м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки справа. Згідно з витягом з історії хвороби №4128/17, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальній міській дитячій клінічній лікарні з 27.03.2017 до 03.04.2017 з діагнозом - струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної ділянки. Висновком експерта №555 від 12.04.2017 встановлено, що вказана травма голови утворилася від дії тупого предмета, могла виникнути від удару головою до кута дверей 24.03.2017, та відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Як видно з виписки №2975 із медичної карти хворого від 23.03.2018, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальній 8-мій міській клінічній лікарні м. Львова з 19.03.2018 до 23.03.2018 з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій м`яких тканин тімяних ділянок. Окрім цього, постановами Сихівського районного суду м. Львова від 23.10.2017, 08.02.2019 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] 05.09.2017 о 17.00 год, 21.11.2018 о 00.30 год відповідно, за місцем свого проживання: [ADDRESS] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме, під час конфлікту із своєю сестрою [PERSON] висловлювався в її сторону нецензурною лайкою. Окрім цього, з 15.05.2019 до 16.05.2019 дочка заявника [PERSON] перебувала на лікуванні в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» з діагнозом - струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, що підтверджується виписним епікризом з медичної карти №6596. З приводу цього, 15.05.2019 заявник зверталася до Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області з заявою щодо спричинення [PERSON] її дочці тілесних ушкоджень. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №12019140070001198 від 15.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Таким чином, на переконання суду, заявник [PERSON] та її дочка [PERSON] є постраждалими особами від дій [PERSON] , які мають ознаки домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 4 цієї статі обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Враховуючи зібрані у справі докази, в ході судового розгляду доводи заявника знайшли своє підтвердження, а тому, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника та її дочки, суд прийшов до висновку про необхідність видачі стосовно [PERSON] обмежувального припису з визначенням заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених пунктами 1, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Проте, підстав для видачі обмежувального припису на максимальний строк судом не встановлено, оскільки [PERSON] зареєстрований за адресою проживання заявника та достовірних доказів можливості проживання останнього за іншою адресою суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про видачу обмежувального припису, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , а саме, заборонити останньому строком на 3 місяці перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та наближатись на відстань менше 100 метрів до місця їх проживання. За таких обставин, заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та

Outcome: partial