Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, вимоги якої мотивує тим, що його батько [PERSON] постійно проживав на Україні з 22.01.1079 року, а мати [PERSON] - з 06.12.1979 року. Потім вони на початку 80-х років виїхали у Вірменію, де одружилися. У них [INFO] року народився син [PERSON]. У 1988 року вони переїхали до Росії та отримали громадянство Російської Федерації. В середині 90-х років переїхали на Україну в Тарутинський район до брата [PERSON] - [PERSON] З того часу постійно проживають на Україні по теперішній час за старими радянськими паспортами. Сам заявник також весь цей час проживав з батьками на Україні, ходив до школи, але громадянство України не мав можливості отримати, а тому у 27 років в 2014 році вимушений був звернутись до Генерального Консульства Росії в Одесі та отримати громадянство Росії, оскільки на той час у нього не було жодного документа. Тому, щоб він зміг подати документи на отримання громадянства України, йому необхідно підтвердження факту проживання його батьків на території України до 24 серпня 1991 року. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави викладені в заяві. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, але подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій заперечував проти задоволення заяви за браком доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила всі обставини викладені в позові та пояснила, що вона з батьками заявника товаришували з 1973 по 1983 роки, потім вони поїхали у Вірменію одружитися, повернувшись на Україну проживали в Тарутинському районі і вони знов почали спілкуватися та товаришують по теперішній час. Вислухавши представника заявника, приймаючи до уваги заяву представника заінтересованої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.12.1964 року територіальним відділом РАЦС Шаумянського району м. Єреван вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в Вірменській РСР (а.с.9-10). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27.10.1961 року Гюлістанською сільською радою депутатів трудящих, [PERSON] народилась [INFO] року в с. Гюлістан, Шаумянівського району Азербайджанської РСР( а.с.27-28). Відповідно до довідки Нерубайської сільської ради №02-17-359 та домової книги для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS], [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] з 06.12.1979 року по 16.09.1983 рік (а.с.14, 24-25). Згідно довідки Нерубайської сільської ради №02-17-414 від 16.04.2018 р. [PERSON] був зареєстрований з 22.01.1979 року по 16.09.1983 рік в [ADDRESS] ( а.с.26 -25). 23.09.1983 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видано територіальним відділом РАЦС Шаумянського району м. Єреван 23.09.1983 року ( а.с.15-16). З свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.11.1987 року територіальним відділом РАЦС Маштоцського району м.Єреван вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м. Єреван, Вірменській РСР (а.с.29). [PERSON] отримав громадянство Російської Федерації 30.06.1994 року, що підтверджується довідкою Управління внутрішніх справ Ярославської області №661 від 04.07.1994 року. ( а.с.11). З довідки №758 від 07.09.2017 року, виданої Рівненською сільською радою Тарутинського району Одеської області та довідки про зняття з реєстрації місця проживання №245 від 07.09.2017 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в с. Рівне з 15.05.1990 року по 30.07.1997 року (а.с.36-37). Встановлення факту проживання разом за батьком на території Україні необхідно заявнику для подачі документів до Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області для отримання громадянства України. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується встановленими і дослідженими у справі доказами. Суд сприймає вказані документи як носії конкретної інформації факту проживання [PERSON] та [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, які ніким не спростовані. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне їх задовольнити.

Outcome: approved