Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, мотивуючи свої вимоги тим, що він є особою, який постраждав внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням, а також є особа з інвалідністю ІІ групи. Працюючи водієм в автотранспортному підприємстві (АТП) Чорнобильської атомної електростанції імені В.І. Леніна був залучений до робіт по ліквідації наслідків на ЧАЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, оскільки відповідно до наказу від 19.04.1985 року № 2с їх автотранспортне підприємство залучалось до формувань Цивільної оборони. Маючи намір на підставі вищенаведених обставин встановити статус інваліда війни та отримати посвідчення, заявник звернувся із відповідними документами до Управління праці та соціального захисту населення із відповідною заявою, однак йому було відмовлено з підстав недоведеності факту залучення його до формувань Цивільної оборони і виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони. На підставі викладеного заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт його участі та виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони 26 квітня 1986 року. В судовому засіданні заявник підтримав вимоги своєї заяви в повному обсязі та просив про їх задоволення. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про вручення поштової кореспонденції. 17.10.2019 через канцелярію суду від представника Управління надійшло клопотання про проведення розгляду справи у відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки заявника, в період з 1982 року по 1990 року [PERSON] працював на Чорнобильській АЕС, на момент аварії на посаді водія автотранспортного підприємства (АТП) Чорнобильської атомної електростанції імені В.І. Леніна (а.с.15-18). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] та вкладки до нього [NUMBER] від 19.12.2006 року, заявник [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за категорією 1, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.10). Як вбачається з експертного висновку №1010 від 09.07.1996 року та довідки серії МСЕК № 013911 від 13.09.2006 року, заявник є інвалідом ІІ групи, інвалідність пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.11). Згідно наказу Чорнобильської атомної електростанції № 2 с від 19.04.1985 «О руководящем составе, службах, формированиях гражданской обороны» автомобільну колону для перевезення вантажів от АТП було безпосередньо залучено до участі по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Відповідно до довідки № 12183 від 21.07.1997 року вбачається, що 26 квітня 1986 року заявник працюючи водієм в автотранспортному підприємстві (АТП) Чорнобильської атомної електростанції імені В.І. Леніна, приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.14). Заявник звернувся до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Деснянської в м. Києві РДА із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. 22.07.2019 року заявнику було надано відповідь про те, що наданих ним документів не достатньо для підтвердження факту його залучення і виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони (а.с.6-7). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника ЦО Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (№01 від 29.04.1986 року, №02 від 30.04.1986 року, №16 від 04.05.1986 року, №52 від 19.05.1986 року та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктів та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Згідно зі ст. 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Зазначене підтверджується також наказом начальника ЦО - директора ЧАЕС від 19.04.1985 року № 2с «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони». Згідно з п.9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Суд вважає, що основним доказом участі заявника в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 1), видане на ім`я заявника, яке відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення факту того, що заявник 26.04.1986 року, як працівник ЧАЕС, виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, з метою сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів особи, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved