Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, на обґрунтування якої вказала, що 02.04.2016 року в місті Донецьк помер її чоловік [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим 02.04.2016 року Пролетарським відділом записів актів цивільного стану міста Донецьк на підставі лікарського свідоцтва №43/3 від 02.04.2016 року. З метою належної державної реєстрації смерті чоловіка для подальшого оформлення своїх спадкових справ вона звернулася до ВДРАЦС Красноармійського району Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, проте в державній реєстрації та видачі свідоцтва про смерть їй було відмовлено через те, що лікарське свідоцтво та свідоцтво про смерть, видані закладами, які знаходяться на окупованій території, не визнаються державою. Вказуючи на це, заявник просить суд встановити факт смерті чоловіка [PERSON], померлого 02.04.2016 року в м. Донецьк Донецької області в віці 67 років, з метою подальшої державної реєстрації його смерті. В судовому засіданні заявник підтримала вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Красноармійському району Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, до судового засідання не зявився, повідомивши суд про розгляд справи у його відсутність, що не перешкоджає судовому розгляду. Вислухавши пояснення заявника та дослідивши докази у справі, суд вважає, що вимоги щодо встановлення факту смерті підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] з 23 квітня 1974 року перебувала в шлюбі з [PERSON], який проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відміткою про реєстраційний облік в паспорті громадянина України заявника (арк.спр. 11). Після початку бойових дій та окупації Донбасу заявник, як внутрішньо переміщена особа, була взята на облік в УПСЗН м.Димитрова. Фактичним місцем її перебування значиться адреса: м.Димитров, квартал 40[ADDRESS] (арк.спр.6). В УПСЗН м.Димитрова значився на обліку як внутрішньо переміщена особа і її чоловік [PERSON], який 2 квітня 2016 року помер в м. Донецьк. На підтвердження його смерті заявником надані лікарське свідоцтво про смерть від 02.04.2016 року, видане Комунальною установою «Центр первинної медично-санітарної допомоги №11міста Донецьк Донецької Народної Республіки, згідно якого причиною смерті [PERSON] стала хронічна судинна мозкова недостатність III ступеню, церебральний атеросклероз з гіпертонією III ступеню та свідоцтво про смерть, видане Пролетарським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції ДНР (арк. спр. 4-5). Згідно ст.49 Цивільного Кодексу смерть особи підлягає державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» в редакції від 05.04.2015року та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5 з подальшими змінами). Частиною першою статті 6 цього Закону повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті здійснюється відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті на окупованій території України визначено статтею 257-1 Цивільного процесуального Кодексу, за правилами якої заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Оскільки згідно з Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів м. Донецьк тимчасово призупинено, заявник, як внутрішньо переміщена особа, згідно з п.11 ч.1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Так як на підтвердження факту смерті [PERSON] заявником до відділу РАЦС подано документи, видані органами самопроголошеної ДНР, які відповідно до п. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створюють правових наслідків, так як будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсними, єдиним законним способом отримати свідоцтво про смерть, що буде визнане державою Україна, є звернення із заявою до суду в порядку окремого провадження на підставі ст.ст.256, 257-1 Цивільного процесуального кодексу України для встановлення факту смерті особи в\~певний час у разі неможливості її реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події. Як встановлено судом і вбачається з відповіді начальника Красноармійського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 18.05.2016 р., куди заявник зверталася з приводу видачі свідоцтва про смерть чоловіка, в реєстрації смерті чоловіка їй було відмовлено в звязку з тим, що заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, і розяснено можливість встановлення факту смерті особи, померлої на непідконтрольній українській владі території, в судовому порядку. Факт смерті [PERSON] знайшов своє достатнє підтвердження в судовому засіданні як в показаннях самого заявника, так і в показаннях свідка [PERSON], яка суду пояснила, що заявниця є її рідною тіткою, яка разом зі своїм чоловіком [PERSON] проживала в [INFO]. 2 квітня 2016року чоловік тітки помер і був похований на Щегловському кладовищі в м.Донецьку. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, видані органами і установами на тимчасово окупованій території України, на які в ході судового розгляду посилався заявник, суд, враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» та Консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, виходячи з ключових інтересів заявника, як виняток, з метою повного і всебічного зясування обставин справи приймає ці документи до уваги і оцінює їх в сукупності та взаємозвязку з іншими доказами, які дозволяють суду вважати вимоги заявника доведеними. Відповідно до ч. 2 ст.259 ЦПК рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, є підставою для одержання такого документу. Оскільки факт смерті чоловіка, який просить встановити заявник, породжує для нього правові наслідки, які не повязуються з подальшим вирішенням спору про право, і інша позасудова процедура одержання документа, який посвідчував би факт смерті особи відсутня, суд вважає за необхідне вимоги заявника задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved