Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Заявник [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі [INFO] у м. Горлівка, матір'ю якої є [PERSON], [INFO], громадянка України, уродженку м. Горлівка, батьком якої є [PERSON], [INFO], громадянин України, уродженець м. Горлівка, Україна, посилаючись на те, що [INFO] року вона, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, в Горлівському міському пологовому будинку, народила хлопчика та отримала медичне свідоцтво про народження. Рішенням Відділу ДРАЦ по м. Харкову заявнику було відмовлено у реєстрації народження дитини. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про отримання рекомендованого листа суду з судовою повісткою, причину неявки суду не повідомив. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані заявником докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року на тимчасово окупованій території України в м. Горлівка Микитівського району Донецької області заявник [PERSON] народила дитину - [PERSON], про що 20 листопада 2017 року ТМО «Семья и здоровье» їй було видано медичне свідоцтво про народження № 311. Зареєструвати народження дитини в органах державної реєстрації актів цивільного стану України на підставі наявних документів заявник не може. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме: - копією Медичного свідоцтва про народження № 311, виданого заявнику 20 листопада 2017 року ТМО «Семья и здоровье», відповідно до якого [INFO] року заявник народила хлопчика; - відмовою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові у державній реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] року. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У відповідності до статті 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року заявниця народила хлопчика - в м. Горлівка Микитівського району Донецької області. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України, визначеній постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) і сформульованого у ньому так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений виняток у справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. На підставі наведеного, суд, як виняток, приймає в якості доказу надане заявником Медичне свідоцтво про народження № 311, видане йому 20 листопада 2017 року ТМО «Семья и здоровье», та у сукупності з іншими письмовими доказами вважає факт народження заявником на тимчасово окупованій території України [INFO] року дитини - [PERSON] - доведеним. В частині задоволення заяви про встановлення батьком дитини - [PERSON] суд вважає за необхідне в задоволенні заяви відмовити, оскільки заявник з цією особою у зареєстрованому шлюбі не перебуває і жодних доказів його батьківства суду надано не було. Частиною 4 статті 257-1 ЦПК України визначено, що рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215, п. 7 ч. 1 ст. 256, ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ЦПК України, Рішенням Європейського Суду з прав людини «Кіпр проти Туреччини», Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), суд -

Outcome: partial