Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області із заявою про оголошення особи померлою та просить оголосити [PERSON] , 1972 року народження, уродженця та жителя с. Федорівка, Гусятинського району Тернопільської області померлим. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона є дочкою [PERSON] , 1972 року народження, який проживав у с. Федорівка, Гусятинського району Тернопільської області, разом з дружиною [PERSON] , нею та її братами [PERSON] та [PERSON] . В 2001 року тато поїхав на пошуки заробі\-тку до Херсонської області і з того часу ніяких відомостей від нього не надходило. У зв`язку з цим її мати [PERSON] у 2004 році звернулася до суду із заявою про визнання його безвісно відсутнім і 13 липня 2004 року на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області [PERSON] , 1972 року народження визнано безвісно відсутнім. Враховуючи те, що протягом 15 років місце перебування [PERSON] не відоме, в архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області актового запису про смерть останнього не виявлено, оголошення [PERSON] померлим необхідне її для оформлення прав на майно, відсутність факту реєстрації смерті останнього унеможливлює реалізацію такого права, тому просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримла в повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково показала, що її батько тривалий час відсутній за місцем проживання, та місцем його перебування не відоме, а оголошення його померлим необхідне її для оформлення прав на спадкове майно, оскільки вона та її брати є спадкоємцями першої черги, а відсутність факту реєстрації смерті батька унеможливлює реалізацію такого права. Представник заінтересованої особи Копичинецької міської рада Чортківського району Тернопільської області в судове засідання не з`явилася, однак подав суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі встановив наступні факти. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , яка народилася [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] повторно видане 19 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Гусятинського районног управління юстиції Тернопільської області. (а.с.8) Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 09 серпня 2019 року Гусятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] та [PERSON] січня 2016 року зареєстрували шлюб у Яблунівській сільській раді Гусятинського району Тернопільської області.(а.с.9) Відповідно до довідки №82 від 02.06.2021 року виданої Копичинецькою міською радою с.Тудорів Чортківського району Тернопільської області [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2001 по даний час. Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 13 липня 2004 року у справі №2-780/04р. [PERSON] , 1972 року народження, останнє місце проживання с.Федорівка Гусятинського району Тернопільської області визнано безвісно відсутнім. Відповідно до частини першої статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України. При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підтвердження вимог заяви заявник надала суду рішення суду про визнання [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім станом на 2004 рік, довідку міської ради про відсутність особи за місцем проживання. Разом із тим, суду не надано відомостей про вжиті заявником чи іншими особами заходи для відшукання [PERSON] , звернення до правоохоронних органів, відкриті кримінальні провадження, вироки судів, матеріали оперативно-розшукових справ, інформації про відсутність доходів за період з 2001 року по 2021 рік, про видачу [PERSON] закордонного паспорту та перетин ним державного кордону, про перебування його на обліку у лікаря-психіатра чи нарколога, в органах соціального захисту населення, про участь у воєнних діях чи інших відомостей, які у своїй сукупності дали б суду можливість зробити обґрунтоване та вірогідне припущення про смерть [PERSON] .. Однак таких доказів матеріали справи не містять, будь-які клопотання з цього приводу учасниками справи не заявлялися. Суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18) зазначено, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Таким чином, саме по собі рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою не свідчить про її ймовірну смерть, а відтак безумовну можливість оголосити її померлою, а навпаки, ґрунтується на тому, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження станом на певний проміжок часу неможливо. Відтак, рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою саме по собі не є достатнім доказом для оголошення особи померлою. Крім цього, Верховний Суд неодноразово звертав увагу судів на те, що розглядаючи справу вказаної категорії, судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19). Із наданих суду доказів неможливо безспірно встановити, коли, за яких обставин, куди зник [PERSON] , з огляду на які саме фактичні обставини слід оголосити його померлим, чому саме він відсутній за місцем постійного проживання більше 3 років, чи є таке зникнення умисним, оскільки надані суду докази є недостатніми, суперечливими між собою та не можуть лягти в основу рішення про оголошення особи померлою. Надана суду довідка про відсутність особи за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] суд не бере до уваги, так як він суперечить іншим матеріалам справи, оскільки немає даних про реєстрацію місця проживання [PERSON] за цією адресою, не вказано, з яких джерел відомо про відсутність [PERSON] за вказаною адресою. Заявником не наведено будь-яких обставин, що загрожували смертю [PERSON] або обставини, що дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку всупереч положенням ст.306 ЦПК України. Таким чином, у даній справі заявником суду не надано безумовних доказів, які б не суперечили один одному, не наведено конкретних обставин, які давали б підстави припускати загибель [PERSON] , що унеможливлює оголошення його померлим. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц (провадження № 61-35636св18). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed