Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Вимоги заяви мотивовано тим, що заявник народилась [INFO] . Починаючи з 1999 року постійно без реєстрації проживала у Дніпровському районі міста Києва. З дня свого народження і по сьогоднішній день заявник не виїжджала за межі України та не зінювали адреси свого місця проживання. Однак, своєчасно не оформила паспорт громадянина України, що в подальшому призвело до низки проблем. Позивач зверталась до Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві, однак згідно наданої інформації встановити особу та належність заявника до громадянства України не вдалося можливим. Факт постійного проживання заявник підтверджує посвідченням, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини та показами свідків. Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] народилась [INFO] в селі Попівці, Барського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Згідно атестату про середню освіту [PERSON] отримала атестат про те, що вона у 1983 році закінчила повний курс Поповецької середньої шкоди с. Попівці Барського району Вінницької області. Атестат видано 26.06.1983 року (а.с.11). 30.06.1984 року отримала посвідчення про те, що в 1983/84 навчальному році навчалась в однорічному педагогічному класі при середній школі № 3 м. Вінниці (а.с.12). З копії паспорту громадянина СРСР вбачається, що 09.05.1987 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.7). Крім цього, це факт підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.17). Даний шлюбу згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 29.03.1994 року було розірвано (а.с.14). [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). З акту про проживання особи, незареєстрованої в житловому приміщення від 28.12.2018 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 2015 року. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявник не довів того факту, що вона постійно проживала на території України з 1991 року та станом на 24 серпня цього року, а тому заява позов [PERSON] , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ управління державної міграційної служби України в місті Києві про встановлення факту постійного проживання на території України є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed