Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], який помер 12 вересня 2004 року є його рідним батьком. Також просить встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №002393 від 25 листопада 1996 року, який виданий на імя [PERSON], належить [PERSON], який помер 12 вересня 2004 року. Свою заяву мотивує тим, що 12 вересня 2004 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке заявник має намір успадкувати. Останній є спадкоємцем майна померлого батька за законом, однак в нього відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини з покійним батьком, оскільки в свідоцтві про його народження батько зазначений як «Лапінський Олександр Омельянович», а в свідоцтві про смерть він значиться як «Лапінський Олександр Омелянович». Також розбіжність існує і у вищевказаному сертифікаті, так як батько там зазначений як «Лапінський Олександр Омельянович», а в свідоцтві про смерть «Лапінський Олександр Омелянович». Зазначені розбіжності є перешкодою в подальшому оформленні спадщини. З огляду на це, просить встановити вищевказані факти. Заявник, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримав повністю, просив задовольнити заяву, а справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи, Пустомитівської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не зявився, однак в заяві до суду не заперечував щодо задоволення заяви. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. А відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Паспортом громадянина України серії СТ №086445, виданого 18 грудня 2008 року Горохівським РВ УМВС України у Волинській області та свідоцтвом про народження стверджується, що заявник народився 13 травня 1992 року. Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №002393 від 25 листопада 1996 року спадкодавець, тобто батько заявника, значиться як [PERSON]. Однак, свідоцтвом про смерть стверджується, що батько заявника помер 12 вересня 2004 року і значиться як «Лапінський Олександр Омелянович». Довідкою Пустомитівської сільської ради Горохівського району Волинської області №539 від 06 вересня 2018 року стверджується, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON], який прийняв спадщину шляхом спільного проживання. Заповіт [PERSON] в сільській раді не посвідчувався. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту родинних відносин, а також факт належності правовстановлюючого документу в контексті положень ст.ст.76-80\~ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, спір щодо спадкового майна відсутній, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved