Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою про встановлення юридичного факту, в якій після подання заяви від 05.03.2019 року просив суд: встановити кричний факт, що [PERSON] - [INFO] не був власником(наймодавцем) квартири [ADDRESS] в період до 17.12.2015 року. Свої вимоги мотивує тим, що він після смерті його дружини [PERSON] 09.03.2013 року успадкував квартиру [ADDRESS] та став власником цієї квартири після державної реєстрації набутого майна між 17.12.2015 року. Між попереднім власником даної квартири [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року. У Галицькому районному суді м.Львові слухалась справа №461/8181/16-ц по якій була прийнято рішення від 14.12.2017 року та було зазначено, «Поряд з тим, рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/6163/16-ц встановлено, що в даному випадку, договір на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року вважається укладеним на 5 років, і оскільки після спливу цього строку, а саме 22.09.2013 року наймодавець(позивач) не попередив наймача(відповідача) про відмову від договору, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним та таких саме умовах і на такий саме строк, тобто до 22.09.2018 року.» та те, що «Як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] є власником спірного житла з 17.12.2015 року і саме з цього періоду у нього виникають права на обов'язки власника майна (наймодавця)». Тому в разі вимоги опонентів, він хоче мати докази, а тому змушений звертатись з даною заявою до суд захистом свого права та інтересу. Просить заяву задоволити. Заявник у судовому засіданні заяву підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у такій заяві, просить таку задоволити. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить висновку, що заява не підлягає до задоволення, з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності заявнику [PERSON] на підставі свідоцтва про права спадщину за законом від 17.12.2015 року(а.с.2). Як вбачається з копії рішення Галицького районного суду м.Львова від 14.12.2017 року по справі №461/8181/16-ц, що в такому зазначено: «Поряд з тим, рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/6163/16-ц встановлено, що в даному випадку, договір на здачу житлової площі у винайм від 22.09.2008 року вважається укладеним на 5 років, і оскільки після спливу цього строку, а саме 22.09.2013 року наймодавець(позивач) не попередив наймача(відповідача) про відмову від договору, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним та таких саме умовах і на такий саме строк, тобто до 22.09.2018 року.» та «Як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] є власником спірного житла з 17.12.2015 року і саме з цього періоду у нього виникають права на обов'язки власника майна (наймодавця)». Зміст заяви свідчить про те, що встановлення зазначеного факту заявнику необхідно як доказ у разі вимоги його опонентів до нього. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов'язує певні правові наслідки. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини. З доданих до матеріалів справи не вбачається підстав для встановлення факту, про який просить заявник, оскільки суду не доведено, що даний факт породжує юридичні наслідки, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, що і було підтверджено поясненнями представника заявника наданими в судовому засіданні, з яких останній не зміг пояснити для чого саме заявнику необхідно встановлення даного юридичного факту. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Окрім цього, заявником не було обґрунтовано, з посиланням на належні та допустимі докази, мету встановлення факту що має юридичне значення, в той час, як у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене, та проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вимоги викладені у заяві заявника підлягають відмові.

Outcome: dismissed