Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Заявник [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису, просить видати обмежувальний припис на строк до 6 місяців, яким заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою [ADDRESS] строком на 6 місяців. Заява мотивована тим, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно нього та його дружини, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, та в стані алкогольного сп`яніння знищує за місцем проживання предмети домашнього вжитку, меблі та вікна. У зв`язку із цим він неодноразово звертався в поліцію, та на сина складали протокол про вчинення сімейного насильства. Однак, притягнення його до адміністративної відповідальності не запобігає вчиненню нових фактів насильства. Тому, зважаючи на триваючий характери вчинення заінтересованою особою фактів домашнього насильства, вважає, що ризик настання тяжких наслідків є дуже високим. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 серпня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні заявник підтримав заяву, пояснив, що його син зловживає алкогольними напоями, та в стані алкогольного сп`яніння є неконтрольований, б`є меблі, кричить, погрожує, були випадки що погрожував ножем, бейсбольною битою, бив вікна, меблі. Він неодноразово викликав поліцію, однак, притягнення до адміністративної відповідальності не зупиняло [PERSON] від вчинення нових фактів домашнього насилля. У зв`язку із цим, він боїться, щоби не настали важчі наслідки. Також, його сина, коли він в стані алкогольного сп`яніння, бояться всі сусіди. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового засідання в порядку визначеному ч.9 ст. 128 ЦПК України шляхом телефонограми на мобільний телефон та розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , та спільно з ним проживає. Між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] часто виникають конфлікті ситуації, під час яких останній вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до заявника. Так, заявник [PERSON] з приводу зазначених обставин неодноразово зверталась до органів Національної поліції. Відповідно до інформації від 26 травня 2020 року Головного управління національної поліції України в Тернопільській області, Тернопільський відділ поліції, [PERSON] неодноразово звертався до поліції із заявами про вчинення неправомірних дій його сином, зокрема, в 2018 році - 9 разів, 2019-2020 року - 21 раз. Неодноразово, відносно [PERSON] складалися протоколи про адміністративне правопорушення про вчинення ним домашнього насильства та видавався тимчасовий заборонний припис. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів. Зокрема, в даній конкретні ситуації суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини». У відповідності до пункту три частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина) - це дитина, яка стала свідком (очевидцем) такого насильства. Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення та слід видати обмежувальний припис щодо заборони [PERSON] строком на три місяці перебувати з [PERSON] в місці їх спільного проживання за адресою: [ADDRESS] . Так, як видно із матеріалів справи, заявник неодноразово звертався в органи поліції з приводу того, що [PERSON] вчиняв конфлікти за її місцем проживання, застосовуючи насильство, відкрито викрадав майно, в стані алкогольного сп`яніння пошкоджує меблі, б`є вікна та речі домашнього вжитку, погрожує фізичною розправою, наносить тілесні ушкодження, виганяє з квартири. Як видно із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, які є у відкритому доступі, неодноразово [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Тому, виходячи із принципу пропорційності, оцінюючи високі ризики продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та її вплив на заявника, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, враховуючи дані про особу [PERSON] , те, що він зловживає алкогольними напоями, тривалість та неодноразовість вчинення протиправних дій в стані алкогольного сп`яніння, суд вважає що такі втручання в особисті права заінтересованої особи, як заборона [PERSON] строк на три місяці перебувати з [PERSON] в місці їх спільного проживання за адресою: [ADDRESS] є пропорційним, доречним відповідає меті його застосування, та забезпечить дієвий та ефективний захист від кривдника. На даному етапі немає підстав встановлювати таку заборону на шість місяців. При цьому суд враховує, що в силу статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, [PERSON] має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, та держава має позитивне зобов`язання у захисті від вторгнення в його приватне життя з боку інших (справа «X. і Y. проти Нідерландів»), в цьому випадку - шляхом обмеження відповідних прав [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: partial