Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покласти на неї такі обов`язки: -заборонити перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . -заборонити наближатися на 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] . Обмежувальний припис заявник просить видати строком на 6 (шість) місяців. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що кривдник [PERSON] доводиться донькою заявнику, яка зі своєю малолітньою донькою проживає разом із заявником в квартирі, що належить на праві приватної власності заявнику, у той час, коли заінтересована особа має власну квартиру. Заявник зазначає, що [PERSON] , впродовж року, щоденно вчиняє психологічне насильство по відношенню до матері шляхом погроз, в яких обіцяє нанести тілесні ушкодження, пошкодити належне заявнику майно, також погрожує тим, що вижене заявника з її квартири. [PERSON] , систематично, протягом тривалого часу, вчиняє фізичне насильство в сім`ї, знущається з матері, б`є її, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 3462, відповідно до якого у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій верхній кінцівці та на обличчі. У судовому засіданні заявник заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Заінтересована особа та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви, надавши до суду відзив, у якому зазначають про те, що викладені заявником обставини не відповідають дійсності, оскільки заявник шляхом звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису намагається вирішити виниклий спір між сторонами щодо користування житловим приміщенням. У відзиві також зазначають, що 16 листопада 2019 року між заявником та заінтересованою особою дійсно виник конфлікт у зв`язку з тим, що заявник 15.11.2019 проявила насильство по відношенню до малолітньої доньки заінтересованої особи. Вранці, 16 грудня 2019 року, знаходячись у квартирі [ADDRESS] заінтересована особа зробила заявнику зауваження з приводу насильства над дитиною, на що остання відповіла нецензурною лайкою та вдарила заінтересовану особу. Заінтересована особа, захищаючись, ухопила заявника за палець та, відштовхуючи, ненавмисно вдарила заявника по обличчю. За фактом вчинення насильства по відношенню до малолітньої доньки заінтересованої особи, остання до правоохоронних органів не зверталася, вважаючи конфлікт вичерпаним. Заінтересована особа визнає факт, того, що змушена була переїхати до матері, оскільки чоловік заінтересованої особи [PERSON] , систематично вживає алкогольні напої, вчиняє насильство в сім`ї, перешкоджає приготуванню їжі для дитини, постійно виганяє їх з дитиною на вулицю, тобто жодних умов для проживання малолітньої дитини-інваліда в квартирі заінтересованої особи відсутні. Також, заінтересована особа у відзиві звертає увагу на той факт, що у висновку судово-медичного експерта № 3462 від 18 листопада 2019 року наявна розбіжність дат, тому зазначений висновок не може бути прийнятий судом до уваги. Свідок [PERSON] повідомила суд, що є сусідкою заявнику та їй відомо про виниклий конфлікт між сторонами зі слів заявника, безпосереднім свідком конфлікту між сторонами [PERSON] не була. Допитана у присутності представника органу опіки та піклування в якості свідка малолітня [PERSON] , [INFO] , повідомила суд про те, що вона є донькою заінтересованій особі, а заявник доводиться їй рідною бабусею, з якими вона спільно проживає. [PERSON] підтвердила факт неприязних відносин заявника із заінтересованою особою, виникнення конфліктних ситуацій між ними, ініціатором яким є саме заявник. Також, малолітня [PERSON] стверджувала про те, що заявник вчиняла насильство по відношенню до неї. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи та її представника, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , перевіривши матеріали справи доказами, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). З огляду на наведене вище, на думку суду, необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Заявник має обґрунтувати необхідність видачі обмежувального припису. Із змісту ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 1 ст. 13 цього ж кодексу визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 цієї ж статті, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом . Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (Фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Статтею 77 цього ж кодексу передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В судовому засіданні із пояснень заявника з`ясовано, що вона спільно проживає разом з донькою [PERSON] та малолітньою внучкою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Заявник на підтвердження вчинення протиправних дій [PERSON] надала суду копію висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 3462 від 08.11.2019 року, відповідно до якого у заявника виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців на лівій верхній кінцівці та на обличчі, що спричинені від дії тупого твердого предмета (предметів), чи удару об такий (такі). Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають скороминущі наслідки. Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про факт звернення заявника з даного приводу до правоохоронних органів, тому відсутні відомості про винну особу в заподіянні тілесних ушкоджень заявнику. Заінтересована особа повідомила суд про те, що дійсно між сторонами виник конфлікт 16.11.2019 року, під час якого заінтересована особа, захищаючись, схопила заявника за пальці та ненавмисно вдарила її по обличчю, проте відомості про те, що саме ці дії заінтересованої особи спричинили наслідки заявнику у вигляді легких тілесних ушкоджень, та відомості, що доводять вину заінтересованої особи в заподіянні тілесних ушкоджень заявнику, в матеріалах справи відсутні. Інших доказів на підтвердження існування домашнього насильства відносно заявника [PERSON] , суду не надано. Разом з тим, 09.10.2019 року до заявника [PERSON] були застосовані заходи термінового заборонного припису у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] , що підтверджується копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії [NUMBER] , у зв`язку із скоєнням нею домашнього насильства, а саме: 09.10.2019 року близько 09:00 год. гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у ході сімейної сварки спровокувала конфлікт, що призвело до порушення емоційного стану потерпілої. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed