Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про оголошення [PERSON], [INFO] померлим. Посилався на те, що рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів №236/18 від 22.09.1972 року йому було дозволено усиновити [PERSON], [INFO], уродженця м.Кизил, Тувинської АССР. Після усиновлення дитині присвоєно прізвище, ім'я та по-батькові [PERSON]. В подальшому, [PERSON] усе своє свідоме життя проживав в м.Чернівцях разом із батьками [PERSON] та [PERSON] З 1989 року та по даний час він зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Однак, в 2010 році [PERSON] поїхав на заробітки до Російської Федерації та з осені 2011 року не виходив на зв'язок з батьками. Крім того, заявник вказував на те, що останні роки свого життя перед виїздом за кордон [PERSON] зловживав алкоголем та вів асоціальний спосіб життя. З моменту зникнення [PERSON] заявник звертався до відповідних правоохоронних органів з заявами щодо його розшуку, на які ним було отримано відповідь, що його син дійсно перетнув кордон України та Російської Федерації, проте на території Росії не зареєстрований, не затримувався, серед постраждалих, доставлених у лікувальні заклади, а також осіб, заборонених за державні кошти він не рахується. Просив оголосити [PERSON], [INFO], уродженця м.Кизил Тувинської АССР померлим. У судовому засіданні заявник та його представники підтримали подану заяву, просили задовольнити її вимоги. Представник заінтересованої особи Відділу РАЦС Чернівецького міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи Першої Чернівецької державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що дійсно [PERSON] з 2010 року зник та не з'являвся в місці проживання з цього часу. Заслухавши представників заявника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини викладені в ній підтверджуються. Так, у відповідності до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років , а якщо вона зникла безвісті за обставин , що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як було встановлено судом, заявник [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів №236/18 від 22.09.1972 року усиновив дитину своєї дружини: [PERSON], [INFO], уродженця м.Кизил, Тувинської АССР. Після усиновлення дитині присвоєно прізвище, ім'я та по-батькові [PERSON] (а.с.7). Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про усиновлення, виданим 28.11.1972 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.8). Як видно з довідки КЖРЕП №11 від 09.04.2015 року, [PERSON], [INFO] з 1989 року зареєстрований за адресою [ADDRESS], проте там не проживає з 1996 року (а.с.10). Зазначена обставина підтверджується актом №98 від 17.04.2015 року, складеним комісією КЖРЕП №11 (а.с.12). У 2010 році [PERSON], [INFO] виїхав з України до Російської Федерації на заробітки та з 2011 року не виходить на зв'язок з батьком. Вказані обставини підтверджуються довідкою УМВС України в Чернівецькій області від 10.08.2015 року. Крім того, з відповіді Головного управління внутрішніх справ Російської Федерації від 08.07.2015 року вбачається, що [PERSON] на території Росії не зареєстрований, не затримувався, серед постраждалих, доставлених у лікувальні заклади, а також осіб, заборонених за державні кошти він не рахується (а.с.14). Згідно ст.248 ЦПК України, суд до початку розгляду справи запитує відповідні організації за місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справи або органи місцевого самоврядування) про наявність відомостей щодо фізичної особи, місце перебування якої невідоме. З досліджених судом відповідей встановлено, що будь-які відомості відносно [PERSON], [INFO] у вказаних організаціях відсутні. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених доказами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України і п. 13 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Згідно ч. 3 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON], [INFO] судом у точності не може бути встановлено, тому останнього необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням суду законної сили. Згідно ч.2 ст.249 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.47 ЦК України, спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що подана заява обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 46, ст.47 ЦК України,

Outcome: approved