Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про оголошення фізичної особи - [PERSON], [INFO] померлим. Заява мотивована тим, що 30.06.2014 року [PERSON] [INFO], який є батьком заявниці пішов з власної оселі за адресою: [ADDRESS], та не повернувся. Заявник зазначила, що жодної звістки від батька не надходило. На даний час не встановлена будь-яка інформація про можливе місцезнаходження [PERSON] Звернення до правоохоронних органів та засобів масової інформації щодо розшуку зниклого [PERSON] результатів не принесли. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.46 ЦК України просила подану до суду заяву задовольнити, оголосити [PERSON] [INFO] уродженця м.Києва, ідентифікаційний номер [NUMBER] померлим з моменту набрання рішенням законної сили. В судовому засіданні представник заявника та заявник заяву підтримали, посилаючись на обставини викладені у матеріалах справи просили заяву задовольнити.. Зацікавлена особа - Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання свого представника не направив, при цьому начальником відділу подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Зацікавлена особа - Відділ державної реєстрації смерті головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання свого представника не направив, проте до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність представника. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, оцінивши їх у сукупності дійшов до таких висновків. Судом з позовної заяви встановлено, що 01.07.2014 року [PERSON] подала заяву про те, що 30.06.2014 року [PERSON], який є батьком заявника пішов з власної оселі за адресою: [ADDRESS], та не повернувся, з приводу чого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано заяву з реєстраційним номером № 12014100080005959 від 10.07.2014 року. Як вбачається з відповіді по заяві від 12.07.2014 року [PERSON] повідомлено, що її заява зареєстрована в Святошинському РУ ГУ МВС України в м. Києві та з метою знаходження громадянина [PERSON] проводяться розшукові дії. Відповідно до змісту відповіді на адвокатський запит від 02.01.2018 року повідомлено, що слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у м. Києві, проводиться досудове розслідування, у кримінальному провадженні № 12014100080005959 від 10.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, стосовно зникнення [PERSON] з місця свого проживання, триває досудове розслідування, станом на теперішній час, місцезнаходження [PERSON] не встановлено. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору купівлі-продажу [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що оголошення [PERSON] [INFO] померлим, необхідне для оформлення спадщини на належне йому майно. Допитані судом в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказували суду на те, що є родичами зниклого [PERSON] і можуть достовірно стверджувати, що 30.06.2014 р. останній зник з місця свого мешкання з [ADDRESS] і всі вжиті заходи щодо його розшуку належних результатів не дали. Відповідно до п. 13 постанови №5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, Фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. На підставі вищевикладеного, встановлених у судовому засіданні обставин справи суд дійшов висновку про задоволення заяви. На підставі наведеного, ст. ст. 3.10,11,15,88,209-218, 246-249, 294 ЦПК України, ст. 46, 47 ЦК України, суд ,-

Outcome: approved