Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що він зареєстрований за адресою: [INFO]. З 18 квітня 2015 року і по даний час згідно довідки № [NUMBER] він взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, та проживає за адресою: [INFO], на виконання вимог ст. ст. 4, 5 Закону України «Про внутрішньо переміщених осіб» від 28 грудня 2014 року. 06 грудня 2015 року у віці 80 років померла його мати [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. В якості підтвердження факту смерті було видано лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причинку смерті № 302 від 07 грудня 2015 року. Проте, у зв»язку з тим, що на даний час територія м. Луганська є зоною проведення АТО, вищевказані довідки посвідчені печатками так званої Луганської народної республіки. З метою реєстрації фату смерті та отримання свідоцтва про смерть його матері, надавши відповідний пакет документів на виконання ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 02 грудня 2010 року, він звернувся до Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Проте, листом від 17 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було відмовлено у державній реєстрації факту смерті у зв»язку з пред»явленим ним «лікарським свідоцтвом про смерть» № 302 від 07 грудня 2015 року, виданим «Государственним учреждением «Луганским республиканским госпиталем ветеранов войни имени [PERSON] Еременко» Луганской народной республики», що не є підставою для здійснення державної реєстрації смерті громадянки [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. У зв»язку з викладеним єдиним шляхом вирішення цього питання, тобто належним чином здійснення реєстрації факту смерті матері, є звернення до суду. Враховуючи викладене, заявник [PERSON] просив встановити юридичний факт того, що громадянка України [PERSON], [INFO], яка народилась у м. Луганську, Луганської області, померла 06 грудня 2015 року у м. Луганську, Луганської області, Україна. В судовому засіданні 21 березня 2016 року судом ухвалено залучити до участі у справі в якості заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала і просила її задовольнити. У судове засідання представники заінтересованих осіб Виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області не з»явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог п. 8 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження, виданого 03 липня 1963 року Ленінським райбюро ЗАГС м. Луганська серії ІІІ-УР № 050383, матір»ю [PERSON], [INFO], вказано [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва по одруження, виданого Жовтневим РайЗагс Ворошиловграда від 25 квітня 1975 року серії ІІ-ЯК № 1118325, [PERSON] і [PERSON] 25 квітня 1975 року зареєстрували шлюб, і після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]. В заяві [PERSON] зазначав, що 06 грудня 2015 року у віці 80 років померла його мати [PERSON], яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. Як вказував заявник, в якості підтвердження факту смерті було видано лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті № 302 від 07 грудня 2015 року, проте, у зв»язку з тим, що на даний час територія м. Луганська є зоною проведення АТО, вищевказані довідки посвідчені печатками так званої Луганської народної республіки. Виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 17 грудня 2015 року № 557 було відмовлено у державній реєстрації факту смерті, у зв»язку з пред»явленим [PERSON] лікарським свідоцтвом про смерть № 302 від 07 грудня 2015 року, яке видане «Государственним учреждением «Луганским республиканским госпиталем ветеранов войни имени [PERSON] Еременко» Луганской народной республики», що не є підставою для здійснення державної реєстрації смерті громадянки [PERSON]. В наданій суду відмові у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] від 23 березня 2016 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області посилався на те, що заявником [PERSON] для підтвердження факту смерті [PERSON] пред»явлено документ, а саме Лікарське свідоцтво про смерть за № 302 від 07 грудня 2015 року, видане ДП «Луганський республіканський госпіталь ветеранів війни імені маршала Єрьоменка Луганської Народної Республіки», форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В зв»язку з цим суд не може прийняти як належні та допустимі докази підтвердження факту смерті [PERSON] вищевказане лікарське свідоцтво про смерть № 302 від 07 грудня 2015 року і довідку про причину смерті від 07 грудня 2015 року, які видані на тимчасово окупованій території. Як вказувала представник заявника [PERSON], інші докази відсутні. Як вбачається зі змісту Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема, м. Луганськ, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Луганська. Слід також зазначити, що відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов»язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 13 вказаної постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Крім того, відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. п. 13, 18 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, заявник зобов»язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Також слід зазначити, що за правилами ч. 1 ст. 259 ЦПК України в разі задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Заслухавши пояснення представника заявника [PERSON], вивчивши подану заяву [PERSON] про встановлення факту смерті та додані на її обґрунтування докази, суд дійшов висновку, що у суду відсутні правові підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявник [PERSON] і представник заявника не надали суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені вимоги в поданій до суду заяві про встановлення факту смерті [PERSON], а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed