Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В заяві зазначає, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.02.2004 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області № 9 від 25.01.2004 року, на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (будинок), в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність та на свій розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на нерухоме майно прізвище заявника записано, як « [PERSON] » та не збігається із записом прізвища в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , що був виданий 06 лютого 1996 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області, де прізвище заявника зазначене, як « [PERSON] ». Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради на спеціальному бланку серії САА №267087, за підписом міського голови [PERSON] . В теперішній час вказані спеціальні бланки з захисним зображенням вже не використовуються, зміни в прізвище в існуючий бланк технічно внести не можливо, міський голова який підписував вказане свідоцтво вже не працює. Виправити вказану помилку без звернення до суду не можливо. У судове засідання заявник не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заяву, просила її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради до суду не з`явився, надав суду письмову заяву з проханням слухати справу за їх відсутності. Проти задоволення заяви в повному обсязі не заперечують. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Водночас, діючий ЦПК України передбачає обов`язкове досудове вжиття заходів з надання відповідних доказів (ст.318 ЦПК України - зміст заяви та додатки до заяви). Саме на цей факт звернуто увагу у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Крім цього, у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення факту, що мають юридичне значення», зазначено наступне: «Інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові чи час народження не відповідають записам у паспорті чи у свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.» Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2004 року Виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради, видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно на підставі рішення виконавчого комітету №9 від 25.01.2004 року, яке посвідчує, що житловий будинок [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Право власності зареєстроване Пологівським ДКП «Імпульс». [PERSON] , [INFO] , прописана за адресою: [ADDRESS] з 12.09.2006 року, відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області 06.02.1996 року. Також згідно копії технічного паспорта на жилий будинок індивідуального житлового фонду складеного 25.01.2004 року Пологівським ДКП «Імпульс» з інвентарним номером 2380 та реєстраційним номером 5916-35, власником жилого будинку [ADDRESS] вказана [PERSON] . Отже, під час заповнення свідоцтва про право власності на нерухоме майно було допущено помилку в написанні прізвища власника: зазначено « [PERSON] », тоді як правильним є « [PERSON] ». Помилка при написанні прізвища заявника в свідоцтві про право власності на нерухоме майно унеможливлює його використання при вчиненні будь-яких дій щодо розпорядження зазначеним майном. Встановити даний факт в інший спосіб, як через встановлення факту судовим рішенням, заявник не має змоги. Встановлення цього юридичного факту має для [PERSON] суттєве юридичне значення і необхідне для реалізації заявником своїх прав розпорядження майном.

Outcome: approved