Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулвя до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеною заявою. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що 16 лютого 1990 року між ним та [PERSON] було укладено договір дарування на підставі якого [PERSON] набув право власності на 11/25 частин домоволодіння 9 по вулиці Ковпака, [PERSON], у місті Миколаєві. Однак, при оформленні вказаного договору, його прізвище було помилково зазначено як «Міроненко», замість правильного «Мироненко», що на теперішній час створює перешкоди у реалізації його прав власника. З огляду на викладене позивачка просила встановити факт належності йому, [PERSON], правовстановлюючого документу договору дарування 16 лютого 1990 року 11/25 частин домоволодіння 9 по вулиці Ковпака, [PERSON], у місті Миколаєві. Заявниця підтримала вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Миколаївської міської ради та приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження, згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України, розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з ч. 1 п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішення спору про право. Судом встановлено, що 16 лютого 1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування на підставі якого [PERSON] набув право власності на 11/25 частин домоволодіння 9 по вулиці Ковпака, [PERSON], у місті Миколаєві, посвідчений державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 23 лютого 1990 року за номером 761. Дані щодо набуття прав власності саме [PERSON] відображені в технічному паспорті на вказаний вище обєкт нерухомості та домовій книзі. 19 вересня 2000 року заявник був документований паспортом серії ЕО №863674, виданим Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, згідно якого його прізвище російською та українською мовами зазначено як «Мироненко». Таким чином судом встановлено, що згідно паспортних даних при оформленні договору дарування від 16 лютого 1990 року прізвище заявника було помилково зазначено «Міроненко», замість правильного «Мироненко», що на теперішній час створює перешкоди у реалізації його прав власника. Згідно листа Державного нотаріального архіву у Миколаївській області від 15.09.2016 року №981/01-21, виправити допущену при оформленні договору помилку не можливо відповідно до пунктів 1.1, 6.1 глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З огляду на викладене, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved