Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що він надав всі документи до управління Пенсійного Фонду України у Тульчинському районі для відповідного оформлення документів для пенсії. Однак йому повідомили, що у його трудовій книжці серії [NUMBER] допущена помилка в написанні прізвища, внаслідок чого маються розбіжності з його паспортом. По цій причині [PERSON] звернувся до суду та просить винести рішення, яким встановити факт того, що трудова книжка серії [NUMBER] належить саме йому. Заявник в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності заяву підтримує, на її задоволенні наполягає. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: Відповідно до копії свідоцтва про народження, заявник записаний як [PERSON] (а.с.4). Згідно копії паспорта серія [NUMBER] виданого 14.03.2001 року Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій області, заявник записаний як [PERSON] (а.с.2). Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER], заявник записаний як [PERSON] (а.с.7,8). В зв'язку з неспівпаданням запису в трудовій книжці з паспортом заявника, він не має можливості оформити документи на заведення пенсійної справи та отримання пенсії. На підставі ст. 256 п.6 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений заявником підлягає зарахуванню в прибуток держави.

Outcome: approved