overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свою заяву тим, що 12.05.2010 року між ним та гр..[PERSON] було укладено шлюб. З моменту реєстрації шлюбу жодного дня вони разом не проживали, оскільки [PERSON] відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в Орджонікідзевському виправному центрі управління Державної пенітенціальної служби України у Дніпропетровській області, від шлюбу дітей не мають. Реєструючи шлюб, він сподівався, що після відбуття покарання [PERSON] у них з нею буде спільне майбутнє, однак, його мрії не здійснились і він зрозумів, що вона не та людина, яка потрібна йому для життя. Він втратив до дружини почуття любові та поваги, вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер і збереження його є недоцільним, тому прохає суд розірвати між ним та [PERSON] шлюб. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав, прохав задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з»явилась, оскільки відбуває покарання в Орджонікідзевському виправному центрі управління Державної пенітенціальної служби України у Дніпропетровській області. Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу, якщо один з подружжя засуджений до позбавлення волі. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.05.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 548 (а.с.5), від шлюбу дітей не мають. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в Орджонікідзевському виправному центрі управління Державної пенітенціальної служби України у Дніпропетровській області (а.с.6). Заявник [PERSON] вважає, що сімейне життя у них не склалось, оскільки жодного дня вони з дружиною разом не проживали, крім цього, він впевнений, що вона не та людина, яка потрібна йому для життя, на примирення заявник не згоден, а тому суд вважає, що маються підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу, та вказав, що з [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2000 року, і маючи на утриманні малолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO], подружні стосунки фактично припинили. [PERSON] в поданій заяві вказує на те, що він 26 грудня 2006 року засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі та відбуває покарання у Шепетівській виправній колонії № 98, у зв'язку з чим їхнє сімейне життя не склалось. Між ними відсутні взаєморозуміння, мають різні погляди на сім'ю та шлюб, а тому сімейні стосунки припинені. Заявник надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Від [PERSON] до суду надійшла заява, завірена секретарем Шикорогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON], в якому вона просить розглянути справу за заявою її чоловіка про розірвання шлюбу без її участі, заявлені вимоги визнає, на розірвання шлюбу погоджується. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, з огляду на таке. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України у порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Згідно із ч. 8 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 квтіня 2000 року, про що у книзі реєстрації шлюбів виконавчого комітету Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області зроблено запис №4. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя сторін не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім'ю, сімейні стосунки припинені, заявник [PERSON] засуджений до позбавлення волі та відбуває покарання у Шепетівській виправній колонії № 98. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин чи примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). З огляду на викладене, а також враховуючи те, що примушування до збереження шлюбу є порушенням права на свободу, суд дійшов висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб належить розірвати. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2004 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 22.07.2004. Проте в резолютивній частині рішення не вказано час, до якого повинні були стягуватись аліменти. Враховуючи викладене, просить роз`яснити вказане рішення суду від 30.07.2004 в частині того, до якого часу повинні стягуватись аліменти на утримання [PERSON] , поданим до суду до народження дитини. Відповідно до ч.3 ст. 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Враховуючи приписи вказаної норми, суд не убачає необхідності для виклику сторін в судове засідання, та вважає за можливе проводити розгляд заяви у їх відсутність. Дослідивши подану заяву, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2004 №2-2192/2004 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісяця, починаючи з 22.07.2004. при цьому, суд керувався приписами статей 180, 181, 183 СК України. У поданій заяві [PERSON] вказує на те, що у резолютивній частині рішення не зазначено строк, до якого повинні стягуватись аліменти на утримання позивача. Проте, при ухваленні рішення суд посилався на норми Сімейного кодексу України, що діяв у редакції на момент розгляду справи. Крім того, порядок виконання рішень органами державної виконавчої служби визначений Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 за № 512/5. Також суд звертає увагу, що роз`яснення судового рішення, не може змінювати його зміст. Натомість зазначення строку, до якого повинні стягуватись аліменти на утримання позивача, фактично призведе до зміни вказаного рішення суду. Враховуючи те, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2004 є зрозумілим для його подальшого виконання у порядку, встановленому чинним законодавством, а [PERSON] фактично просить вказати строк, до якого такі аліменти повинні стягуватися, що призведе до зміни резолютивної частини рішення, то заява про роз`яснення рішення суду задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, просить ухвалити рішення про встановлення факту спільного проживання його з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1995 року по 2008 рік за адресою: м. Львів, вул. Б.Котика, 1/4 Вимоги заяви обґрунтовує тим, що приблизно з 1995р. він та [PERSON] проживали однією сімєю як чоловік та жінка, однак без реєстрації шлюбу, мали спільні права і обовязки та були повязані спільним побутом, вели спільне господарство. Разом з ними проживала матір [PERSON], яка померла у 1997 році. Власних дітей у [PERSON] не було. Починаючи з 1998 року у [PERSON] різко погіршилось здоровя, у звязку з чим вимушений був її доглядати та піклуватись про неї. 10.06.2008р. остання померла та після її смерті йому довелось виїхати на заробітки для повернення грошей, які були витрачені на лікування. Згідно положень ЦК України, він вважається таким що прийняв спадщину, а встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу йому потрібно з метою оформлення спадщини, як єдиному спадкоємцю четвертої черги за законом. Заявник в судовому засідання вимоги заяви підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить таку задовольнити. Представник заінтересованої особи Львівської міської ради згідно належної довіреності [PERSON] у вирішенні спору покладається на розсуд суду, виходячи із зібраних у справі доказів.\~ Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши покази свідка, дослідивши матеріали справи, наявні у ній докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За правилами п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до копії актового запису про смерть (а.с.26), [PERSON] померла 10.06.2008р. Згідно відповіді Четвертої Львівської державної нотаріальної контори (а.с.15), після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка була подругою [PERSON], знала її з 1993 року та працювала разом з нею до 2002 року, підтвердила, що неодноразово заходила в гості до подруги, яка дійсно проживала разом із заявником за адресою м. Львів, вул. Б. Котика 1/4. Поводили вони себе як сімя, вели спільне господарство та мали спільні права та обовязки, постійно допомагали один одному. Аналізуючи наведені вище обставини слід вважати встановленим, що відносинам, які існували між [PERSON] та [PERSON] впродовж періоду з 1995 року до 10.06.2008р., притаманні ознаки подружніх відносин. Оскільки законодавством передбачено встановлення такого факту як проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу, а мотиви заяви знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши заяву в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, просить ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, що [PERSON], [INFO], яка померла 05.02.2005р. є його матірю. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 05.02.2005р. померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру № 12 «б» в будинку № 9 по вул. Вагилевича у м. Львові. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, постійно проживаючи із спадкодавцем на час її смерті вважається таким, що прийняв спадщину. Окрім нього, спадкоємцями першої черги за законом є його сестри, які не претендують на частку у спадщині. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, останній відмовив у його видачі, оскільки в свідоцтві про його народження матір вказано як [PERSON], хоча після одруження, остання не змінювала свого дівочого прізвища. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину та належного оформлення спадкових прав факт родинних відносин просить встановити в судовому порядку, з приводу чого подав вказану заяву. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги. Дав пояснення аналогічні вищенаведеним та просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Оглянувши матеріали справи, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити виходячи з наступних підстав. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.13), [PERSON] та [PERSON] 19.03.1948р. уклали шлюб. Прізвище чоловіка після одруження «Балашев», прізвище дружини «Богуш». В свідоцтві про народження [PERSON] (а.с.11) та [PERSON] (а.с.6) сестер заявника, прізвище матері вказано як «Богуш». Однак, відповідно до копії свідоцтва про народження заявника (а.с.12), який народився 23.05.1945р., тобто ще до одруження його батьків, прізвище матері в такому значиться як «Балашева». Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру (а.с.8), іншим співвласником окрім заявника є [PERSON], яка згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.9) померла 05.02.2005р. Наведені вище обставини дають достатні підстави для висновку, що прізвище матері «Балашева» в свідоцтві про народження заявника вказано помилково, через що суд знаходить доведеним факт, що [PERSON] є матірю заявника. Враховуючи, що така помилка створює перешкоди в оформлені спадкових прав, факт родинних відносин слід встановити, а відтак, задовольнити заяву в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у провадженні Оболонського районного суду перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2011 в рамках вжиття заходів забезпечення позову тимчасово обмежено [PERSON] у праві виїзду за межі території України до повного виконання ним своїх зобов`язань по кредитному договору №DN81AR18800242 від 15.02.2008, укладеного між ним та ВАТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2011 позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення залишено без розгляду. Заявник вказує, що судом не вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову. Також він виконав зобов`язання у повному обсязі, тому просить суд скасувати заходи забезпечення позову шляхом зняття тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі території України. Учасники в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2011 №2-3814/2011 в рамках вжиття заходів забезпечення позову тимчасово обмежено [PERSON] у праві виїзду за межі території України до повного виконання ним своїх зобов`язань по кредитному договору №DN81AR18800242 від 15.02.2008, укладеного між ним та ВАТ КБ «Приватбанк». Згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2011 №2-3814/2011 позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення залишено без розгляду. Судом встановлено, що під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.08.2011. Крім того, відповідно до Довідки №1986515 від 06.12.2014 [PERSON] виконав зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі по договору №DN81AR18800242. Згідно ч. 1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що подана заява підлягає задоволенню, оскільки судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду та така ухвала набрала законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення цивільного позову. В обґрунтування своєї заяви зазначив наступне. В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №2-1388/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. 21.02.2012 року була винесла ухвалу про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль «CHEVROLET AVEO», марка В4ММ554, державний номер [NUMBER], який зареєстрований на заявника. [PERSON] вказує, що ним рішення суду було виконано в повному обсязі і судовим виконавцем була винесена постанова про скасування арешту з автомобіля. Враховуючи вищезазначене, заявник, посилаючись на ст. 158 ЦПК України, просить скасувати, вжиті вищезазначеною ухвалою заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на автомобіль. Сторони у судове в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Дослідивши письмові докази по справі, матеріали, що додані до заяви, суд вважає, що заяву слід задовольнити з огляду на наступне. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 21.02.2012 року у справі №2-1388/2012 р. було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та накладено арешт на автомобіль моделі «CHEVROLET AVEO», марка В4ММ554, державний номер [NUMBER], техпаспорт [NUMBER] виданий УДАІ ГУ МВС України в м.Києві, який зареєстровано на [PERSON]. 19.04.2013 року державним виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві [PERSON] у ВП №34265227 була винесена постанова про звільнення з-під арешту накладеного постановою №34265227 від 17.09.212 р. всього майна, що належить боржнику [PERSON], [INFO], зважаючи на заяву стягувача від 06.11.2012 року про повернення виконавчого документа (а.с.9). Враховуючи вищенаведене та те, що заявником рішення суду було виконано в повному обсязі, наявна в матеріалах справи заява [PERSON] про відсутність майнових вимог до [PERSON] та закінчено виконавче провадження, суд вважає за доцільне заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення цивільного позову. В обґрунтування своєї заяви зазначив наступне. Після смерті його матері [PERSON] 14.07.2018 заявник звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сташкової А.Г. із заявою про відкриття спадщини. Однак після звернення нотаріус повідомила про те, що на квартиру яка належить його матері на праві власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешт згідно Ухвали б\\н від 03.01.1998 року Народного суду Мінського району. Арешт накладено в порядку розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору даріння недійсним. Проте ухвалою Мінського районного суду м. Києва від 25 грудня 1998 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору даріння недійсним залишено без розгляду. У своїй заяві заявник зазначає, що на даний час відпала необхідність у такому забезпеченні позову, оскільки позов залишено без розгляду. Тому заявник, посилаючись на ст. 158 ЦПК України, просить скасувати, вжиті вищезазначеною ухвалою, заходи забезпечення позову у вигляді арешт на квартиру. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, про час та місце повідомлялися належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності вказаних осіб, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Дослідивши письмові матеріали справи, матеріали, що додані до заяви, суд вважає, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке. Ухвалою Народного суду Мінського району № б/н від 03.01.1998 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору даріння недійсним з метою забезпечення позову судом було накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте ухвалою Мінського районного суду м. Києва від 25 грудня 1998 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору даріння недійсним залишено без розгляду. Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи вищенаведене та те, що судом залишено без розгляду позов, а під час винесення ухвали не вирішено питання щодо зняття заходів забезпечення позову, суд вбачає правильним задовольнити заяву про скасування заходів забезпеченняцивільного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved