overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, посилаючись на те, що має у власності земельну ділянку, площею 7,1736 га, яка розташована на території Білогорівської селищної ради, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 26.02.2008. також має право на земельну частку (пай), розміром 11,07 га, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Іскра», що підтверджується сертифікатом від 07.04.1997. Зазначеними земельними ділянками весь час користувався для власних потреб. Маючи намір укласти договір оренди землі, виявив, що у державному акті та у сертифікаті його по батькові вказано неправильно «Степанович». Таке розходження в анкетних даних перешкоджає здійснювати право власності у повній мірі. Факт належності йому вказаних документів підтверджується довідкою Білогорівської селищної ради. Просив суд встановити факт належності йому державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.02.2008 та сертифікату про право на земельну частку (пай) від 07.04.1997. Заявник в судове засідання не зявився, підтримав вимоги, справу просив слухати за його відсутності, про що надав суду відповідну заяву. Представник заінтересованої особи у письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення заяви. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2008 року Попаснянською районною державною адміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 7,1736 га, яка розташована на території Білогорівської селищної ради Попаснянського району Луганської області, на імя [PERSON] (а.с.4). 7 квітня 1997 року Попаснянською районною державною адміністрацією видано на імя [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 11,07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Іскра» та розташована на території Білогорівської селищної ради Попаснянського району Луганської області (а.с.4). Суд доходить висновку про належність державного акту та сертифіката заявнику, оскільки факт належності вказаних правовстановлюючих документів заявнику підтверджується довідкою Білогорівської селищної ради (а.с.8). Так, згідно довідки державний акт та сертифікат були видані на підставі паспорту заявника серії ЕН №353590, виданого Попаснянським РВ УМВС України в Луганській області 31.07.2004, у якому його по батькові вказано «Степанович». У подальшому заявник змінив паспорт у звязку з виправленням по батькові на підставі свідоцтва про народження на «Стефанович». З огляду на викладене, з урахуванням всіх зазначених вище доказів у сукупності, суд доходить висновку, що державний акт та сертифікат, видані на імя [PERSON], належать заявнику. Встановлення даного факту заявнику необхідно для здійснення права власності земельної ділянки та права на земельну частку (пай) повною мірою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою про визнання спадщини відумерлою, в якій посилався на те, що 04.06.2004 року померла [PERSON]. Факт смерті підтверджується довідкою Лисичанського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області від 13.04.2017 року за № 874/17.6-31. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді будинку №6 по вул.Муравська (Колгоспна) м.Лисичанська, який їй належав на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 17.02.1952 року та посвідчене державним нотаріусом за реєстром № 2872/9. Залишену після її смерті спадщину у встановлений законом порядку ніхто не отримав. Представник заявника у судовому засіданні не був присутнім, заяву підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю, про що надав суду письмову заяву. Судом досліджені наступні докази: довідка №874/17.6-31 від 13.04.2017р., виданої Лисичанським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області; довідка №108 від 13.04.17р., виданої ЛКП «БТІ»; Інформаційна довідка з Державного реєстру прав № 84849542 від 12.04.2017р.; довідка № 1774/10-13 від 06.04.2017 р., виданої відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради; довідка №01/831 від 10.04.2017р., виданої ЛКСП «Лисичанськводоканал»; довідка КП «Лисичанськтепломережа»; акт про обстеження технічного стану житлового будинку по вул. Колгоспна, буд.6 у м.Лисичанську від 13.05.2017 року; відповідь Лисичанської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Луганській області; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 48222957 від 27.06.2017р.; копія актового запису про смерть № 0910 від 04.06.2004р. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер правовідносин, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла 03 червня 2004 року. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді будинку №6 по вул. Муравська (Колгоспна) м.Лисичанська Луганської області, який їй належав на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 17.02.1952 року та посвідчене державним нотаріусом за реєстром № 2872/9. Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину або відмови від спадщини ніхто не звертався. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] ніким не була прийнята, то існують передбачені законом підстави для визнання спадщини, що відкрилася після її смерті, відумерлою. На підставі ст. 1277 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій, з урахуванням уточнених вимог, посилається на те, що з 17.10.1978 р. до 10.05.1982 р. він працював водієм у Первомайському автотранспортному підприємстві № 12122, про що здійснено записи в його трудовій книжці за номерами 17 та 18. Проте запис під номером 18 про переведення до Попаснянського АТП 12126 зроблено допис «у зв'язку з розділенням підприємства», що може викликати сумніви в його дійсності. Оскільки підприємство знаходиться в м.Первомайську, яке на даний момент контролюється незаконними збройними формуваннями, у заявника немає можливості отримати відповідну довідку на підприємстві. У зв'язку з цим, заявник просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що з 17.10.1978 р. до 10.05.1982 р. він працював водієм у Первомайському автотранспортному підприємстві № 12122. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та надав аналогічні пояснення. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності. Суд, вислухавши заявника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, у тому числі оригінали трудових книжок заявника та свідків, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи те, що заявник не може отримати архівну довідку про роботу на вказаному підприємстві, оскільки м.Первомайськ на даний момент контролюється незаконними збройними формуваннями, і закон не передбачає інших способів встановлення даного факту, цей факт може бути встановлено відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] і [PERSON], які пояснили, що працювали із заявником на Первомайському автотранспортному підприємстві № 12122 у той же період часу і можуть підтвердити, що заявник дійсно працював там відповідно до записів у його трудовій книжці. Свідки пояснили, що їх так само, як і заявника, 10.05.1982 р. перевели до Попаснянського АТП 12126 у зв'язку з розділенням підприємства. Судом були досліджені оригінали трудових книжок заявника та свідків [PERSON] і [PERSON] В усіх трьох трудових книжках міститься запис про переведення працівника до Попаснянського АТП 12126 та в усіх них таким самим способом зроблено допис «у зв'язку з розділенням підприємства». Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що записи у трудовій книжці заявника під номерами 17 і 18 відповідають дійсності і в період з 17.10.1978 р. до 10.05.1982 р. заявник дійсно працював водієм у Первомайському автотранспортному підприємстві № 12122. Таким чином, заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій посилається на те, що 02 вересня 2015 року, померла її мати [PERSON] 1942р. народження, яка мешкала у м. Алчевськ, вул.. Волгоградська 199/10 Луганської області, про що вона отримала заключення ВКК №155 із Алчевського медичного диспансеру. Після цього заявник звернувся до ВРАЦС Лисичанського МУЮ для отримання свідоцтва про смерть матері, але їй було відмовлено у зв»язку з тим, що документ про смерть був виданий Алчевським онкодиспансером ЛНР, який на території України не має юридичної сили. У зв»язку з неможливістю оформити свідоцтво про смерть, яке їй необхідно для прийняття спадщини, заявник просить встановити факт смерті матері. У судове засідання заявник надав заяву про розгляд справи без його участі у зв»язку з находженням у зоні АТО. Представник ВРАЦС Лисичанського МУЮ, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з»явився та заперечень не надав. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як убачається з заключення ВКК, виданого Алчевським онкологічним диспансером ЛНР № 155 від 23.10.2015р., [PERSON] 1942р. народження, померла 02.09.2015р. від ракової інтоксикації ( л.с.18). Факт смерті [PERSON] також підтверджується довідкою та фотографією місця поховання останньої ( л.с.13,17. В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971р. « Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але « у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином суд вважає доведеним факт смерті [PERSON]І і встановлення цього факту має юридичне значення для заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій посилається на те, що 29 червня 2015 року помер його батько [PERSON] 12.05.1946р. народження, з яким вони разом мешкали за адресою м. Алчевськ вул.. Ленінградська 48/26, на тимчасово окупованій території. Після смерті батька у м. Алчевськ йому видали лікарське свідоцтво про смерть № 277 від 20.06.2015р., з яким він звернувся до ВРАЦС Лисичанського МУЮ для отримання свідоцтва про смерть батька, але йому було відмовлено у зв»язку з тим, що лікарське свідоцтво видане «ЛНР», яке юридичної сили на території України не має. У зв»язку з неможливістю оформити свідоцтво про смерть, яке йому необхідно для прийняття спадщини, заявник просить встановити факт смерті батька, який помер 29.06.2015р. у м. Алчевськ, та зареєструвати цей факт у ВРАЦС Лисичанського МУЮ. Заявник просив справу розглянути у його відсутності. Представник заінтересованої особи надав заяву, просив справу слухати за його відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як встановлено з лікарського свідоцтва про смерть №277, довідки про причину смерті, 29.06.2015р. у м. Алчевськ помер [PERSON], який мешкав разом з заявником у м. Алчевськ вул.. Ленінградська 48/26 ( л.с.8,9-10). Крім цього як вбачається з фотокартки та свідоцтва про поховання, дійсно на западному кладовищі в м. Алчевську мається могила де похований [PERSON] та зазначена дата його смерті. Таким чином суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] і цей факт має юридичне значення для заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій посилається на те, що 30 вересня 2015 року у м. Луганськ вул.. Луначарського 34/21 померла її мати [PERSON] 02.01.1942р. народження, з якою вони тимчасово разом мешкали, як внутрішньо переміщені, за адресою м. Новодружеськ вул.. Жовтнева 71. Після смерті матері у міській поліклініці №11 м. Луганськ їй видали лікарське свідоцтво про смерть № 28/ф від 30.09.2015р., з яким вона звернулася до ВРАЦС Лисичанського МУЮ для отримання свідоцтва про смерть матері, але їй було відмовлено у зв»язку з тим, що лікарське свідоцтво видане «ЛНР», юридичної сили на території України не має. У зв»язку з неможливістю оформити свідоцтво про смерть, яке їй необхідно для прийняття спадщини, заявник просить встановити факт смерті матері, яка померла 30.09.2015р. у м. Луганськ, та зареєструвати цей факт у ВРАЦС Лисичанського МУЮ. У судовому засіданні заявник підтримала заяву. Представник ВРАЦС Лисичанського МУЮ, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з»явився та заперечень не надав. Суд, вислухавши пояснення заявника та дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як встановлено з лікарського свідоцтва про смерть №28/ф, довідки про причину смерті, 30.09.2015р. у м. Луганськ померла [PERSON] 02.01.1942р., яка є матір»ю заявника ( л.с.9, 11,12). Таким чином суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] і встановлення цього факту має юридичне значення для заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій посилається на те, що у 2014 році з правоохоронних органів Московської області до нього надійшла звістка про смерть його брата [PERSON], який мешкав у м. Митіщі, Московської області, та йому не відомі обставини його смерті. 10.01.2014р., співробітниками Лисичанського МВ УМВС була проведена процедура впізнання померлого за матеріалами які були надіслані правоохоронними органами Московської області. Під час процедури впізнання особа померлого була встановлена - [PERSON]. Після цього заявник звернувся до ВРАЦС Лисичанського МУЮ для отримання свідоцтва про смерть брата, але йому було відмовлено у зв»язку з тим, що відсутні відомості відомості про смерть. У зв»язку з неможливістю оформити свідоцтво про смерть, яке йому необхідно для прийняття спадщини, заявник просить встановити факт смерті брата, датою смерті встановити дату його впізнання та зареєструвати цей факт у ВРАЦС Лисичанського МУЮ. У судове засідання заявник надав заяву про розгляд справи без його участі у зв»язку з тяжким станом здоров»я. Представник ВРАЦС Лисичанського МУЮ, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з»явився та заперечень не надав. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як встановлено з протоколу пред»явлення трупа для впізнання за фотознімком, 10.01.2014р. зображений труп на фотознімку виявився [PERSON] ( л.с.7-9). Таким чином суд вважає доведеним факт смерті [PERSON] і встановлення цього факту має юридичне значення для заявника. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій посилається на те, що у свідоцтві про народження ИІ-УР №606959, свідоцтві про народження ІІ-АГ №430312 та атестаті міського професійно-технічного училища №4 м.Вінниця №8595 її по батькові українською мовою записане як «Панасівна», тоді як за паспортом вона «Афанасіївна», що створює перешкоди для оформлення пенсії. У звязку з чим просила встановити факт належності їй цих документів. Заявниця та представник заінтересованої особи в судове засідання не зявилися, у наданій суду письмовій заяві просили справу слухати за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У паспорті імя заявниці українською мовою записане як «Сабірова Ніна Афанасіївна», а російською «Сабирова Нина Афанасьевна», дата і місце народження: 2 березня 1961 року в с.Виноградне Мурованокуриловецького району Вінницької області. Згідно атестату міського професійно-технічного училища №4 м.Вінниця №8595 він виданий на імя [PERSON] (українською мовою), при цьому в другій частині атестата заповненій російською мовою зазначено, що він виданий «Гончарук Нине Афанасьевне» (російською мовою). У трудовій книжці заявниці, де її імя російською мовою зазначено як «Сабирова Нина Афанасьевна», [INFO], міститься запис про навчання заявниці в міському професійно-технічному училищі №4 м.Вінниця в період з 15.02.1979 р. до 05.01.1980 р., що співпадає з відомостями атестату №8595. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася 02.03.1961 року, її батьком є [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно свідоцтва про одруження від 05.08.1979 р. [PERSON] [INFO] одружився на [PERSON] [INFO] 05.08.1979 року, після чого дружина взяла прізвище «Сабірова». Згідно паспорту на імя [PERSON] [INFO], його імя російською мовою записане як «Гончарук Афанасий Алексеевич». Згідно свідоцтва про одруження ЯУ №812901 [PERSON], [INFO], одружився на [PERSON], [INFO], після чого остання взяла прізвище [PERSON]. Сукупність досліджених у судовому засіданні документів дає суду підстави прийти до переконання поза розумним сумнівом у тому, що атестат професійно-технічного училища №4 м.Вінниця №8595, виданий на імя [PERSON] дійсно належить [PERSON], а різниця в написанні по батькові в паспорті заявниці («Афанасіївна») та її атестаті, свідоцтві про народження та свідоцтві про одруження («Панасівна») пояснюється використанням в першому випадку русифікованої форми імені «Афанасий» (рос.) - «Афанасій» (укр.), а другому української форми цього імені «Панас» (укр.). Разом із тим, якщо вимоги щодо встановлення факту належності заявниці атестату підлягають задоволенню, то в іншій частині вимог справа підлягає закриттю, оскільки відповідно до справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій просив встановити факт належності їй свідоцтва про народження серії V-TL № 359314, виданого Литвінівською сільською радою Біловодського району Луганської області 16.06.1993 року на імя (російською мовою) «Шуліка Неля Миколаївна». У судове засідання заявник не зявився, у своїй заяві просив розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Біловодського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи без його участі не надавав, про причини неявки до суду не повідомив, тому суд вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст.256 справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженню не підлягають. За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку передбачений інший порядок усунення розбіжностей в документах, що видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, у задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити. Таким чином,

Outcome: dismissed