Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою та просив встановити факт свого проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Свою заяву обґрунтовував тим, що в період з 04.10.1986 року по 04.06.1991 року він проживав та був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . В даній квартирі заявник проживав зі своєю дружиною та після розлучення він був вимушений виписатися з неї. На той час у заявника не було квартири та будинку в яких би він міг зареєструвати своє місце проживання. Зважаючи на складні життєві обставини починаючи в період з 1994 року по теперішній час заявник проживав в м. Києві без паспорта громадянина України, однак в нього був паспорт громадянина Української РСР, який він втратив. У зв`язку із досягненням пенсійного віку та суттєвими проблемами зі здоров`ям, заявник вирішив оформити собі пенсію та звернувся до відповідного відділу пенсійного фонду, однак в прийнятті документів йому було відмовлено, оскільки він не має паспорта громадянина України. Факт того, що заявник станом на 24.08.1991 року перебував та проживав на території України підтверджується його трудовою книжкою, оскільки в період з 1988 року по 30.12.1991 року він працював у Київському автотранспортному підприємстві №09125. На підставі викладеного просив заяву задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 10.07.2018 року у справі відкрито провадження та її призначено до розгляду. 21.06.2018 року від представника Солом`янського районного відділу Державної міграційної служби України надійшли письмові пояснення. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.03.2019 року головуючим у справі визначено Оксюту Т.Г. Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також підтримав обставини викладені у заяві та просив її задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників заінтересованих осіб. Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення представника заінтересованої особи Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві. Суд, врахувавши заяву заявника, письмові пояснення представника заінтересованої особи Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Носівка Чуднівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 9). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб від 28.03.2018 року заявник [PERSON] в період з 04.10.1986 року по 04.06.1991 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). З копії трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 10-13) вбачається, що заявник [PERSON] в період з 1988 року по 30.12.1991 року працював у Київському автотранспортному підприємстві №09125 та був звільнений відповідно до наказу №1ок від 02.01.1992 року. З матеріалів заяви вбачається, що заявник у період з 1994 року проживав на території України без паспорта громадянина України. 26.03.2018 року [PERSON] було видано посвідчення №36 про взяття на облік бездомної особи. Посвідчення було видане Центром обліку бездомних осіб (а.с. 7). У зв`язку із досягненням пенсійного віку заявник вирішив оформити пенсію та звернувся до відповідного відділу пенсійного фонду, однак йому було відмовлено у прийняті документів для оформлення пенсії, у зв`язку з тим, що у нього відсутній паспорт громадянина України. Заявник, з метою отримання паспорта громадянина України звернувся до Солом`янського районного відділу Державної міграційної служби України. З повідомлення Солом`янського районного відділу Державної міграційної служби України вбачається, що оформити паспорт громадянина України [PERSON] не вбачається за можливе, оскільки відсутні документи, що підтверджують його належність до громадянства України (а.с. 14). Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Згідно пункту 8 вказаного Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України від 13.04.2012 № 320, якщо втрачений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу попереднього паспорта. У разі отримання паспорта в іншому територіальному підрозділі для підтвердження видачі втраченого паспорта саме тій особі не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату паспорта здійснюється звернення до цього територіального підрозділу. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України. Тому встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для звернення до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Києві із заявою про видачу паспорта громадянина України замість втраченого або викраденого та подальшої перевірки даних про його особу вказаним органом. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved