Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, у якій просив встановити факт, що дійсно дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.01.2012 року та зареєстрований 05.01.2012 року за № 9370/95 Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації на квартиру [ADDRESS], в тому числі на ім'я [PERSON] дійсно належить [PERSON], яка померла 23 травня 2011 року. В обґрунтування заяви зазначено, що заявнику було відмовлено нотаріусом Олександрійської міської нотаріальної контори № 1 у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON], у звязку з тим, що існують розбіжності в написанні прізвища у правовстановлюючому документі на квартиру, у якому зазначено прізвище Юдіна з документом, що посвідчував особу матері, а в даний час з її свідоцтвом про смерть ([PERSON]), про що свідчить лист-відмова за № 97/02-31 від 26.01.2012 року. Заявник зазначає, що виправити помилку в свідоцтві про право власності на житло не є можливим, оскільки власника ? частини квартири немає серед живих. Причиною виникнення розбіжностей є те, що, розірвавши шлюб з батьком заявника [PERSON], [PERSON] повернула собі дошлюбне прізвище Луценко, однак користувалась паспортно, виданим на прізвище [PERSON]. Тому 19.03.1993 року свідоцтво про право власності на квартиру було видано на імя [PERSON], що відповідало імені зазначеному у паспорті. Представник заявника [PERSON] у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 11 вересня 2018 року надіслав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі. Також зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви та зазначив, що між ним та його братом, [PERSON] спір про право відсутній. Суд, заслухавши заявника, дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. 4 січня 2012 року Олександрійська міська рада видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким квартира № 49 за адресою м. Олександрія, вул. 6 -го Грудня, 141/5, площею 65, 4 кв.м. приватизована і належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Підставою для видачі цього свідоцтва було розпорядження від 19.03.1993 №868. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Олександрійським МБТІ № 32789981 від 5 січня 2012 року власниками вказаної вище квартири також зазначені [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У технічному паспорті на зазначену вище квартиру її співвласником зазначено Юдіна Світлана Никифорівна. Відповідно до свідоцтва про ожруження [PERSON] та [PERSON] одружилися 3 травня 1975 року, після укладення шлюбу дружина взяла прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження заявника прізвище його матері також зазначено як Юдіна. Згідно свідоцтва про розлучення [PERSON] та [PERSON] [PERSON] І-ОЛ № 330346 від 16 липня 1984 року, зазначено, що вона змінила прізвище з Юдіної на Луценко. Проте, [PERSON] продовжувала користуватися до 15 квітня 1999 року паспортом радянського зразка, у якому її прізвище було зазначено як Юдіна. Ця обставина визнається заявником та заінтересованими особами та узгоджується з наданими суду доказами. 15 квітня 1999 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України, у якому її прізвище було зазначено правильно з урахуванням свідоцтва про розірвання шлюбу, а саме [PERSON]; У свідоцтві про смерть [PERSON] І-ОЛ № 13431 від 23 травня 2011 року, актовий запис № 602 прізвище матері заявника зазначено Луценко. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON], який є сусідом заявника, повідомив, що знає сім'ю Юдиних приблизно з 1983 року. Вони проживали у квартирі за адресою Олександрія, [ADDRESS] щонайменше з 1982 року. Сімя складалась з [PERSON], її чоловіка, який пізніше виїхав, та двох синів [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] пізніше також виїхав. [PERSON] також мала прізвище [PERSON], однак її усі сусіди знали як [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON], який є сусідом заявника, повідомив, що квартира належала [PERSON]Н та двом її синам [PERSON] та [PERSON]. Усі вони проживала у цій квартирі щонайменше з 1986 року. Свідок разом з [PERSON] і [PERSON] разом пішли у перший клас. [PERSON] мала дівоче прізвище [PERSON]. Встановлюючи чи дійсно [PERSON] видавалося зазначене свідоцтво про право власності, суд враховує також те, що заінтересована особа [PERSON] подав заяву про те, що не заперечує проти задоволення заяви і визнає викладені у ній фактів, які заявник просить встановити. Факт належності [PERSON] зазначеного свідоцтва ніким не оспорюється. Отже, суд важає встановленим, що у свідоцтві про право власності невірно зазначено прізвище [PERSON] як [PERSON], оскільки на час прийняття рішення про приватизацію квартири (розпорядження від 19.03.1993 №868) вона користувалася паспортом, якому не було відображено зміну нею прізвища після розірвання шлюбу. Також суд перевірив коло спадкоємців [PERSON], а саме встановив на підставі відповідної довідки зі спадкового реєстру, що спадкова справа після її смерті не відкривалась, однак відповідно до довідки директора і паспортиста КП Житлогосп на момент смерті [PERSON] постійно проживав разом з [PERSON], а отже прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи викладене, а також те, що встановлення судом факту належності правовстановлюючого документу необхідне для забезпечення можливості реалізації [PERSON] прав спадкоємця, зокрема на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON], суд дійшов висновку про те, що заява [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved