Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, відповідно до якої просив встановити факт припинення трудових відносин між ним та ФОП [PERSON] з 27.04.2021. Мотивував тим, що 02 квітня 2018 між ним та фізичною особою-підприємцем укладено трудовий договір, про що було винесено відповідний наказ та зроблено запис в трудовій книжці. [INFO] роботодавець [PERSON] помер, що слугує перешкодою для припинення трудових відносин. Встановлення факту заявнику потрібно для працевлаштування на іншу роботу. Ухвалою суду від 02.08.2021 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак, поштовим відправленням від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, просить його заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Однак через канцелярію суду від директора Вінницького обласного центру зайнятості надійшов відзив, в якому зазначено, що з 1 січня 2015 року реєстрація трудових договорів, укладених між працівником і фізичною особою, органами державної служби зайнятості не здійснюється, оскільки це суперечить Закону. Починаючи з 01.01.2015, відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України, всі роботодавці (юридичні та фізичні особи-підприємці) мають повідомляти про укладення трудового договору Державну фіскальну службу. Наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260, яким затверджено «Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю» на сьогоднішній день не втратив чинності, а отже може застосовуватись у межах, що не суперечать Закону. Тому, у випадку припинення трудових відносин, трудові договори, які були зареєстровані в службі зайнятості до 1 січня 2015 року, при звернені сторін договірних відносин до центру зайнятості, знімаються з реєстрації з підтвердженням внесених записів до трудової книжки найманого працівника. Оскільки трудовий договір було укладено 02.04.2018, він не підлягав реєстрації в службі зайнятості, тому відповідно не може бути знятий з реєстрації. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та досліджених доказів, суд визнає за необхідне заяву задовільнити повністю з таких міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.04.2018 перебував у трудових відносинах із ФОП [PERSON] , зокрема відповідно до наказу №01-к від 02 квітня 2018 року був зарахований на посаду підсобний робітник, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Із копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що 02.04.2018 було зроблено запис, у відповідності до якого останній прийнятий на роботу ФОП « [PERSON] » на посаду підсобного робітника на підставі наказу №01-к від 02.04.2018. У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 квітня 2021 року, виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] . Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що ФОП [PERSON] , місце знаходження якого: [ADDRESS] , зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.01.2014 за №20670000000155274, припинив підприємницьку діяльність у зв`язку зі смертю, дата запису:24.06.2021, номер запису: 200067070005155274. Причиною звернення до суду заявника із даною заявою, стало те, що в трудовій книжці заявника [PERSON] відсутній запис роботодавця про звільнення з роботи, який не можливо внести у зв`язку зі смертю роботодавця. Встановлення факту припинення трудових відносин у зв`язку зі смертю роботодавця, необхідно заявнику для припинення трудових відносин із ФОП [PERSON] , оскільки він позбавлений можливості працевлаштуватись на нову роботу. Як передбачено у ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. У свою чергу, згідно із ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, окрім тих, що визначені в ч.1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному страхуванні. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У свою чергу, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, і яка в силу ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, згідно внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи. Статтею 36 КЗпП визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін, розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. В даному випадку відсутня можливість зробити запис про звільнення, оскільки правонаступники фізичної особи-підприємця [PERSON] відсутні. Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260 «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та, зокрема, п.2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Згідно п. 8, 14 вказаного Порядку, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору; записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. За змістом такого Порядку, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються з фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. Отже, у разі відсутності однієї зі сторін виникають труднощі зі встановленням обставини щодо припинення трудового договору, оскільки п. 8 Порядку передбачає звернення сторін (а не однієї сторони)у центрі зайнятості. За відсутності ж такої можливості підставою для зняття трудового договору з реєстрації та подальше внесення відповідних відомостей до трудової книжки може бути рішення суду, яке набрало законної сили про припинення дії трудового договору. Судом встановлено, що трудові відносини між [PERSON] та ФОП [PERSON] слід вважати припиненим у зв`язку зі смертю останнього, встановлення даного факту має для заявника [PERSON] юридичне значення, оскільки надасть можливість в подальшому реалізовувати його право на працю. Таким чином, дослідженими вище письмовими доказами підтверджується факт припинення трудових відносин між [PERSON] та ФОП [PERSON] з 27.04.2021 . Судові витрати у відповідності з вимогами ч. 7 ст. 294 ЦПК України слід віднести за рахунок заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved