Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] шляхом заборони перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборони наближатися на 50 м. до [PERSON] в громадських місцях (в тому числі на вулиці), місцю проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди, вести телефонні переговори з [PERSON] , надсилати повідомлення в соціальних мережах або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви вказала, що вона разом зі своїми дочками [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] та двома малолітніми онуками [PERSON] та [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа - [PERSON] є чоловіком її доньки [PERSON] , батьком її онуки [PERSON] та відповідно її зятем. Вказує, що [PERSON] , хоч і проживає окремо, але зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали принижує її та рідних, ображає, погрожує фізичною розправою в присутності малолітніх онуків. Зазначає, що [PERSON] вчиняє стосовно неї психологічне та фізичне насильство, веде себе агресивно, обзиває нецензурними словами, погрожує розправою. Стверджує, що [PERSON] намагається зробити її життя нестерпним, вона постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані, їй страшно бути вдома і вона переживає за своє життя та здоров`я та життя доньок та онуків. З цих підстав просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Коцюба Н.Я. заяву підтримали повністю та просять її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо вчинення ним будь-якої форми насильства відносно [PERSON] , заперечує стосовно винесення щодо нього обмежувального припису, вважає твердження заявника голослівними і надуманими. Вказав, що за адресою: [ADDRESS] проживає його дружина з донькою. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб,\~за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником\~у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа № 607/10122/19, провадження № 61-17441св19) вказано, що суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Судом встановлено, що разом з [PERSON] , яка є тещею заінтересованої особи [PERSON] , спільно проживають її дочка [PERSON] дружина [PERSON] та онука [PERSON] дочка заінтересованої особи. Оглядом матеріалів справи та доказів, на підтвердження яких заявник обґрунтовує свої доводи про наявність психологічного та фізичного насильства, судом не встановлено існування домашнього насильства у будь-якому його прояві з боку [PERSON] щодо [PERSON] . Таким чином, заява та додані до неї копії документів жодним чином не підтверджують наявності домашнього насильства, що є основною передумовою для видання обмежувального припису кривднику, належних та допустимих доказів того факту, що [PERSON] вчинялося домашнє насильство по відношенню до заявника немає. Той факт, що на даний час звернення [PERSON] та [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] перебувають на розгляді в секторі протидії домашнього насильства Тернопільського РУП суд до уваги не бере, оскільки рішень по даних випадках не прийнято, [PERSON] не визнано винним у вчиненні правопорушення. Матеріали на підтвердження того, що заявник [PERSON] зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] не доводять існування вчинення домашнього насильства останнім, оскільки немає жодного рішення посадової особи про наявність в діях [PERSON] ознак адміністративного чи кримінального правопорушення та не притягнуто останнього до відповідного виду відповідальності. Попри відсутність рішень посадових осіб щодо [PERSON] , у яких би встановлювалися факти застосування домашнього насильства щодо [PERSON] , таких фактів не було встановлено і судом. Отже, під час розгляду справи в суді не знайшли свого підтвердження вчинення [PERSON] по відношенню до [PERSON] домашнього насильства у формах економічного, фізичного чи психоголічного насильства. Крім того, суд, оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, вважає, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких випадків немає, оскільки судом не встановлено доказів його вчинення у найближчому минулому. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Крім цього, на переконання суду, задоволення звернення заявника про видачу обмежувального припису може мати наслідком усунення батька від виховання дитини на певний період часу, позбавлення можливості його бачитися та спілкуватися з дитиною, оскільки дитина [PERSON] проживає спільно з [PERSON] за вказаною нею адресою, що є неприпустимим заходом обмеження законних прав та інтересів і батька, і малолітньої дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи всі обставини та докази у справі, вирішуючи питання про дотримання прав та інтересів малолітньої дитини і батьків дитини, з метою недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дитини, з огляду на недоведеність та безпідставність вимог заяви [PERSON] , суд вважає, що у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису [PERSON] слід відмовити, оскільки видача такого припису потягне за собою неможливість батька брати участь у житті та вихованні дитини, що є порушенням його батьківських прав та таке втручання є невиправданим в даній ситуації, зважаючи на відсутність доказів того, що [PERSON] вчиняються дії фізичного, економічного чи психологічного насилля відносно [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: dismissed