Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, яку мотивує тим, що вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.03.1990 р. за вчинення злочину, передбаченого ст. ст. 17, 81 ч. 111 КК України йому була призначена міра покарання у виді 1 року 6 місяців виправних робіт за місцем мешкання з утриманням 20% заробітку у дохід держави. На час притягнення його до відповідальності він був громадянином України, проживав у [ADDRESS] . Міру покарання відбував, працюючи спочатку вантажником на Тростянецькій оптово-роздрібній базі Тростянецької райспоживспілки, а потім колійним обхідником на залізничній станції Смородино м. Тростянець, де працював з березня 1990 р. по квітень 1993 р. Після відбуття покарання він продовжував працювати у м. Тростянець, Сумської області. Вирішуючи питання оформлення і видачі йому паспорта громадянина України, він звернувся з заявою до філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області про видачу йому довідки про відбуття покарання за вказаним вироком, однак йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що термін зберігання даних обліку осіб, які відбували покарання у виді виправних робіт у 1990 - 1991 р.р. закінчились, матеріали знищені. Вважаючи, що відомостей, зазначених у вироку Тростянецького районного суду Сумської області від 07.03.1990 р. щодо його анкетних даних про місце проживання, роботи тощо станом на 24.08.1991 р. достатньо для вирішення оформлення і видачі йому паспорта, він звернувся з письмовою заявою до Управління ДМС України в Сумській області про отримання і видачу йому паспорта, як громадянину України, однак отримав відповідь, де рекомендовано було йому звернутися до суду. Просить суд: встановити факт його постійного проживання на території України, а саме [ADDRESS] , станом на 24.08.1991 р. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав, просив задовольнити. Представник Управління ДМС України в Сумській області Чхун С.А. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.03.1990 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 17, 81 ч. 3 УК УССР із застосуванням ст. 44 УК УССР призначити 2 роки виправних робіт без позбавлення волі по місцю роботи з утриманням 20 % заробітку в дохід держави, з конфіскацією 1/4 частки майна йому належного. З вказаного вироку суду від 07.03.1990 р. встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянина СССР, українця, спів мешкав з [PERSON] , працював вантажником Тростянецької оптово-роздрібної бази ТПС, проживаючого за адресою: [ADDRESS] , раніше не судимого. З архівної довідки № ДН-3-15-05-199 від 13.11.2020 р. Регіональної філії «Південна залізниця» Виробничий підрозділ «Сумська дирекція залізничних перевезень» вбачається, що у наказах з особового складу архівного фонду Смородинської дистанції колії (ПЧ-9) Південної залізниці, значиться [PERSON] : Наказ № 88 від 23.03.1990 р. - прийнятий монтером колії з 23.03.1990 р.; наказ № 83 від 03.05.1993 р. - звільнений з 12.04.1993 р. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, паспорта громадянина України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З огляду на встановлені факти, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання заявника на території України, [ADDRESS] , станом на 24.08.1991 р., оскільки цей факт повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а його встановлення має юридичне значення для заявника. На підставі викладеного та

Outcome: approved