Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Заявник [PERSON] та [PERSON] звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя. На обґрунтування своєї заяви заявники зазначили, що 14 червня 2009 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Між заявниками сімейне життя не склалось, стосунки погіршилися, в зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. Шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб існує формально. Заявники вказують, що причиною розірвання шлюбу є те, що вони різні люди за характерами, у них відсутні спільні інтереси, протилежні погляди на життя, різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові один до одного. Заявники вважають, що сім`я розпалась і зберігати шлюб немає сенсу, оскільки примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Щодо здійснення Заявником свої батьківських прав відносно спільної неповнолітньої дитини та визначення її місця проживання 03.10.2019 року заявники уклали Договір про виховання та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрований в реєстрі №6799. Посилаючись на викладені обставини справи просять суд: розірвати між ними шлюб. Ухвалою Деснянського районного суду 04 жовтня 2019 року відкрито провадження в справі. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, надали суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності та підтримали заяву про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 14 червня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №94. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » Від спільного подружнього життя мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Заявники, [PERSON] та [PERSON] 03 жовтня 2019 року уклали Договір про виховання та утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за №6799. Зі змісту даного Договору вбачається, що сторони досягли згоди щодо постійного проживання дитини - [PERSON] , а саме з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а батько бере на себе обов`язок приймати участь у вихованні та утриманні доньки та сплачувати аліменти. Таким чином, спорів щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом. Враховуючи обставини наведені вище, з врахуванням, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, суд вважає про наявність правових підстав для задоволення заяви про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя. Згідно ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved