Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із спільною заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересовані особи: [PERSON], відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, а саме просили суд встановити факт народження дитини жіночої статті, народженої [INFO] року від батьків [PERSON] та [PERSON], оскільки реєстрація народження дитини із отриманням свідоцтва про народження українського зразка неможлива без відповідного рішення суду. Метою встановлення факту народження їх спільної дитини є необхідність її реєстрації та отримання свідоцтва про народження українського зразка, оскільки по факту дитина народилась в м.Сімферополь, що перебуває на тимчасово окупованій території. Отримувати свідоцтво про народження російського зразка заявники не бажають. При зверненні до відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ для реєстрації народженої в АР Крим дитини, заявники отримали відмову, оскільки надані на територій АР Крим документи про народження їх спільної дитини видані окупаційною владою і не приймаються до уваги та є недійсними. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві в судове засідання не з»явився, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялись належним чином, але направив суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Допитаний в якості свідка [PERSON] та будучи попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань суду пояснив, що дійсно він є батьком, а його дружина [PERSON] матір»ю дівчинки [PERSON], яка народилась у них в м.Сімферополь [INFO] року та на даний час там проживає разом з ними. Суд, заслухавши пояснення заявника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ч.7 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що заявник [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб між собою 25.02.2011 року у відділі державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим (а.с.4). Згідно обмінної карти, що виписана в лікарні ОП Перинальний центр в м.Сімферополь, вбачається про народження [INFO] року об 09.20 год. дитини жіночої статі від матері - [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з копії довідки про народження №308 зроблено запис 24.01.2017 року про народження [PERSON] від матері [PERSON] (а.с.9). Листом від 07.11.2017 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ в м.Києві повідомив заявників, що видані на тимчасово окупованій території АР Крим документи російського зразка є не дійсними і не відповідають встановленим законодавством України зразкам, а тому відсутні підстави для реєстрації народження доньки заявників. Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10 2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є : медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545 ( гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтв а про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о ( гі 151-06 ), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545 (гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою,встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9. Надані заявниками медичні документи, видані медичним закладом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку як на державу окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права покладено відповідальність порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст.5 ч.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим ... реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї... Відповідно до ч.1 ст.17 цього ж Закону, у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації народження дитини документи, встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів заявників як громадян України та народженої у них дитини, хоч і на тимчасово окупованій території АР Крим, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт народження від матері [PERSON] та батька [PERSON], [INFO] року дитини жіночої статі - [PERSON]. У відповідності до вимог ч.4 ст.257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved