Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він на підставі Указу Президента України від 06.05.2014 року №454, 16.05.2014 року по частковій мобілізації був призваний на військову службу у Збройні Сили України та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] від 16.05.2014 року №12 його було зараховано до особового складу 11 батальйону територіальної оборони на посаду гранатометника 1 відділення охорони 1 взводу охорони 2 роти охорони. В період з 06.07.2014 року по 30.08.2014 року виконував бойові завдання у складі військової частини польова пошта [NUMBER] . 30.08.2014 року виконуючи бойові завдання у складі військової частини [NUMBER] , поблизу [ADDRESS] під час чергового мінометного обстрілу опорного пункту отримав вогнепальне проникаюче поранення. В результаті отриманого поранення він втратив до 70 % працездатності та йому було присвоєно інвалідність 2-ї групи. Посилаючись на те, що його поранення відбулося внаслідок юридичного факту, а саме - збройної агресії Російської Федерації проти України, встановлення такого юридичного факту йому необхідно для визначення статусу особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року та на те, що оскільки встановлення факту поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, в іншому порядку, окрім як у спосіб звернення до суду не передбачено, просив задовольнити його заяву. Звернення до суду з указаною заявою обумовлено тим, що він має на меті визначення статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим виникненням права на отримання допомоги від гуманітарних організацій. В судове засідання заявник не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. Представники заінтересованих осіб до суду не з`явились, про час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, по справі встановлено, що заявник 06.05.2014 року по частковій мобілізації був призваний на військову службу у Збройні Сили України, що підтверджується копією довідки військової частини пп №61 від 09.06.2014 року. Відповідно до довідки Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату від 14.05.2015 року №4/317 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, солдат у запасі [PERSON] дійсно в період з 06 липня 2014 року по 30 серпня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в складі в/ч пп [NUMBER] . 30 серпня 2014 року при обороні с. Андріанополь під час мінометного обстрілу опорного пункту [PERSON] отримав вогнепальне осколкове проникаюче поранення лівої падлопаточної ділянки. Дані обставини підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ польова пошта [NUMBER] від 17.09.2014 року №667. З 07.09.2014 року по 11.11.2014 року заявник проходив лікування у відділенні абдомінальної хірургії планової та ендоваскулярної хірургії ВМКЦ ЦР м. Вінниця. З 13.11.2014 року по 04.12.2014 року проходив лікування в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни Київської області в с. Циблі. З 10.12.2014 року по 30.12.2014 року проходив лікування в хірургічному відділенні Білоцерківського гарнізонного госпіталю ВЧ [NUMBER] в м. Біла Церква. З 26.01.2015 року по 18.02.2015 року проходив лікування у клініці ушкоджень, травматологічному відділенні ГВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» в м. Києві. З 11.03.2015 року по 23.03.2015 року проходив лікування в неврологічному відділенні Білоцерківського гарнізонного госпіталю ВЧ [NUMBER] в м. Білій Церкві. З 15.06.2016 року по 24.06.2016 року проходив лікування у ВЧ [NUMBER] в м. Білій Церкві. Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.06.2016 року № 2808, встановлено, що мінно-вибухова травма, вогнепальне осколкове поранення лівої половини грудної клітки (30.08.2014 року),\~ [PERSON] наслідком яких стало: «Наслідки перенесеної МВТ (30.08.2014 року) вогнепального осколкового проникаючого поранення лівої половини грудної клітки, консолідованих переломів V-XI ребер, нижнього кута лівої лопатки, забою обох легень, лівобічного пневмотораксу. Операцій: торакоцентезу, дренування лівої плевральної порожнини по Бюлау, хірургічної обробки рани лівої половини грудної клітки (30.08.2014 року), нижньої трахеотомії (07.06.2014 року), етапної хірургічної обробки вогнепальної рани задньої поверхні грудної клітки, накладання вакуумної системи, торакоцентезу, дренування лівої пплевральної порожнини по Бюлау (12.09.2014 року), етапної хірургічної обробки вогнепальної рани лівої половини грудної клітки, видалення сторонніх тіл (осколків) та нефректомії, заміни вакуумної системи (16.09, 22.09, 27.09, 06.10.2014 року), аутодермопластики гранулюючої рани лівої лопаткової ділянки розщепленим вільним лоскутом з Трішем у вигляді плевральних нашарувань та плевропульмональних спайок зліва. ДН ІІ ст.. з помірним порушенням функції зовнішнього дихання за рестриктивним типом. Наслідки перенесеного забою спинного мозку у вигляді невропатії нижніх кінцівок з розвитком парезу лівої стопи при помірному порушенні функції. Стійка згинально-розгинальна контрактура, посттравматичний деформуючий артроз правого ліктьового суглобу ІІ ст.. після його забою (30.08.2014 року) при помірному порушенні функції», - «ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини» /а.с. 108/ Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0006922 від 15.07.2015 року\~ підтверджується, що отримані [PERSON] поранення пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби по захисту Батьківщини. На підставі Наказу командувача військ оперативного командування « [INFO] »\~ (по особовому складу) від 12.05.2015 року №21-РС в результаті отриманих травм заявника було звільнено з військової служби у запас та включено до списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення /а.с. 117/. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] та ветераном військової служби, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що факт поранення [PERSON] під час проходження ним служби підтверджується належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України. Відповідно до статті 263 ЦПК\~ України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. [PERSON] звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отримання допомоги від гуманітарних організацій. Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення. Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих. Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил. Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року. Крім того, обгрунтовуючи необхідність встановлення факту того, що поранення при виконанні військової служби 30 серпня 2014 року поблизу н.п. Андріанополь Перевальського району Луганської області він отримав внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, заявник акцентував увагу суду на відсутність іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням ним пораненням та військовою агресією Російської Федерації, оскільки такий порядок законодавством не визначено. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Отже, дослідженими в суді доказами стверджується факт поранення [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби 30.08.2014 року поблизу н.п. Андріанополь Перевальського району Луганської області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Крім того, встановлення цього факту відповідно до наведеного вище в рішенні породжує юридичні наслідки, оскільки судове рішення про встановлення юридичного факту поранення [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби 30.08.2014 року поблизу н.п. Андріанополь Перевальського району Луганської області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України може слугувати підставою для визначення статусу\~ особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року. Встановлення зазначеного юридичного факту іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують\~ на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту поранення [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби 30.08.2014 року поблизу н.п. Андріанополь Перевальського району Луганської області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що передбачено ч.1 ст. 315 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved