Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в якій просить госпіталізувати громадянку [PERSON] до КЗ КОР «Київський обласний протитуберкульозний диспансер» з метою проведення стаціонарного лікування терміном на 3 місяці мотивуючи тим, що 27 лютого 2014 року громадянка [PERSON], [INFO] була доставлена швидкою медичною допомогою до міської лікарні № 2 у важкому стані. Після проведення обстеження, у той же день, вона була переведена до КЗ КОР «Білоцерківський обласний протитуберкульозний диспансер», де був встановлений діагноз: Інфільтративний туберкульоз лівої легені з розпадом, кровохарканням та бацило виділенням». На диспансерному обліку у фтизіатричному відділенні територіального медичного об'єднання гр. [PERSON] знаходиться з 27.02.2014 року. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ТБ 09 гр. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року. 19.05.2014 року в телефонному режимі дільничного лікаря-фтизіатра територіального медичного об'єднання було повідомлено про виписку хворої [PERSON], причиною порушення лікарняного режиму з боку хворої (зловживання алкоголем у відділенні). З моменту припинення стаціонарного лікування [PERSON] ухиляється проходження курсу лікування, порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. Відповідно до Основ законодавства України про охорону здоров'я, закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачається можливість госпіталізації та лікування осіб, які хворі на небезпечні інфекційні хвороби, причому у випадках та у порядку, встановленими законами проводитися госпіталізація та лікування у примусовому порядку. До таких відноситься й захворювання на туберкульоз. Згідно з медичним висновком лікарської комісії фтизіатричного відділення, поліклініки територіального медичного об'єднання № 865 від 04.08.2014 року [PERSON] необхідно примусово госпіталізувати до протитуберкульозного диспансеру для проведення стаціонарного лікування терміном до 3-х місяців і нагляду за розвитком хвороби, а також з метою ізоляції її від оточуючих і недопущення подальшого розповсюдження хвороби. Представник Територіального медичного об'єднання, Лікар-фтизіатр фтизіатричного відділення поліклініки [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 285 ЦПК України розгляд справи проведено у відсутності [PERSON], оскільки за даними Територіального медичного об'єднання вона становить загрозу розповсюдження хвороби, про розгляд справи та направлення до суду представника повідомлялась належним чином, однак за місцем проживання відсутня. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав та зазначив про доцільність направлення [PERSON] на примусове лікування. Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS], 27 лютого 2014 року була доставлена швидкою медичною допомогою до міської лікарні № 2 у важкому стані. Після проведення обстеження була переведена до КЗ КОР «Білоцерківський обласний протитуберкульозний диспансер», де був встановлений діагноз: Інфільтративний туберкульоз лівої легені з розпадом, кровохарканням та бацило виділенням». На диспансерному обліку у фтизіатричному відділенні територіального медичного об'єднання вона знаходиться з 27.02.2014 року. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ТБ 09 гр. [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 27.02.2014 року по 19.05.2014 року. 19.05.2014 року в телефонному режимі дільничного лікаря-фтизіатра територіального медичного об'єднання було повідомлено про виписку хворої [PERSON], причиною порушення лікарняного режиму з боку хворої (зловживання алкоголем у відділенні). З моменту припинення стаціонарного лікування [PERSON] ухиляється проходження курсу лікування, порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, від лікування категорично відмовляється, становить загрозу розповсюдження хвороби, що підтверджується матеріалами справи, показами лікаря-фтизіатра, медичними картками хворої. Відповідно до медичного висновку лікарської комісії фтизіатричного відділення, поліклініки територіального медичного об'єднання № 865 від 04.08.2014 року [PERSON] необхідно примусово госпіталізувати до протитуберкульозного диспансеру для проведення стаціонарного лікування терміном до 3-х місяців і нагляду за розвитком хвороби, а також з метою ізоляції її від оточуючих і недопущення подальшого розповсюдження хвороби. Відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Статтею 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. [PERSON] в порушення наведеної норми закону, не виконує зазначені обов'язки, ухиляється від лікування небезпечної хвороби, чим ставить в загрозливе становище осіб, що її оточують. Подальша відмова [PERSON] від проходження лікування може призвести до поширення захворюваності на туберкульоз серед населення, що призводить до порушення права на безпечну санітарно-еідеміологічну ситуацію необмеженого кола осіб. Стаття 25 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачає, що особи, винні у порушенні законодавства у сфері протидії захворюванню на туберкульоз, несуть відповідальність згідно із законом. Відповідно до ст. 11 Закону України « Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення ( палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.2 ст. 286 ЦПК України рішення суду про задоволення заяви про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження лікування є підставою для примусової госпіталізації або подальшого лікування особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Відповідно до Закону України « Про внесення змін до деяких Законів України щодо посилення боротьби із захворюванням на туберкульоз» № 3537 - IV (3537-15) від 15.03.2006) частину 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію» доповнено новим пунктом 21-1 такого змісту: міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана здійснювати за рішенням суду привід осіб, хворих на заразні форми туберкульозу до протитуберкульозного закладу. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказів в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява обгрунтована і підлягає до задоволення, тому громадянку [PERSON] належить госпіталізувати до КЗ КОР «Київський обласний протитуберкульозний диспансер» з метою проведення стаціонарного лікування терміном на 3 місяці та направлення копії цього рішення для виконання до Білоцерківського МВ ( з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київські області. Згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного диспансеру.

Outcome: approved