Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення\~ факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. В обґрунтування заяви зазначає, що [INFO] померла її тітка\~ [PERSON] .. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] та грошових коштів на банківських рахунках. Спадщину у вигляді квартири вона прийняла відповідно до заповіту від 23.10.2007 року. Однак грошові кошти в заповіті не зазначені, а тому нотаріусом було надано роз`яснення про те, що для оформлення іншого майна необхідно надати документи, підтверджуючі наявність родинних відносин або інші документи. Вказує, що на час відкриття спадщини вона 5 років проживала із померлою однією сім`єю, так як остання була її тіткою. [PERSON] була одинокою людиною похилого віку, постійно хворіла, була прикута до ліжка, потребувала постійного догляду, інших родичів не мала, а тому заявник її доглядала та утримувала. Зазначає, що мала з померлою спільний бюджет, вела господарство, купувала продукти харчування, одяг, ліки та здійснювала догляд за тіткою. Після смерті [PERSON] сама займалась її похованням. Нотаріусом, на підставі її заяви, 22.11.2019 року було відкрито спадкову справу. В судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явились, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Представник заявника за довіреністю [PERSON] зазначила, що підтримує вимоги заявника у повному обсязі, представник заінтересованої особи вказав, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] .. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 91 року, про що складено актовий запис за № 335 (а.с. 9). Довіреністю від 06.03.2012 року, яка посвідчена нотаріусом Лейбіченко С.В., Курченко Л.Р. уповноважила [PERSON] отримувати її пенсію та розпоряджатись на власний розсуд (а.с. 12). Згідно довідки виданої 06.07.2020 року Семенівським старостинським округом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, [PERSON] дійсно проживала в [ADDRESS] , з жовтня 2014 року по день смерті, разом з [PERSON] (а.с. 14). Наявність банківських вкладів відкритих на ім`я [PERSON] , вбачається з копій договорів укладених останньою з банківськими установами (а.с. 17-22). Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб оформити спадок після смерті тітки. Оскільки в іншому порядку [PERSON] не може встановити вказаний факт, він підлягає встановленню у судовому порядку. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини . Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 3.21.Порядку вчинення нотаріальних дій Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно абз. 2 п.2) Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічно згідно п.7) Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3) роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п.4.10) п.4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22) Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Таким чином, в судовому засіданні доведено той факт, що заявник [PERSON] з жовтня 2014 року по [INFO] , тобто по день смерті [PERSON] ,\~ постійно проживала разом з нею, що підтверджується довідкою виданою 06.07.2020 року Семенівським старостинським округом Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. При цьому, [PERSON] доручила [PERSON] отримувати її пенсію та розпоряджатись нею на власний розсуд, а також розпоряджатись коштами, що знаходяться в інших відділеннях банків, що свідчить про ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету з померлою (а.с. 14, 12). Відповідно до п.5) ч. 2 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.\~\~\~ Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] разом з померлою спадкодавицею [PERSON] до 22.10.2019 року, знайшов своє підтвердження, а отже, заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved