Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій зазначає, що він народився 14 грудня 1954 року в с.Довбиш Барановського району Житомирської області. В свідоцтві про народження якого батьками записані: батько - [PERSON], [INFO], поляк та мати - [PERSON], [INFO], українка. Його дід та баба по батьківській лінії є [PERSON] та [PERSON] є поляками за національністю. Заявник і уся його родина були поляками за походженням і до сьогодні шанують польські традиції. На даний час, заявник прагне відновити та зберегти етнічне походження свого роду відповідно до положень Закону України «Про національні меншини», а тому вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 01 серпня 1976 року заявник уклав шлюб з [PERSON], про що було видано свідоцтво про шлюб, де зазначено прізвище подружжя російською мовою: «[PERSON]» та «[PERSON]», без зазначення національності, а в свідоцтві про розірвання шлюбу прізвище присвоєно «[PERSON]» та «[PERSON]». 16 липня 2015 року при отриманні у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб, зазначено у актовому записі №1125 від 01 серпня 1976 року ім'я нареченого зазначено українською мовою «[PERSON]» без апострофа, а національність - українець. При цьому, у відомостях про прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу зазначено українською мовою «[PERSON]». З зазначеного вбачається, що запис прізвища, імені, національності в свідоцтвах про народження, про одруження, про розірвання шлюбу та в актових записах заявника є різними і не відповідають паспортним даним, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Заявник у судове засідання не з'явилася, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити заяву в повному обсязі. Представник зацікавленої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану вимоги заяви не визнала про що подала до суду письмові заперечення. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту приналежності до польської національності суд враховує наступне. Згідно із ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у який би то не було формі до відмовлення від своєї національності не допускається. Встановлення факту приналежності до польської національності заявникові необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам польського походження й передбачені Законом «Про карту поляка» та «Про репатріацію», ухвалених Сеймом Республіки Польща. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст. 3 вказаного закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст. 11 вказаного закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно з приписами ст. 300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду, цей факт має юридичне значення, оскільки з 07.08.2007 року згідно із Законом «Про карту поляка», Законом «Про репатріацію» від 9 листопада 2000 року, ухвалених Сеймом Республіки Польща громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, може позбавити заявника та його нащадків права скористатись вказаними правами. Відповідно до абз.2 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №12 «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності в актах громадського стану», суд розглядає заяви про становлення неправильності запису в акті громадського стану у випадках допущення органами реєстрації актів громадського стану помилок при складанні актового запису (прізвища, імені, по батькові, національності і громадянства батьків тощо). Згідно абз.4 п.7 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України , питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів, відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання;військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, які з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Відтак, оскільки національність особи визначається національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про народження, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення доповнень чи змін в актовий запис про її народження щодо національності її батьків за умови відсутності таких відомостей або їх недостовірності. Згідно п.11 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадського стану. На підставі викладеного,

Outcome: approved