Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, відповідно до якої просить суд встановити факт того, що вона [PERSON] , [INFO] та (російською мовою) [PERSON] , [INFO] , це одна й та ж сама особа, вказуючи, що [INFO] померла її мати [PERSON] . 27 грудня 2017 року її мати скала заповіт, яким частину належного майна на день смерті заповідала їй, іншу батькові. Її паспортні дані у заповіту були зазначені вірно, з повною відповідністю з паспортом та довідкою про ідентифікаційний код. Після смерті матері вони із батьком звернулися до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітової Т.С. із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] . Однак, виявилося, що у її паспорті громадянина України, який вона отримувала в 1998 році існують різнобіжності, а саме на першій сторінці паспорта її ім`я українською зазначено « [PERSON] », а на другій сторінці, на якій ті самі дані вказується російською мовою, її ім`я зазначено як « [PERSON] », тобто відповідно до свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу. Таким чином, при виготовленні паспорту громадянина України працівниками Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області була допущена помилка при перекладі її імені з російської мови «Наталья» на українську помилково зазначивши « [PERSON] », замість вірного - « [PERSON] ». Такі обставини не дають їй можливості вступити у спадщину після смерті матері, у зв`язку із чим вона й вимушена звернутися до суду із вказаною заявою. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2019 року по справі відкрито окреме провадження. В судове засідання заявник не з`явилася, відповідно до наданої до суду заяви просить справу розглядати у її відсутність, свої вимог підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа - приватний нотаріус Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітова Тетяна Сергіївна в судове засідання не з`явилася, сповіщалася належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що заявник народилася [INFO] в с. Ониськове Комінтернівського району Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , де її російською мовою її прізвище, ім`я та по батькові вказано як « [PERSON] », в графі мати вказана « [PERSON] », а в графі батько « [PERSON] ». /а.с. 7/ 09 листопада 1991 року вона одружилася із [PERSON] , після чого змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. /а.с. 8/ 26 грудня 2017 року [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] та [PERSON] , що посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В. /а.с. 10 / [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] . /а.с. 9/ Заявник [PERSON] зазначає, що після смерті матері вони із батьком звернулися до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітової Т.С. із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] . Однак, виявилося, що у її паспорті громадянина України, який вона отримувала в 1998 році існують різнобіжності, а саме на першій сторінці паспорта її ім`я українською зазначено « [PERSON] », а на другій сторінці, на якій ті самі дані вказується російською мовою, її ім`я зазначено як « [PERSON] », тобто відповідно до свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу. Таким чином, при виготовленні паспорту громадянина України працівниками Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області була допущена помилка при перекладі її імені з російської мови «Наталья» на українську помилково зазначивши « [PERSON] », замість вірного - « [PERSON] ». Такі обставини не дають їй можливості вступити у спадщину після смерті матері, у зв`язку із чим вона й вимушена звернутися до суду із вказаною заявою, у зв`язку із чим вона й просить суд встановити факт того, що вона [PERSON] , [INFO] та (російською мовою) [PERSON] , [INFO] , це одна й та ж сама особа Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо: 1) трудового стажу (для призначення пенсій та допомоги по тимчасовій непрацездатності, на рахування надбавок та інших пільг); 2) причин та ступеня втрати працездатності; 3) групи інвалідності та часу її настання; 4) проходження дійсної військової служби; 5) участі у бойових діях, перебування на фронті, у партизанських загонах; 6) одержання поранення, контузії в боях при захисті України, СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; 7) визнання ветераном чи інвалідом Великої Вітчизняної війни; 8) віку фізичної особи; 9) закінчення учбового закладу й одержання відповідної освіти; 10) усиновлення після смерті усиновленого чи усиновителя, якщо за життя після 1926 р. воно не було належним чином оформлене; 11) належності до певної національності; 12) належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, які видаються органами реєстрації актів цивільного стану; 13) тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; 14) одержання урядових нагород; 15) розкуркулювання та адміністративного виселення громадян; 16) про встановлення належності до ветеранів та інвалідів війни; 17) про встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи; 18) набуття громадянства України громадянином іншої держави. Вищевикладене закріплено в Аналізі судової практики Верховного Суду України №8(144) від 2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлення юридичного факту, того що [PERSON] , [INFO] та (російською мовою) [PERSON] , [INFO] , це одна й та ж сама особа, не може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення юридичного факту, є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed