Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до якої просить суд встановити факт її участі та виконання заходів по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони 26.04.1986 року. Свої вимоги заявник мотивує тим, що під час аварії вона працювала в момент аварії в терапевтичному відділенні на посаді санітарки в медико-санітарній частині № 126 Чорнобильської АЕС та 26 квітня 1986 року була залучена до виконання заходів Цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме приймала постраждалий персонал, що брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проводила постраждалим санітарну обробку, займалась їх переодяганням. Як зазначає заявник, вона звернулась з заявою та відповідними документами до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Деснянської в м. Києві РДА про встановлення їй статусу інваліда війни та видачу посвідчення, відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в своєму листі їй відмовило, посилаючись на те, що не було надано документів, підтверджуючих факт залучення до формувань Цивільної оборони. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що інших архівних документів не збереглось, в зв`язку з чим вона не може підтвердити залучення її до складу невоєнізованого формування цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС, заявниця просить задовольнити її вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила про її задоволення. Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання [PERSON] не з`явилась, надавши клопотання, в якому просить розглядати справу в її відсутність та прийняти рішення на підставі документів, які знаходяться у справі. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки заявниці, в період з 21.02.1977 року по 22.09.1986 року [PERSON] працювала в Медсанчастині № 126 медреєстратором у м.Прип`ять. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 21.05.2019 року, заявниця [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за категорією 1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Як вбачається з довідки МСЕК серії КИЕ -1 № 033932 від 21.05.1998 року, заявниця є інвалідом ІІ групи, інвалідність пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також, згідно експертного висновку № 565 від 22.03.1993 року Київської регіональної міжвідомчої експертної ради встановлено, що заявниця має ряд захворювань, пов`язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Як вбачається з санітарно-гігієнічної характеристики умов праці [PERSON] № 33 від 24.02.1993 року, заявник до аварії на ЧАЕС працювала в МСЧ м.Прип`ять мед реєстратором. 26.04.1986 року, 27.04.1986 року працювала в терапевтичному відділенні МСЧ-126 м.Прип`ять в якості санітарки. Робота полягала в прийманні персоналу, що приймав участь в ліквідації аварії на ЧАЕС, проводила постраждалим санітарну обробку, займалась їх перевдяганням. Також, згідно довідки № 74 від 27.05.1996 року Медико-санітарної частини №1, [PERSON] фактично відпрацювала 10 годин 26.04.1986 року. 18.11.2019 року заявниця звернулась до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Деснянської в м. Києві РДА із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. 24.11.2019 року заявниці було надано відповідь про те, що наданих нею документів не достатньо для підтвердження факту її залучення і виконання нею робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника ЦО Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (№01 від 29.04.1986 року, №02 від 30.04.1986 року, №16 від 04.05.1986 року, №52 від 19.05.1986 року та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктів та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Згідно з ст. 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Зазначене підтверджується також наказом начальника ЦО - директора ЧАЕС від 19.04.1985 року № 2с «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони». Згідно з п.9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Суд вважає, що основним доказом участі заявниці в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 1), видане на ім`я заявниці, яке відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення факту того, що заявниця 26.04.1986 року, як працівник медико-санітарної частини ЧАЕС, виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони. Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, з метою сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів особи, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved