Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій вказав, що [INFO] померла [PERSON], якій належав державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданий Старотроянівською сільською радою Кілійського району 04.12.2000 року. При зверненні до нотаріальної контори для отримання спадщини після смерті матері заявник виявив помилку в написанні прізвища матері, а саме - замість прізвища «[PERSON]», як було записано в паспорті спадкодавця та у свідоцтві про смерть, зазначено «[PERSON]». На підставі викладеного заявник просив суд встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - державного акту серії [NUMBER] на право приватної власності на землю, виданого 04.12.2000 року Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області та визнати право власності на земельну ділянку за спадщиною, після смерті матері. Заявник в судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області в судове засідання не з'явився, подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. В зв'язку з тим, що розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм не здійснювалось, що узгоджується з положеннями ст. 197 ЦПК України. Дослідивши подану заяву та надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як зазначено в паспорті громадянки України серії [NUMBER], виданим 09 липня 1997 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, власником якого є [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 5/. З державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 4 грудня 2000 року на підставі рішення 13 сесії ХХІІІ скликання Старотроянівської сільської Ради народних депутатів від 01 вересня 2000 року № 118/В, вбачається, що «[PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 3, 69 гектарів, розташовану на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 06.02.2012 року [PERSON] померла [INFO] в селі Старі Трояни Кілійського району Одеської області. Згідно довідки виданої Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області за вих. № 308 від 28.05.2013 року державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виготовлений на ім'я [PERSON], дійсно видано Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області гр. [PERSON]. Як вказано в довідці, виданій 20.12.2013 року виконкомом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області за № 689, поховання [PERSON], яка померла [INFO], проводив [PERSON], який проживав з нею та вів єдине господарство за адресою: [ADDRESS]. В свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданому 12 березня 1954 року Старотроянівською сільською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 19, матір'ю [PERSON], [INFO], записано [PERSON]. Згідно відповіді Кілійської районної державної нотаріальної контори від 19.05.2014 р. № 462/01-16, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкова справа № 415/2012 була заведена 9 листопада 2012 року за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від імені [PERSON]. При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Таким чином заявник, який у встановленому порядку прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом, що в вбачається з відповіді нотаріальної контори, позбавлений можливості в позасудовому порядку внести виправлення до відповідного державного акту. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника в частині встановлення належності правовстановлюючого документу. Щодо вимог про визнання права власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред'явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Таким чином, вимоги про визнання права власності в окремому провадженні розгляду та, відповідно, задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки судом задоволено вимогу заявника про встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, таким чином, усунуто перешкоди для оформлення заявником спадщини в нотаріальній конторі, а як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування», - за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заява підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial