Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON], [INFO], який помер [INFO] у м. Тріполі Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що [INFO] в м. Тріполі Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії помер її батько [PERSON]. Про смерть батька відділом РАГСу Головного народного комітету юстиції та безпеки Лівії було складено свідоцтво про смерть. 21 квітня 2004року тіло померлого перетнуло державний кордон України для подальшого поховання на території України у м.Харкові. [INFO] померла її матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Вона звернулася до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак, державним нотаріусом Кретовою О.В. було роз'яснено необхідність підтвердження факту смерті чоловіка спадкоємиці. Спадщина, що відкрилася після померлої [PERSON], складається у тому числі із житлової квартири, що була придбана за договором купівлі-продажу, укладеним під час перебування у шлюбі із померлим [PERSON], тому нотаріусу необхідно надати документи на підтвердження смерті останнього. Разом із тим, Велика Соціалістична Народна Лівійська Арабська Джамахірія не є учасником Гаазької Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 р., а тому легалізація документів шляхом поставлення на них апостилю неможлива. Встановлення факту смерті батька необхідно їй для прийняття спадщини. Представник заявника [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив заяву задовольнити з підстав, викладених у ній. Представники заінтересованих осіб: Восьмої Харківської державної нотаріальної контори та Московського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явилися, надали заяви, кожен окремо, про розгляд справи без участі їх представників, щодо заявлених вимог не заперечували. Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO], про що складено відповідний актовий запис №4796, її батьками є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим повторно 29.07.2015року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції /а.с.11/. [INFO] [PERSON], 1946 року народження, помер в м. Тріполі Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії. 08 квітня 2004 року відділом РАГСу Головного народного комітету юстиції та безпеки Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії було видано свідоцтво [NUMBER] про смерть [PERSON], який помер [INFO] /а.с.5-9/. Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; - повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; - повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. При оцінці вищезазначених документів як доказів в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За таких підстав надане заявником свідоцтво [NUMBER], видане 08 квітня 2004 року відділом РАГСу Головного народного комітету юстиції та безпеки Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії про смерть [PERSON], який помер [INFO], суд визнає належним і допустимим доказом на підтвердження факту смерті [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] у м. Тріполі Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії, є доведеним та підтвердженим, визнаним судом належним та допустимим, на підставі чого подана заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки потрібно їй для прийняття спадщини. Виходячи зі змісту статті 14 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом.

Outcome: approved