Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO] є її рідною матір'ю. Також, просить встановити факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який виданий 12 листопада 2003 року на ім'я [PERSON] належить [PERSON], яка померла [INFO]. Свою заяву мотивує тим, що [INFO] померла його мама [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, зокрема, земельна ділянка, яку заявник має намір успадкувати. З метою оформлення спадщини після смерті матері заявник звернувся до нотаріальної контори. Однак, при оформленні всіх необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом виявилося, що у заявника відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини з покійною матір'ю, оскільки в свідоцтві про народження заявника його мама значиться як «[PERSON]». Крім того, розбіжність наявна і в правовстановлюючому документі на спадкове майно, зокрема в державному акті на землю, оскільки спадкодавець в ньому також значиться як «[PERSON]». Саме через відсутність вказаних документів та розбіжності у зазначенні імені та по батькові спадкодавця у вищевказаному державному акті заявник не може реалізувати своє законне право на спадкування. Просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримав повністю, просив задовольнити заяву, а справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи - Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не з'явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, жодних заперечень немає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду письмові заяви в яких зазначили, що померла [INFO] [PERSON] дійсно є рідною матір'ю заявника [PERSON] Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільногосудочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб. Відповідно до статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». З свідоцтва про народження вбачається, що заявник народився [INFO] в селі Борисковичі Горохівського району Волинської області. Його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтвом про смерть стверджується, що [PERSON] померла [INFO]. Довідкою Бранівської сільської ради №1853 від 12 грудня 2016 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] та син [PERSON]. Останній вступив у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом фактичного володіння спадковим майном. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який виданий 12 листопада 2003 року, стверджується, що спадкодавець значиться як «[PERSON]». Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту родинних відносин в контексті положень ст.ст.57-59 ЦПК України є належними та допустимими, спір щодо спадкового майна відсутній, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved