Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису та просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців колишньому співмешканцю [PERSON] . В обґрунтування вимог [PERSON] вказала, що вона співмешкала без реєстрації шлюбу із [PERSON] з 2014 по 2017 рік. Близько 2-х років вона припинила будь-які стосунки з ним, після того як [PERSON] намагався її зґвалтувати в присутності сина. Після відмови у стосунках та спілкуванні з ним, він побив її та почав переслідувати її, її дитину, її батьків та сестер. Так, [PERSON] під час того, як заявник йшла на роботу, прогулянок з сином, відвідування магазинів, лікарень з сином, дитячого садочка, наближається до них, погрожує, лається нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою [PERSON] і дитині. Неодноразово викликала поліцію, зверталась на гарячу лінію 102. Працівниками поліції [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис від 29.03.2021 року та проведено профілактичні бесіди, однак позитивного результату це не принесло. Ухвалою суду від 15.04.2021 року було відкрито провадження у даній справі. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заявник просить видати вказаний обмежувальний припис та встановити зазначені обмеження, оскільки неправомірна поведінка заінтересованої особи може становити небезпеку життю та здоров`ю заявника, дитини. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що конфліктів, погроз, фізичного насильства не було, були сімейні непорозуміння. Він не переслідував заявницю та їх спільну дитину, лише бачились у парку, бо він відвідує спортивний клуб. Дійсно вони вже не проживають разом з 2017 року, заявниця постійно викликає поліцію, протоколи не складали, але винесли безпідставний припис. В свідоцтві про народження дитини він не записаний, до суду не звертався для встановлення батьківства, до органів опіки та піклування - теж. Представник заінтересованої особи - адвокат Бурбак О.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви за безпідставністю та необґрунтованістю. Вислухавши заявника, заінтересовану особу, його представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] співмешкали без реєстрації шлюбу з 2014 по 2017 рік. [PERSON] є матір`ю дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.5 - свідоцтво про народження). Заявник [PERSON] неодноразово зверталася до поліції, у зв`язку з поведінкою [PERSON] (а.с.8 -лист-відповідь). Всі звернення [PERSON] зареєстровано, було складено адміністративний матеріал, винесено терміновий заборонний припис 29.03.2021 року та проведено з [PERSON] бесіду профілактичного характеру, що підтверджується повідомленням (а.с.10). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника ч. 2 ст. 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі - місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню. У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих суду пояснень учасників справи, між колишніми співмешканцями наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки. Судом в судовому засіданні досліджені фрагменти відеоматеріалів наданих сторонами, з яких встановлено, що між сторонами існують неприязні, конфліктні відносини. Аналіз практики ЄСПЛ стосовно порушеного заявницею питання свідчить, що питання можливості отримання та належного виконання обмежувальних приписів є тісно пов`язаним із позитивними обов`язками держави із забезпечення права особи не зазнавати катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження згідно зі ст. 3 ЄКПЛ, а також права на життя згідно ст. 2 та повагу до сімейного і приватного життя, зокрема фізичну і психологічну недоторканність особи, згідно ст. 8 ЄКПЛ. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи - [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved