Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до якої просить суд встановити факт його участі та виконання заходів по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони з 26.04.1986 року по 18.08.1989 року. Свої вимоги заявник мотивує тим, що він на момент аварії працював на ЧАЕС, є особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС та учасником ліквідації наслідків аварії, що підтверджується відповідним посвідченням. Як зазначає заявник, він звернувся з заявою та відповідними документами до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Деснянської в м. Києві РДА про встановлення йому статусу інваліда війни та видачу посвідчення, відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак, Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в своєму листі йому відмовило, посилаючись на те, що не було надано документів, підтверджуючих факт залучення до формувань Цивільної оборони. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що інших архівних документів не збереглось, в зв`язку з чим він не може підтвердити залучення його до складу невоєнізованого формування цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС, заявник просить задовольнити його вимоги. В судове засідання заявник не з`явився, надавши заяву, в якій він вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника та представника заінтересованої особи на підставі наявних доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки заявника, в період з 11.01.1977 року по 18.08.1989 року заявник [PERSON] працював на Чорнобильській АЕС на посаді чергового електромонтера (а.с11-12). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] від 06.08.2019 року заявник [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за категорією 1, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.8). Згідно експертного висновку № 1795 від 18.11.1991 року Київської регіональної міжвідомчої ради, заявник має захворювання, пов`язані з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС (а.с.13). Як вбачається з довідки МСЕК серії КИЕ-1 № 027691 від 17.02.1998 року, заявник є інвалідом ІІ групи, інвалідність пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.14-15). Також, як вбачається з довідки Чорнобильської АЕС № 3763 від 13.07.1990 року, в період з 26.04.1986 року по 18.08.1989 року заявник був безпосередньо зайнятий в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.10). 15.11.2019 року заявник звернувся до заінтересованої особи Управління праці та соціального захисту населення Деснянської в м. Києві РДА із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення. 19.11.2019 року заявнику було надано відповідь про те, що наданих ним документів не достатньо для підтвердження факту його залучення і виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони (а.с.19-20). Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника ЦО Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (№01 від 29.04.1986 року, №02 від 30.04.1986 року, №16 від 04.05.1986 року, №52 від 19.05.1986 року та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктів та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Згідно з ст. 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Зазначене підтверджується також наказом начальника ЦО - директора ЧАЕС від 19.04.1985 року № 2с «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони». Згідно з п.9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Суд вважає, що основним доказом участі заявника в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення учасника ліквідації (категорія 1), видане на ім`я заявника, яке відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ. Враховуючи зазначене, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення факту того, що заявник в момент аварії на ЧАЕС працював та виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони. Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, з метою сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів особи, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved