Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті батька [PERSON] (далі - [PERSON]). Вимоги заяви мотивує наступним. Батько заявника - [PERSON] помер [INFO] в місті Донецьку, нині тимчасово окупованій території України, зоні проведення АТО. В своїй заяві заявник вказує, що про факт смерті батька свідчить лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть, видане «Петровським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецька Державної реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», але при зверненні до ВДРАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві для встановлення факту смерті батька і отримання свідоцтва їй було відмовлено , оскільки видане свідоцтво про смерть не має законної сили, так як видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому заявник вимушена була звернутись до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини своєї неявки суду не повідомила. Представник заінтересованої особи - Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений. Причини неявки представника суду не повідомлено. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників окремого провадження та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України.. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2015 року, [PERSON] народилась [INFO] в м. Донецьк, її батьком вказаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.3). Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015818281 від 18.09.2015 року, після реєстрації шлюбу з [PERSON] заявник - [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до копії довідки від 11.12.2014 року №3003004622 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно копії довідки від 21.11.2014 року №1438-003886 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, [PERSON] постійно проживав в [ADDRESS] і перемістився з тимчасово окупованої в [ADDRESS] 02.08.2014 року (а.с. 12). Відповідно до копії дубліката лікарського свідоцтва про смерть №528 від [INFO], [PERSON], [INFO], помер [INFO] в [ADDRESS]. Причина смерті: хронічна судинно-мозкова недостатність ІІІ ст., церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією (а.с.5). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в м. Донецьк (а.с. 16). З копії свідоцтва про поховання [NUMBER] (а.с. 15) та фотознімку, наявного в матеріалах справи (а.с. 14), вбачається, що 26.11.2016 року [PERSON] здійснила поховання померлого [PERSON] Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», тимчасово, на три роки з дня набрання цим Законом чинності, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зокрема, додатком 1 до вищезазначеного розпорядження таким населеним пунктом визначено м. Донецьк. Підпунктом 2 пункту 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» визначено перелік та забезпечено переміщення територіальних органів та установ юстиції Луганської області, що знаходяться на тимчасово неконтрольованій території, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виходячи зі змісту вищезазначеного наказу, всі органи та підрозділи, підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були перемістися з тимчасово непідконтрольних територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватися там. Всі акти та документи, виданні органами не переміщеними в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєстровані, з 1 грудня 2014 року вважаються недійсними. Таким чином, свідоцтво про смерть [PERSON], який помер [INFO] в м. Донецьк, видане [INFO], яке зовні відповідає актам органу реєстрації актів цивільного стану та містить всі необхідні реквізити, відповідно до вищенаведеного Наказу Міністерства юстиції України не може бути дійсним, так як видане після спливу терміну перереєстрації. Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. З урахуванням вищенаведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, які знайшли своє підтвердження в наданих письмових доказах, стосовно того, що [PERSON], помер [INFO] в м. Донецьк. Згідно ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи зі змісту п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно з ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Приписи ст. 259 ЦПК України вказують на те, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Судом встановлено, що задоволення заяви [PERSON] має для неї юридичне значення, оскільки необхідне для отримання свідоцтва про смерть та витягу на отримання допомоги на поховання. Щодо вимоги про зобов'язання Деснянського районного у м. Києві відділу ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві зареєструвати смерть [PERSON] і видати свідоцтво про смерть та витяг на отримання допомоги на поховання суд вважає за необхідне зазначити наступне. За своєю правовою природою дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки її розгляд проводиться в порядку іншого судочинства, а саме, адміністративного, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної вимоги заявника. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та встановлення факту смерті [PERSON] на території України. На підставі викладеного,

Outcome: partial