Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду заявою про усиновлення повнолітньої особи, в саме [PERSON], [INFO] посилаючись на те, що вона займається вихованням [PERSON] безперервно із 2003 року, тобто з часу, коли він був покинутий власною біологічною матір'ю, громадянкою Таджикистану, яка самоусунулася від виховання дитини та відіслала [PERSON] через кордон в Україну з іншою особою (без будь-яких документів, що посвідчують особу дитини), а потім зникла. В судовому засіданні [PERSON] в присутності представника заяву про усиновлення підтримала та просила її задовольнити, пояснила суду, що зверталася до всіх державних установ. [PERSON] заяву про усиновлення підтримав та просив її задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини справи. Заявник [PERSON], [INFO] займається вихованням [PERSON], [INFO] безперервно із 2003 року, тобто з часу, коли він був покинутий власною біологічною матір'ю, громадянкою Таджикистану, яка самоусунулася від виховання дитини та відіслала її через кордон в Україну з іншою особою (без будь-яких документів, що посвідчують особу дитини), а потім зникла. Факт самоусунення підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси № 2-0- 301/10 від 25.10.2010 року за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення; звернення до райвиконкому, потім до виконкому Одеської міської ради, а потім до ГУ МВС України в Одеській області щодо пошуку матері [PERSON] результатів не дали. Заявник на протязі довгого часу зверталася до посла Таджикистану та Державної міграційної служби в Україні, а також до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Міністерства закордонних справ Республіки Таджикистан, щодо оформлення документів на [PERSON], однак у зв'язку з нормами держав їй відмовлено. Відповідно до ч. 2 ст. 208 СК України у виняткових випадках суд може постановити рішення про усиновлення повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, у зв'язку із включенням у СК правових норм про усиновлення повнолітньої особи необхідно брати до уваги, що така особа може бути усиновлена лише у виняткових випадках, зокрема якщо вона є сиротою або була позбавлена батьківського піклування до досягнення повноліття. Враховуючи винятковий характер права на усиновлення повнолітньої особи, суди мають установлювати при розгляді справ цієї категорії додаткові обставини, зокрема необхідність усиновлення і неможливість оформлення іншого правового зв'язку між особою, яку бажають усиновити, та особою, яка хоче це зробити (складення заповіту тощо). При цьому звернення до суду із заявою про усиновлення не повинно бути зумовлено бажанням досягти іншого правого наслідку, ніж юридичне оформлення родинного зв'язку (можливо, вже наявного факту). Слід також з'ясовувати наявність чи відсутність в усиновлювача своїх дітей. Закон не встановлює заборони на усиновлення повнолітньої особи тією, яка має власних дітей, проте на цей факт необхідно зважати виходячи з обставин, що визначають можливість рідних дітей бути спадкоємцями. У кожному конкретному випаду суд при вирішенні питання про усиновлення повнолітньої особи може врахувати й інші обставини. У СК не встановлено максимального віку повнолітньої особи, яка може бути усиновлена, однак визначено мінімальну різницю у віці між нею та усиновлювачем - не менше вісімнадцяти років. За змістом статей 211, 217-219, 283 СК України, усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менше як на п'ятнадцять років. Усиновлення дитини здійснюється за її згоди, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити, а також за вільною згодою її батьків. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім'ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Перешкод, визначених статтею 212 СК України, для усиновлення [PERSON] громадянкою України [PERSON] у судовому засіданні не встановлено. На теперішній час [PERSON] виповнилося 29 років, а заявнику [PERSON] виповнилося 81 рік, то різниця у віці між ними більша ніж 18 років. При вирішенні справи суд застосовує зазначені норми права, і враховує установлені у судовому засіданні обставини, зокрема те що заявник займається вихованням [PERSON] з 2003 року, на теперішній час заявник потребує додаткового догляду, а також то що [PERSON] вважає за необхідне припинити свій правовий зв'язок із матір'ю, яка самоусунулася від його виховання - він не планує ані проживати із нею, ані надати їй будь-яку допомогу, оскільки сам був позбавлений її допомоги, також вони у судовому засіданні підтвердили свою згоду на усиновлення і те, що метою усиновлення є виключно встановлення родинного зв'язку між ними. Ці обставини вказують на те, що між заявником і [PERSON] дійсно склалися близькі сімейні відносини як матері і сина, які у достатній мірі обґрунтовують необхідність прийняття відповідно до ч. 2 ст. 208 СК України рішення про усиновлення для юридичного установлення між цими особами родинного зв'язку. Тому заява про усиновлення підлягає задоволенню.

Outcome: approved