Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, яку обґрунтував тим, що [INFO] року, помер його нерідний дідусь (чоловік бабусі), [PERSON]. Після його смерті відкрилися спадщина на належне йому майно. За своє життя [PERSON] був складений заповіт, яким він на випадок смерті заповідав все належне йому майно бабусі заявника - [PERSON], яка [INFO] року померла. У 2005 році він переїхав проживати до бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON], який вважав його рідним онуком та надав згоду на його реєстрацію разом з ними у [ADDRESS]. Він, як єдиний спадкоємець за законом, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, але видати йому свідоцтво нотаріус відмовився, оскільки відсутній факт родинних, шлюбних або інших відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, про що державним нотаріусом було видано відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вважаючи, що він фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але нотаріус йому відмовляє в оформленні спадкових прав, заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що він проживав зі спадкодавцем, [PERSON], який помер [INFO] року у м. Харків, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини - з 01.10.2008 року (а.с.2-4). Представник заявника в судовому засіданні обставини викладені у заяві підтримала та просила суд задовольнити її в повному обсязі. Від заінтересованої особи - третя Харківська державна нотаріальна контора надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій вони зазначають про те, що згодні з рішенням суду, а також надсилають копію спадкової справи № 54/2018, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.25). Вислухавши представника заявника, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] з наступних підстав. Суд встановив, що бабуся заявника [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18.01.1997 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. За своє життя [PERSON], 29 серпня 1998 року склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом п'ятої Харківської ДНК та зареєстрований в Спадковому реєстрі заповітів, відповідно до якого, на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно [PERSON] (а.с.36). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, отже заповіт втратив свою чинність. В судовому засіданні встановлено, що у 2005 році [PERSON] дійсно переїхав проживати до бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON]. Представник заявника в судовому засіданні наголосила, що хоча [PERSON] і не був кровним онуком [PERSON], все одно, останній вважав його рідним онуком та в них були теплі й гарні стосунки, наслідком чого у 2008 року [PERSON] та [PERSON] надали згоду на реєстрацію його місця проживання разом з ними за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються сукупним аналізом наданих доказів, зокрема : - копією паспорту [PERSON] зі штампом про місце його реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 01.10.2008 року (а.с.5-6); - довідкою КП «Жилкомсервіс» № 6190/2/0705 від 27.03.2018 року, у якій зазначено, що [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.12.1989 року, знятий з реєстрації 10.05.2015 року у зв'язку зі смертю [INFO] року, а внук - [PERSON], [INFO] зареєстрований за цією ж адресою з 01.10.2008 року по теперішній час (а.с.18). - інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.03.2018 року (а.с. 17). - після реєстрації місця проживання заявника, вул. Краснодонська була перейменована на вул. Карташівську, що підтверджується відповіддю відділу реєстрації місця проживання № 04-06- 39/636/18 від 21.03.2018 року. Таким чином, безперечним є той факт, що [PERSON] з 01 жовтня 2008 року та по день смерті [PERSON] - [INFO] року проживав та був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Проте, як вбачається з постанови державного нотаріуса третьої Харківської державної нотаріальної контори від 13.04.2018 року [PERSON] та копії спадкової справи № 54/2018, за заявою [PERSON] дійсно була заведена спадкова після смерті [PERSON], однак заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було встановлено факту родинних, шлюбних або інших відносин між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с.19). Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Згідно пункту 23 цієї Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою саме про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Виходячи із положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини. За таких обставин судом при вирішенні даного питання для ухвалення обґрунтованого та мотивованого рішення, має бути досліджено та встановлено постійне місце проживання спадкодавця до моменту смерті, оскільки факт реєстрації та/або проживання сторони спору разом зі спадкодавцем за день до смерті спадкодавця заперечуватиме такий елемент змісту презумпції, як постійність проживання. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право па спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю, складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Приходячи до висновку про задоволення заяви [PERSON], суд виходив з досліджених у сукупності доказів в судовому засіданні, які узгоджуються між собою, а також дійсне існування вищезазначених підстав для встановлення такого факту, від якого залежить виникнення майнового права заявника на спадщину, оскільки останній її прийняв фактично, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживав разом із [PERSON] на час відкриття спадщини. Крім того, судом встановлено, що виниклі правовідносини не є спірними, той факт, що заявник постійно проживав із спадкодавцем жодною особою не оспорюється, а подана ним заява покликана на підтвердження наявності цього факту. Під час розгляду даної справи судом не було встановлено заінтересованих осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені встановленням даного факту, у зв'язку з чим, суд вважає можливим задовольнити дану заяву. За таких обставин суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, беручи до уваги викладені обставини, вважає, що заява про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню..

Outcome: approved