Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою якою просив встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року включно. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився у м. Томськ Російської РСР 07.05.1974 року. 1979 року він разом із матір`ю [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до смт. Комінтернівського Одеської області Української РСР де матір з 06.09.1979 р. працювала на Комінтернівській птахофабриці. [INFO] [PERSON] померла. У липні місяці 2018р. заявник звернувся з заявою до ДМС щодо можливості набуття громадянства України, проте отримав відмову з причин відсутності документального підтвердження факту постійного проживання матері на території України. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даною заявою. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали подану заяву та просили суд її задовольнити із зазначених в ній підстав. Представник заінтересованої особи Лиманського районного відділу Головного територіального управління державної міграційної служби України в Одеській області. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, враховуючи письмові пояснення заінтересованих осіб, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що заявник [PERSON] народився у м.Томск Російської РСР [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.05.1974 року актовий запис № 2639. (а.с.4) Відповідно до посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] [PERSON] є громадянином Російської Федерації та прибув на територію України в 1995 році.(а.с.3) Матір заявника [PERSON] , яка померла [INFO] була громадянкою України, у відповідності до паспорту серії [NUMBER] виданого Комінтернівським РВГУМВС України в Одеській області.(а.с. 12) Правовідносини, які є предметом судового розгляду, врегульовані Законом України «Про громадянство України» № 2235-111 від 18.01.2001 р., із наступними змінами. Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення, служить реалізацією права на набуття громадянства України. В даному випадку заявником не ставиться питання про встановлення факту проживання особисто ним на території України станом на 24 серпня 1991 року, своєю заявою, він фактично просить встановити юридичний факт проживання на території України особи яка втратила свою цивільну правоздатність. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже враховуючи те, що померла [PERSON] втратила цивільну правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) вимоги про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року не підлягають задоволенню. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ЦПК України, метою розгляду судами справ окремого провадження, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення виключно особистих чи майнових прав фізичних осіб. Юридичні факти, що встановлюються судом під час розгляду справ даної категорії, мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею, знов таки особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Разом з тим суд вважає за необхідне роз`яснити, що відмова у задоволенні вказаної заяви не позбавляє [PERSON] права на звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання заявника особисто на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Outcome: dismissed