Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою згідно якої просить визнати його батька [PERSON], [INFO], проживаючого [ADDRESS], недієздатним та встановити над ним опіку призначивши заявника його опікуном. В обгрунтування вимог покликається на те, що його батько з весни 1997 року страждає на хронічний, стійкий психічний розлад внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку з цим він неодноразово лікувався у різних неврологічно-психіатричних закладах, однак стан його психічного здоров'я з часом тільки погіршувався, а 29.05.1997р. його було визнано інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідною довідкою серії ЛВА-1 № 063930 від 29.05.1997р. Внаслідок свого психічного стану його батько дезадаптований в соціально-побутовому плані і не може самостійно забезпечити потреби своєї життєдіяльності. Вважає, що оскільки [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання, відтак не здатний усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, а тому потребує опіки. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні її змісту, просить таку задоволити. Представник зацікавленої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні, заяву підтримала лише в частині визнання особи недієздатною, вважаючи таку вимогу підставною; заперечує щодо призначення особі опікуна, оскільки такому питанню Сихівська РА ЛМР повинна надати відповідний висновок, який на даний час в заявника відсутній. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити частково з огляду на наступне. Відповідно до ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Як вбачається з довідки ЛКП «Під Зуброю» № 690 від 25.03.2015р. з місця проживання про склад сім'ї і прописки, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]; при цьому, син - [PERSON], 1970р.н., проживає по даній адресі без реєстрації згідно акту від 25.03.2015р. Згідно довідки Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК-1 серії ЛВА-1 № 063930 від 29.05.1997р., [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності по причині загального захворювання. Висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 2419 від 25.12.2014р., встановлено, що за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку, хворий [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Висновком судово-психіатричного експерта № 501 від 10.06.2015р. встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді змішаної (кірково-підкіркової) деменції. За своїм психічним станом [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; потребує опіки. Виходячи з вище викладеного, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до переконання, що [PERSON], [INFO], слід визнати недієздатним. Щодо вимоги про призначення заявника опікуном [PERSON], то в такій слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Згідно ч.1 ст.241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Так, ст.56 ЦК України встановлено, що органи, на які покладено здійснення опіки та піклування, їх права і обов'язки щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.1.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999р. № 34/166/131/88, органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до чинного законодавства та спеціальних нормативно-правових актів опіка і піклування у всіх випадках встановлюється органами опіки та піклування (п.3.1 Правил опіки та піклування). Положення, відповідно до якого суд встановлює опіку у разі визнання особи недієздатною, пов`язані із розглядом справ окремого провадження та передбачені розділом ІV гл.2 ЦПК України, і при призначенні опікуна суд повинен враховувати висновок органів опіки та піклування. Оскільки заявник не звертався з заявою до Сихівської районної адміністрації м.Львова, як органу опіки та піклування, щодо надання висновку про доцільність призначення [PERSON] опікуна, відтак прийняття рішення про визначення такого судом буде передчасним. На підставі ст.ст.39-40, 56, 60, 63 ЦК України,

Outcome: partial