Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, у якій вказав, що нині він займається оформленням пенсії. При зверненні до управління Пенсійного фонду України у Сватівському районі Луганської області було йому було відмовлено у оформленні пенсії, оскільки відповідно до свідоцтва про народження та паспорту на його ім'я, вказана дата народження 07 червня 1956 рік, у трудовій книжці на його ім'я, дата народження помилково вказана як 07 червня 1955 рік. Заявник просить встановити факт належності йому трудової книжки БТ-І № 1389374 на ім'я [PERSON], оскільки надасть йому змогу оформити документи для призначення пенсії. \~ \~ \~ \~ Заявник [PERSON] у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відповідно до якої на заявлених вимогах наполягає. \~ \~ \~ \~Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України у Сватівському районі Луганської області у судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просить суд розгляд по справі за заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу проводити без участі представника управління та справу вирішити на розсуд суду. Дослідивши докази по справі, беручи до уваги письмові заяви заявника та представника заінтересованої особи, перевіривши наведені в заяві доводи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва\~ (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначав, що в позасудовому порядку він не має можливості встановити зазначений факт. Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], народився 07 червня 1956 року про що, записано у його паспорті (а.с. 4), картці платника податків (а.с.5), у свідоцтві про народження (а.с.6) та у військовому квитку (а.с. 7). При зверненні до управління Пенсійного фонду України у Сватівському районі Луганської області йому було відмовлено у оформленні пенсії з підстав викладених у відповідній довідці про неможливість зарахування до загального трудового стажу періодів роботи, через те, що у трудовій книжці невірно вказано рік народження, що суперечить п. 6 вимог Постанови ради Міністрів СРСР «Про трудові книжки робітників та службовців» № 656 від 06.09.1973 року. Трудова книжка була заповнена 25 грудня 1976 року та видана на імя [PERSON], дата народження в якій вказана як 07 червня 1955 рік (а.с. 8), відомості про що суперечать даним, які містяться в іншим документах виданих на імя [PERSON] \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає доведеним факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки БТ-І № 1389374, виданої на ім'я [PERSON], оскільки даний факт підтверджений письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт належності заявнику трудової книжки неможливо, та враховуючи, що спір по підтвердженню трудового стажу відсутній, а встановлення належності вказаного заявнику документу необхідно для оформлення пенсії, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved