Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про оголошення громадянина померлим. В наданій заяві [PERSON] зазначив, що його батько [PERSON] постійно проживав в с. Пархомівка, Краснокутського району, однак з червня 1997 року [PERSON] пішов з дому і більше не повернувся. Згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11.02.1999 року [PERSON] визнаний безвісті відсутнім з червня 1997 року. Вказуючи на те, що з часу зникнення [PERSON] минуло більше 21 року, заявник звернувся із заявою до суду і вважаючи, що [PERSON] немає в живих, просить оголосити [PERSON] , 1946 року народження, померлим, що необхідно для оформлення спадщини. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги, прохав задовольнити їх в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, проти заявлених вимог не заперечують. Суд, заслухавши пояснення заявника та свідка, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 09.07.2019 року №02-30/676, [PERSON] , [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] . Однак, згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11.02.1999 року [PERSON] визнаний безвісті відсутнім з червня 1997 року. В судовому засіданні допитані в якості свідка [PERSON] повідомила, що їй достовірно відомо, що [PERSON] в 1997 році пішов з дому і не повернувся. Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі не можливості встановлення факту його смерті, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст.305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливістю цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. При цьому, заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість у зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Виходячи з обсягу досліджених судом доказів у їх сукупності, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою йому необхідно оголосити особу померлою, є підстави для висновку про наявність між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою, матеріально-правового зв`язку, а саме з метою реалізації права на прийняття спадщини. Відповідно до ст.47 Цивільного кодексу України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про оголошення фізичної особи померлою є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до ст.48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Так як перевіреними судом доказами було встановлено, що з моменту зникнення [PERSON] і на момент розгляду справи судом минуло більше 21 року, жодних відомостей про місце його знаходження за цей час та те, що він є живим, не мається, встановити місце його знаходження не представляється можливим, то суд приходить до висновку, що при таких обставинах наявні передбачені законом підстави для задоволення заяви та оголошення [PERSON] померлим. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] судом у точності не може бути встановлено, то його необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням суду законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved