Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проходження військової служби в період навчання у [INFO] (з вересня 1998 року - [INFO]) з 13 серпня 1996 року по 11 червня 1999 рік та навчання на військово-юридичному факультеті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого з 30 липня 2000 року по 29 липня 2004 рік. Подану заяву обґрунтовує тим, що кадровий орган військової прокуратури Південного регіону України нараховує [PERSON] , який на даний час проходить військову службу, вислугу років з 30 липня 2004 року на підставі запису до послужного списку, виданого кадровим органом військово-юридичного факультету Національної юридичної академії ім.Ярослава Мудрого (нині - Національний юридичний університет ім. Ярослава Мудрого). Однак, з такими обставинами заявник [PERSON] не погоджується та вважає, що датою початку проходження ним військової служби є 13.08.1996 року - день зарахування його до [INFO] (з вересня 1998 року [INFO]), який він закінчив 11.06.1999 року. Після закінчення військового ліцею, 30.07.2000 року [PERSON] було зараховано на денну форму навчання до військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого. Даний факультет, згідно з Указом президента України від 20.11.1996 року № 1105/96 створений у складі академії та відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово-навчального закладу. На думку [PERSON] , дія Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набрав чинності 31.07.1999 року та за положеннями якого складався Послужний список [PERSON] в 2005 році не розповсюджується на нього, оскільки він прибув до військового ліцею на навчання 13.08.1996 року, а у відповідності з ст.58 Конституції: закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, заявник вважає, що у період навчання на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 30.07.2000 року по 29.07.2004 року також проходив військову службу, оскільки 30.07.2000 року наказом ректора був зарахований на навчання до вищого військового навчального закладу, який відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово-навчального закладу. Встановлення факту проходження військової служби у зазначені періоди іншим шляхом, крім звернення до суду, на думку заявника [PERSON] , не можливо, оскільки до нормативно-правових актів, які регламентували проходження військової служби внесено зміни або вони викладенні у нових редакціях. Заявник у судове засідання не з`явився, був повідомлений. 16.12.2019 року на адресу суду від заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити заяву уточнивши дату періоду проходження військової служби в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого з 30.07.2000 року по 29.07.2004 рік. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду письмові пояснення, вважає заяву необґрунтованою, просив заяву [PERSON] в частині встановлення факту перебування на військовій службі з 30.07.2000 року по 30.07.2004 року відхилити та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, розгляд справи просив здійснити без участі представника університету. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги доводи сторін, що були представлені суду в письмовій формі, проаналізувавши положення законодавства, що регулює вирішення такої категорії справ, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 13 серпня 1996 року заявник [PERSON] був зарахований до [INFO] (з вересня 1998 року - [INFO]), який закінчив 11 червня 1999 року, згідно наказів начальника ліцею №86 від 13 серпня 1996 року та №234 від 11 червня 1999 року, відповідно, що підтверджується архівною довідкою №11815 від 23 листопада 2006 року. Київський військовий ліцей був утворений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №490 від 19 серпня 1992 року «Про реформу системи військової освіти», відносився до системи військової освіти та знаходився в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто мав статус військово-навчального закладу. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції закону, що діяла на час вступу заявника до [INFO] з посиленою військово-фізичною підготовкою (Закон в редакції від 25.03.1992 року), початком перебування на військовій службі вважається день прибуття до військово-навчального закладу (військового ліцею) на навчання, а згідно частини другої вищезазначеної статті, закінченням перебування на військовій службі вважається день закінчення навчального закладу. 31.07.1999 року набрав чинності Закон України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції Закону України від 18.06.1999 N 766-XIV, яким не передбачено перебування на військовій службі - навчання у військовому ліцеї. Відповідно ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втрати чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином, оскільки встановити день прибуття до військового ліцею на навчання не можливо, днем, з якого для заявника [PERSON] почалось перебування на військовій службі, суд вважає день зарахування до військового ліцею - 13 серпня 1996 року. Саме тому, норми оновленого Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який набрав чинності 31.07.1999 року, не розповсюджуються на заявника, оскільки його перебування на військовій службі почалось майже за три роки до набрання чинності вказаного Закону. Після закінчення військового ліцею заявник [PERSON] навчався на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого на денній формі навчання з 30 липня 2000 року та закінчив його 27.06.2005 року, що підтверджується довідкою №Я-417/316 від 04 вересня 2019 року. Наказом Міністерства освіти і науки України №1697 Національний університет «Юридична академія імені Ярослава Мудрого» було перейменовано в Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, відповідні зміни внесено до ЄДР. Згідно Закону України «Про Збройні Сили України» до Збройних Сил України належать об`єднання, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації. Згідно з переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою КМУ від 15.12.1997 року №1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого (військово-юридичний факультет) входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЗУ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції, яка діяла на момент вступу заявника [PERSON] , встановлені такі види військової служби: військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу. З Послужного списку заявника вбачається, що при розрахунку вислуги років військової служби [PERSON] не врахували період навчання в академії з 30.07.2000 року по 29.07.2004 року, оскільки за Послужним списком на військову службу прийнятий 30.07.2004 року. Суд вважає помилковими посилання заінтересованої особи - представника академії, на положення пункту 3 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та на інші нормативно правові акти, редакцією в період з 2012 по 2014 рік, на які він вказує в наданих письмових поясненнях, оскільки події, які розглядаються, існували в період з 1996 по 2004 рік. Згідно з п.15 «Тимчасового положення про організацію підготовки офіцерів у цивільних вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом Міністра освіти України та Міністерства оборони України від 28.12.1995 року № 360/342 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.01.1996 року за №39/1064, військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах є вищими військово-навчальними закладами Міністерства оборони України, що створені для підготовки офіцерів з вищою освітою з залученням професорсько-викладацького складу навчально-матеріальної бази цивільних вищих навчальних закладів. В свою чергу, Указ Президента України від 20.11.1996 року № 1105/96 «Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково - дослідної роботи у галузі військового законодавства», чітко вказує, що військово-юридичний факультет (військової юстиції) утворений у складі національної юридичної академії ім. Ярослава Мудрого, відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово-навчального закладу. Згідно пункту 1.7 Інструкції про організацію освітньої діяльності у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України N 399 від 30.10.1998 року, до вищих військових навчальних закладів відносяться такі військові структури, як військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах які готують фахівців з відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями. Крім того, у відповідності до п. 4 Розділу І Тимчасового положення «Про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами», затвердженого Указом Президента від 13.05.1993 року № 174/93, яке втратило чинність 01.01.2002 року, тобто чинного в період навчання заявника у військовому ліцеї та військово-юридичному факультеті НЮА ім. Ярослава Мудрого, початком перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 року, громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вищезазначеного конституційного положення щодо недопустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, з огляду на викладене, у суду не має сумніву щодо дійсності проходження заявником військової служби в період з 13.08.1996 року по 11.06.1999 року в [INFO] (з вересня 1998 року - [INFO]) та в період з 30.07.2000 року по 29.07.2004 року в академії. Щодо роз`яснення Пленуму ВСУ в постанові №5 від 31.03.1995 року про неможливість судами розглядати заяви про встановлення фактів проходження військової служби, суд зазначає наступне. Період перебування громадянина на військовій службі обчислюється у відповідності з занесеними інформаційними даними до Послужного списку службовця. В даному випадку, послужний список [PERSON] був розпочатий 27.06.2005 року, в той час коли діяли вже інші нормативно-правові положення щодо початку проходження військової служби, та у відповідності до діючого на той час ЗУ «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» днем з якого заявника призвано на військову службу вказано 30.07.2004 року - день зарахування до списків особового складу військово-юридичного факультету, присвоєння військового звання «рядовий» та призначення на посаду курсанта. Такі обставини прямо порушують принцип статті 58 Конституції України який вище було розтлумачено та суттєво впливають на права і свободи військовослужбовця [PERSON] , зокрема грубо їх порушують і погіршують його соціальний стан, що є не допустимим. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. До того ж, положення вказаної постанови від 31.03.1995 року критично сприймаються судом у зв`язку з застарілістю певних її норм порівняно з діючим національним законодавством, яке за 20 років потерпіло значних змін та спрямовано на європейські міжнародні стандарти. Так, в своєму Пленумі Верховний Суд України, як зазначалось вище, вказав про неможливість розгляду такого роду заяв в порядку окремого провадження та разом з тим, не роз`яснив в якому порядку повинна здійснювати захист своїх прав особа при виниклих обставинах. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, виникнення прав у заявника на певну категорію соціальних пільг пов`язаних з проходженням військової служби прямо залежить від можливості встановлення факту проходження військової служби в певний період саме в судовому порядку, оскільки законодавством інший порядок не встановлено. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за №14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява [PERSON] повністю обґрунтована, її вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні та є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved