Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт смерті [PERSON], яка померла 07 вересня 2016 року у м. Вахрушеве Луганської області. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що він є чоловіком померлої [PERSON], смерть настала на тимчасово непідконтрольній території Україні, а саме, в м. Вахрушеве Луганської області. В отриманні свідоцтва про смерть [PERSON] районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, куди він звернувся з метою реєстрації смерті дружини, йому було відмовлено в звязку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Встановлення факту смерті дружини необхідно заявнику для проведення державної реєстрації смерті в установленому законом порядку, цей факт має для нього юридичне значення. Тому він звернувся з заявою до суду про встановлення факту смерті дружини [PERSON] В судове засідання заявник та його представник не з'явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить вирішити заяву на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року, тимчасово окупованими територіями визнано окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», місто Вахрушеве визначено таким населеним пунктом. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії ЕК № 947368, виданого 27.08.1998 року Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, адреса місця проживання заявника [PERSON], яка зазначена в паспорті м. Вахрушеве, вул. Ватутіна, 18 Луганської області (а.с. 9). Згідно паспорту громадянина України серії ЕК № 515845, померла [PERSON], народилася 02.02.1955 року у с. Мочалейка Каменського району Пензенської області, адреса місця проживання, яка зазначена в паспорті м. Вахрушеве, кв-л. Постишева, б. 4 [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖЕ № 469864 від 23.11.1982 р., виданого Мочалейською сільською радою Каменського району Пензенської області, [PERSON] та [PERSON] 23.11.1982 р. зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 16 (а.с. 11). Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 366/15.4-03-24 від 28.09.2016 р. [PERSON] районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відмовлено заявнику [PERSON] у реєстрації смерті дружини [PERSON] у звязку з тим, що предявлено документ, що не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Суд бере до уваги наявні у справі документи, а саме, лікарське свідоцтво про смерть № 80 від 07.09.2016 р., видане медичним закладом «ГУ КлЦГМБ «Клиническая», згідно якого [PERSON], [INFO], померла 07.09.2016 р. в м. Вахрушеве, причиною смерті [PERSON] є хронічна серцева недостатність, кардіосклероз атеросклеротичний. При оцінці лікарського свідоцтва про смерть № 80 від 07.09.2016 р., як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надане до суду медичне свідоцтво про смерть № 80 від 07.09.2016 р., згідно якого [PERSON] померла 07.09.2016 р. в м. Вахрушеве, причина смерті хронічна серцева недостатність, кардіосклероз атеросклеротичний, суд визнає належним і допустимим\~доказом на підтвердження факту смерті. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON], померлої 02.02.1955 року має для заявника юридичне значення, оскільки він зможе зареєструвати факт смерті дружини в порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, а тому заява про встановлення факту смерті [PERSON], померлої 02.02.2016 р. - підлягає задоволенню. У відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у даній справі про встановлення факту смерті [PERSON] слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved