Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання недієздатним сина [PERSON],[INFO], та встановлення над ним опіки і призначення заявника опікуном, в якій вказала, що [PERSON],[INFO] - її син, який з дитинства страждає на психічне захворювання, є інвалідом 1 групи підгрупи «А». Син за станом здоров'я не може пересуватися, не здатний до самообслуговування, не вміє читати, писати, рахувати, не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. На підставі викладеного, заявник просить визнати [PERSON],[INFO], недієздатним, встановити над ним опіку, та призначити [PERSON] опікуном над недієздатним. В судове засідання заявник не з'явилася, надала заву про розгляд справи у її відсутність, вимоги заяви повністю підгримує. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, просив справу слухати у його відсутність, проти вимог заяви не заперечує, просить призначити заявника опікуном над недієздатним. Суд вважає можливим розглянути справу в відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON],[INFO], з дитинства страждає на психічне захворювання, є інвалідом 1 групи підгрупи «А» (а.с.5 - довідка МСЕК). Внаслідок психічного розладу [PERSON] не може пересуватися, не здатний до самообслуговування, не вміє читати, писати, рахувати (а.с.8 - висновок лікарської комісії). Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №373 від 28.08.2017 року [PERSON],[INFO], страждає стійким хронічним психічним розладом, а саме: вродженим недоумством у вигляді глибокої розумової відсталості. Наявний у підекспертного стійкий хронічний розлад позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.52-56). У відповідності з вимогами ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що [PERSON],[INFO], повинен бути визнаний недієздатним. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У судовому засіданні досліджено подання органу опіки та піклування, згідно якого Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] над її сином [PERSON],[INFO], у разі визнання його недієздатним (а.с.29). Відповідно до вищезазначеного подання заявниця житлом забезпечена, за місцем роботи характеризується позитивно і за станом здоров'я може бути опікуном. Тому, подання Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради про призначення заявника опікуном та вимоги заявника про призначення її опікуном над недієздатним сином суд також вважає обґрунтованими. За таких обставин, заява про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 240 ЦПК України, судові витрати в даному випадку, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved