Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Заявник вказав, що [INFO] він народився в с. Малософіївка Криничанського району Дніпропетровської області та постійно проживав в цьому селі до 1986 року. Після досягнення шістнадцятирічного віку, отримав паспорт громадянина СРСР, зразка 1974 року. У 1986 році був признаний на строкову службу до збройних сил Радянської Армії, що також підтверджується довідкою з Криничанського РТЦК та СП. Повернувшись з армії, у 1989 році працевлаштувався до колгоспу ім. Карла Маркса Криничанського району Дніпропетровської області, де згідно з протоколом № 8 від 07 вересня 1989 року був прийнятий у члени даного колгоспу. Заявник вказує, що у 1994 році колгосп ім. [PERSON] було перереєстровано в КСП «Південне», де він і надалі продовжував працювати та згодом отримав сертифікат на право на земельну частку, а згодом й державний акт. У 1998 році отримав довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру. Заявник зазначає, що у 2000 році звільнився з КСП «Південне» та його виключили із членів КСП «Південне», перебуваючи у 2016 році на будівництві у м. Кривому Розі у нього викрали всі документи, серед яких був також і паспорт на його ім`я. \~ \~ \~ \~У зв`язку з викладеним на даний час виникає необхідність у отриманні паспорта громадянина України, однак отримати його у заявника немає можливості через неможливість встановлення проживання його на території України. Тому заявник звернувся до суду з цією заявою, згідно якої просить встановити факт постійного проживання на території України на час проголошення незалежності України. Представник заінтересованої особи вимоги заявника не визнав і пояснив, що у заявника відсутні докази перебування його на території України саме на час проголошення незалежності України. Свідок [PERSON] пояснила, що їй достовірно відомо, що заявник після служби в армії у 1994 році повернувся додому в с.Малософїївка і працював у колгоспі. Свідок [PERSON] пояснив, що він проходив військову службу з батьком заявника і знає заявника дуже давно. Тому йому відомо, що заявник у 1994 році перебував на території України. Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо про перебування заявника на території України у 1991 році. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оцінивши докази по справ суд вважає, що вимоги заявника задоволеними бути не можуть. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України ст.\~9\~Закону України\~«Про громадянство\~України» 1991 року усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України /24 серпня 1991 року/ постійно проживали на території України, є громадянами України. Згідно ст. 315\~ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України. З матеріалів справи не вбачається і в судовому засіданні не отримано достатніх доказів постійного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення незалежності станом на 24 серпня 1991 року. Як сам заявник так і свідки не змогли достовірно вказати на постійне проживання заявника на території України саме станом на 24 серпня 1991 року, документальні підтвердження цього факту також не встановлені. Таким чином факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року достовірного підтвердження не знайшов, що позбавляє суд можливості задоволення вимог заявника. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed