Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

Заявник звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], громадянки України, яка народилася у 1939 році в селі Омельково Старобільського району Луганської області, та проживала м. Ровеньки Луганської області, Україна, причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз. В обґрунтування заяви заявник зазначив, що він є сином [PERSON], [INFO]. В зв'язку з похилим віком мати страждала на серцеву недостатність, [INFO] року їй стало зле і вона померла. Поховання матері він здійснив в м. Ровеньки, так як мати там весь час проживала. Звернувшись 13 червня 2017 року до Новопсковського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ у Луганській області з метою отримання свідоцтва про смерть матері [PERSON], отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово непідконтрольній українській владі території, тому заявник не має змоги надати документи, які б відповідали формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Встановлення факту смерті матері необхідно йому для проведення державної реєстрації смерті в установленому законом порядку, цей факт має для нього юридичне значення. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не має, рішення просять прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 09 лютого 2016 року Новопсковським РВ УДМС України в Луганській області, заявник [PERSON], [INFO]. Відповідно до дублікату довідки від 17.11.2014 № 928000475 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, заявник тимчасово проживає в [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 18 січня 1958 року Омельковською сільською радою Старобільського району Ворошиловградської області, матір'ю заявника є [PERSON]. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого 17.11.1999 Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], народилася [INFO] року у с. Омельково Старобельського району Луганської області, адреса місця проживання, яка зазначена в паспорті - [ADDRESS] Як вбачається з дублікату лікарського свідоцтва про смерть № 157, виданого 22 травня 2017 року лікарем [PERSON], мати заявника [PERSON], [INFO], померла [INFO] року в м. Ровеньки, причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз. Допитані в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та заявник [PERSON], пояснили, що [PERSON] померла [INFO] року в м. Ровеньки Луганської області, там же її і було поховано. Як вбачається з листа № 664/17.22-26 від 13.06.2017 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. При оцінці дубліката лікарського свідоцтва про смерть № 157, виданого 22 травня 2017 року лікарем [PERSON], як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, наданий до суду дублікат лікарського свідоцтва про смерть № № 157, виданий 22 травня 2017 року лікарем [PERSON], згідно якого [PERSON], [INFO], померла [INFO] року в м. Ровеньки, причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз - суд визнає належним і допустимим доказом на підтвердження факту смерті. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року та розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Ровеньки Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з положенням п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON], померлої [INFO], має для заявника юридичне значення, оскільки він зможе зареєструвати факт смерті матері в порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, показаннями свідка [PERSON] та допитаного у якості свідка заявника [PERSON], а тому заява про встановлення факту смерті [PERSON], померлої [INFO] - підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у даній справі про встановлення факту смерті [PERSON] слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved