Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся з заявою до суду, в якій зазначив, що він є сином [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та проживав у селі Об`єднане Совєтського району м.Макіївка Донецької області, Україна. Батько хворів на хронічну серцево-судинну недостатність, в результаті чого [INFO] , перебуваючи у себе вдома, від цієї хвороби помер. Поховали батька [INFO] на міському цвинтарі м.Макіївки - цвинтар селища Кірова (Нове). Організацією поховання займався заявник [PERSON] . Враховуючи, що батько помер на тимчасово окупованій території, [PERSON] не може отримати свідоцтво про смерть державного зразка, яке йому необхідно для подальшого оформлення спадщини та отримання виплат у зв`язку зі смертю. Звернувшись у відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть його батька у зв`язку із тим, що ним було надано для підтвердження смерті документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин [PERSON] просить суд постановити рішення, яким встановити факт смерті [PERSON] , громадянина України, який народився [INFO] у селі Дебрі Улянівського району Калузької області, Російська Федерація, місце смерті: місто Макіївка Донецької області, Україна; час смерті - [INFO] . Заявник [PERSON] і його представник адвокат Богдана В.М. у судовому засіданні підтримали заяву, просили задовольнити її з зазначених у ній підстав. При цьому [PERSON] суду пояснив, що його батько [PERSON] останнім часом хворів на хронічну серцево-судинну недостатність. Помер батько вдома, похований на кладовищі у м.Макіївка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] доводився їй троюрідним братом. Вона проживає в м.Пологи, а брат жив у м.Макіївка Донецької області зі своєю родиною. [INFO] на мобільний телефон їй зателефонував племінник [PERSON] і повідомив, що його батько помер. З м.Одеса на похорон виїхали їх інші родичі, вони заїхали за нею і вони всі приїхали 20 лютого 2019 року до м.Макіївка, де 21 лютого 2019 року [PERSON] був похований. Тому свідку достеменно відомо, що [PERSON] похований на кладовищі у м. Макіївка Донецької області. В.о.начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] надала в судове засідання письмову заяву, в якій просить заяву [PERSON] розглянути у відсутність представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Рішення суду просила прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухав заявника і його представника, свідка, беручи до уваги думку заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Судом з копії свідоцтва про народження на а.с.7 встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] вдома по [ADDRESS], що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №91, виданого у Центрі первинної медико-санітарної допомоги №6 м.Макіївка 20 лютого 2019 року (а.с.11), та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Совєтським відділом запису актів громадянського стану м.Макіївка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР (а.с.10). Причиною смерті [PERSON] згідно довідки про причину смерті від 20 лютого 2019 року є хронічна серцево-судинна недостатність. [PERSON] звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, де йому 15 серпня 2019 року письмово було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті його батька у зв`язку з тим, що заявником пред`явлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (а.с.9). Факт взяття на облік [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи у [ADDRESS] підтверджено заявником копією довідки від 26 жовтня 2017 року №0000382132 (а.с.8). Факт взяття на облік [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи у [ADDRESS] підтверджено заявником копією довідки від 26 жовтня 2017 року №0000382151 (а.с.17). Факт смерті свого батька [PERSON] крім зазначеного вище, [PERSON] підтверджує також долученими до матеріалів справи копією свідоцтва щодо захоронення [PERSON] та копіями фотографій з місця поховання [PERSON] (а.с.18-21). Громадянство України померлого [PERSON] підтверджено копією паспорту громадянина України на його ім`я серії [NUMBER] , виданого Совєтським РВ УМВС України в м.Макіївка 17 жовтня 2000 року (а.с.13). На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», серед яких є м.Макіївка Донецької області. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини смерті особи також підтверджуються показаннями заявника і свідка в судовому засіданні. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] в м.Макіївка Донецької області, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне йому для отримання державної соціальної допомоги і оформлення своїх спадкових прав. Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved