Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою та, уточнивши свої вимоги (а.с. 25), прохає встановити факт, що [PERSON], померла 4 вересня 2015 року в м. Донецьк Донецької області, Україна на тимчасово окупованій території України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], яка доводиться йому матір»ю, була громадянкою України. Вона проживала і була зареєстрована в [INFO], Україна. 4 вересня 2015 року [PERSON] померла за місцем своєї реєстрації. Після смерті матері йому державним органом Донецької Народної Республіки - Куйбишевським районним відділом запису актів громадянського стану м.Донецька Держаної [PERSON] Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки було видане свідоцтво про смерть серії ДНР № 001304, в якому місце смерті [PERSON] вказане як Донецька Народна Республіка. З 25 березня 2015 року відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року м. Донецьк відноситься до окупованої території. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий вказаними органами та (або) особами, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин свідоцтво про смерть [PERSON], видане органом влади Донецької Народної Республіки є недійсним, що позбавляє його можливості вирішити питання щодо оформлення спадщини після смерті матері, а на підставі довідки про смерть [PERSON], яка також видана на тимчасово окупованій території України, органи реєстрації актів цивільного стану України відмовляються видати свідоцтво про смерть. За таких обставин, він змушений звернутися до суду для встановлення факту смерті його матері на тимчасово окупованій території України. В судовому засіданні представник заявника за довіреністю [PERSON] (а.с. 20) вимоги заяви підтримав в повному обсязі. Заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Конотопському району Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з»явився, надав заяву з проханням розглядати справу без участі його представника. У своїй заяві заінтересована особа зазначила, що проти задоволення вимог заяви [PERSON] не заперечує, але прохає зазначити в резолютивній частині рішення суду місце смерті: Україна, Донецька область, місто Донецьк та дату народження померлої, так як дата народження необхідна для визначення віку померлої при складанні актового запису про смерть ( а.с. 23). Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], яка народилася 27 грудня 1939 року в с. Салтиково Конотопського району Сумської області з 9 квітня 1974 року була зареєстрована в [INFO]. Вона була громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВВ № 887174, виданим Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області 29 липня 1999 року (а.с. 8-9). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 145, виданого 4 вересня 2015 року комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 7 м. Донецька», [PERSON], яка народилася 27 грудня 1939 року, проживала за адресою: [INFO], померла 4 вересня 2015 року в м. Донецьк. Смерть настала внаслідок захворювання (а.с. 5). Зі свідоцтва про захоронення вбачається, що «Лукуша Прасковья Егоровна» (зазначено російською мовою) була захоронена 5 вересня 2015 року на Мушкетовому кладовищі в м. Донецьк по вул. Павших Комунарів, на ділянці № 3 (а.с. 6). 5 вересня 2015 року Куйбишівським відділом запису актів громадянського стану міста Донецька Держаної [PERSON] Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки було видане свідоцтво про смерть, відповідно до якого «Лукуша Прасковья Егоровна» (зазначено російською мовою), яка народилася 27 грудня 1939 року, померла 4 вересня 2015 року у віці 76 років в Донецькій Народній Республіці, Куйбишівський район, м. Донецьк ( а.с. 4). З повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області від 16 лютого 2016 року вбачається, що надане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 145 від 4 вересня 2015 року, видане комунальною установою «Центр первинної медико-санітраної допомоги № 7 м. Донецька», яким підтверджена смерть [PERSON] не є підставою для державної реєстрації смерті вказаної особи в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України, оскільки вказане свідоцтво видане медичною установою, яка не мала на те законних повноважень відповідно до розпорядження КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 7 листопада 2014 року № 1085-р ( а.с. 24). Заявник є сином [PERSON], яка померла 4 вересня 2015 року (а.с. 7) та йому необхідно встановити факт смерті матері для реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану України факту її смерті та видачі свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід»ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Пунктом 1 постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Розпорядженням КМУ від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та (або) особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За таких обставин, лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], видане медичними закладами на тимчасово окупованої території, не є підставою для реєстрації її смерті на території України. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 8 серпня 2006 року № 545, а також рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення особи померлою. Оскільки заявник [PERSON] є громадянином України (а.с. 10-11), зареєстрований в [INFO] як внутрішньо переміщена особа (а.с. 14), його мати [PERSON] померла 4 вересня 2015 року на тимчасово непідконтрольній Україні території в м. Донецьк та після її смерті заявник не має змоги отримати свідоцтво про смерть матері на території України, то з метою захисту прав та законних інтересів громадянина України [PERSON], суд приходить висновку, що слід встановити факт, про який прохає заявник.

Outcome: approved