Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, у якій просить встановити факт народження. Пояснив, що підставою для звернення стала відмова у вересні 2017 року органами державної реєстрації актів цивільного стану його матері у поновленні актового запису про народження у зв'язку з відсутністю документів, яка підтверджують особу [PERSON] та ідентифікувати його особу, а після досягнення повноліття у липні 2018 року звернувся до суду за захистом прав самостійно. Пояснив, що батьки всупереч вимогам ч. 1 ст.144 СК України не зареєстрували його народження, що позбавляє його можливості отримати документи про особу та реалізувати його Конституційні права: право на освіту, право на працю тощо. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримує заяву про встановлення факту народження, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінні юстиції у Полтавській області у судове засідання не прибув. Про дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Так, п. 7 ч. 1ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до роз'яснень, наданих у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 18 липня 2017 року, 04 травня 1991 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] про що у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області мається відповідний актовий запис за №15. Відповідно до дублікату медичного свідоцтва про народження №1 лікар Прокопчук Я.Д. підтвердив, що у громадянки [PERSON] в пологовому будинку у [INFO] о 19 годині 20 хвилин народився хлопчик. З оглянутої у судовому засіданні спвльної заяви [PERSON] та [PERSON] постає, що останні просили прийняти їх сина [PERSON] в 1-Б клас СШ№17 м Кременчука. Заявник зазначає, що факт його народження може бути підтверджений медичною документацією, в яких зазначено дату народження заявника [INFO], а по-батькові - [PERSON]. Разом з тим, первинним документом, що засвідчує дату народження особи є саме актовий запис про народження, а у разі його відсутності, відповідно до положень п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України, вказаний факт може бути встановлений судом. Як постає з висновку про відмову в поновленні актового запису про народження [PERSON] встановлена відсутність актового запису про народження, оскільки він не був своєчасно складеній. Як пояснила у судовому засідання, допитана у якості свідка [PERSON], після народження сина, в помешканні в якому вони мешкали були викрадені документи. Своєчасно їх не відновила та не отримала документ, а саме медичне свідоцтво про народження. У подальшому народила ще двох дітей та виїхала на заробітки до іншої держави. Батько дітей цим питанням не цікавився. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження. Наявні у заявника документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію народження дитини органом РАЦС. Згідно ч. 1ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно з ч. 1ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. З п. 14 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні постає, що якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що заяву про встановлення факту народження дитини слід задовольнити, що надасть можливість заявнику зареєструвати відомості про народження та отримати документи, видані державним органом України. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту, про який просить заявник. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved