Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Ровеньки Луганської області. Заявлену вимогу заявник обґрунтовує тим, що вона є дружиною [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Заявник вказує, що вона зверталась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові ГТУЮ в Харківській області з документами про смерть [PERSON] , які отримані за місцем смерті останнього, і отримала відповідь про відмову в реєстрації факту смерті [PERSON] на підставі пред`явлених документів. Встановлення факту смерті їй необхідно для державної реєстрації смерті чоловіка державним органом України. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, вимоги заяви підтримала в повному обсязі. Представник Відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~по Індустріальному\~та Немишлянському\~ районах\~у м.\~Харкові ГТУЮ\~в Харківській\~області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином електронною поштою, причини неявки не повідомили. Враховуючи, що судове засідання відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені\~ст. 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ\~як\~джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidouv.\~Turkey»,\~«Cyprus\~v.\~Turkey»),\~а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozerv.\~theRepublic\~ofMoldovaandRussia», «IlascuandOthersv. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase),\~ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Судом встановлено, що 31 серпня 2013 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ровеньківського міського управління юстиції у Луганської області Україна, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис №186 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано\~Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно зі\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5\~(зі змінами), підставою державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. У відповідності до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої\~наказом МОЗ України від 08.08.2006 №545, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров`я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров`я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. На підтвердження факту смерті [PERSON] , заявником надано лікарське свідоцтво про смерть №274 від 23.10.2019 року із зазначенням причини смерті в наслідок захворювання ракова інтоксикація. За життя [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Джезказган Карагандінської області, Казахстан, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено в лікарському свідоцтві. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, будь - яке рішення, видане органом чи посадовою особою на тимчасово не підконтрольній Україні території, є недійсним і не створює правових наслідків. Місто Ровеньки, Луганської області, де помер [PERSON] є тимчасово окупованою територією України. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові ГТУЮ в Харківській області 04.02.2019 року відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Ровеньки Луганської області, пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Виходячи з викладеного, враховуючи, що встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м. Ровеньки Луганської області., громадянина України, місце смерті м.Ровеньки, Луганської області Україна, дата смерті [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved