Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у її власності протягом останніх трьох років, а саме з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року. Заява мотивована тим, що [PERSON] планує продати вказаний житловий будинок, яким вона володіє з 20.07.2006 р., набуття права власності підтверджене рішенням суду №2-3145/06 від 23.08.2006 року, з цього часу і по сьогодні власник будинку не змінювався. На момент набуття права власності загальна площа житлового будинку складала 76,9 кв.м., після реконструкції загальна площа складає 144,3 кв.м.. У 2008 році була проведена реконструкція вказаного будинку з одноповерхового у двоповерховий (збережено фундамент і стіни першого поверху старого житлового будинку), що засвідчено актом обстеження земельної ділянки від 09.11.2015року. Щодо зміни конфігурації об`єкта нерухомості була подана Декларація про готовність об`єкта до експлуатації та зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області за №ЗП 182153611019 від 31.12.2015 року. Після проведеної у 2008 році реконструкції жодних змін в конфігурацію будинку не вносилося. У зв`язку з продажем будинку, на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації 02.03.2020 р. була проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно, та отримано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №203269478. Під час державної реєстрації будинку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно будинку присвоєно Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2048652523101. Реєстраційний номер в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (РНВП) залишився без змін - «Номер об`єкта РПВН 15983287». Продаж житлового будинку за адресою: [ADDRESS] буде першою з 2006 року операцією з продажу цього об`єкта нерухомості. Зважаючи на вимогу нотаріуса сплатити податок на доходи до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, заявник звернулась до Державної фіскальної служби України з запитом про надання індивідуальної податкової консультації. Відповідь на яку отримала рекомендацію щодо визначення термінів виникнення права власності на нерухому майно звернутись до Міністерства юстиції України. У відповідності до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 228 «Положення про Міністерство юстиції України» серед покладених відповідно до Положення завдань не міститься завдання з встановлення фактів, що мають юридичне значення. Таким чином, для вирішення питання оподаткування доходу отриманого платником податку від продажу житлового будинку існує потреба встановлення терміну перебування будинку за адресою: [ADDRESS] у власності [PERSON] .. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у 2006 році придбала будинок, який був у занедбаному стані, після чого реконструювала його без зміни фундаменту та опорних стін. З моменту придбання і до теперішнього часу не змінювався власник будинку. Вважала, що будинок оформлений належним чином, але у 2020 році, коли виникло бажання продати будинок, з`ясувалось, що належить дооформити будинок, після чого було видано нове свідоцтво на право власності. При звернені до нотаріуса, їй було повідомлено, що у зв`язку з тим, що було видано нове свідоцтво на право власності слід довести у судовому порядку, що будинок належав на праві власності понад три роки, для того щоб не виникло нове зобов`язання, а саме сплата податку. Повідомила, що зверталась за консультацією до податкової служби, але було відмовлено та роз`яснено, що слід звернутись до Міністерства юстиції України. Але у зв`язку з тим, що у Міністерстві не займаються такими випадками, виникла необхідність звернутись до суду для встановлення факту проживання у вказаному будинку понад трьох років. Представник зацікавленої особи в суді не заперечив викладені в заяві факти надав письмові пояснення. Зазначив, що до Головного управління ДПС у Запорізькій області надійшло звернення фізичної особи [PERSON] про надання індивідуальної податкової консультації (далі - ІПК) з питання нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору при продажу об`єкту нерухомого майна. Індивідуальна податкова консультація №2013/С/99-00-04-06-03-09/ІПК від 14.05.2020 на звернення [PERSON] від 19.03.2020 б/н, надана згідно з нормами Кодексу та містить вичерпну відповідь на порушене заявником питання в межах компетенції контролюючого органу. Також зазначено, що загальні положення про право власності та інші речові права визначені книгою третьою «Право власності та інші речові права» Цивільного кодексу України. Тобто питання визначення термінів виникнення (втрати) права власності на нерухоме майно, є предметом цивільного а не податкового законодавства. Визначення термінів виникнення (втрати) права власності на нерухоме майно є предметом цивільного законодавства та не є компетенцією органів Державної податкової служби. Заслухавши пояснення заявника та представника зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Частиною 1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду від 23.08.2006 року по справі № 2-3145/06 визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , який був зареєстрований в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Об`єкту нерухомості в Реєстрі прав власності на нерухоме майно присвоєно Реєстраційний номер 15983287. Відповідно до Технічного паспорту на об`єкт №26545 від 27.01.2006 року на момент набуття права власності загальна площа житлового будинку складала 76,9 кв.м. та у Плані земельної ділянки позначений у літерою «А». Станом на 09.11.2015 року, при обстеженні було виявлено, що на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , розташований житловий будинок літ.А-2 який переобладнано з 1-но поверхового у 2-х поверховий житловий будинок (фундамент, стіни 1-го поверху залишились від старого житлового будинку літ А), що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 09.11.2015 року. Згідно з ст.. 152 Житлового Кодексу УPCP Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] станом на 09.11.2015 року, а саме плану земельної ділянки, житловий будинок позначений літерою «А-2». У зв`язку з проведеною реконструкцією житлового будинку збільшилася загальна площа будинку. Після реконструкції загальна площа житлового будинку «А-2» складає 144,3 кв.м. Реконструкція жилого будинку - комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку шляхом їх перепланування та переобладнання,надбудови, вбудови, прибудови з одночасним приведенням їх показників відповідно до нормативно-технічних вимог.(Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76; зареєстровано в Міністерстві юстиції 25.08.2005 за №927/11207). Згідно з п. 1.2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій (затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76; зареєстровано в Міністерстві юстиції 25.08.2005 за №927/11207) Технічна документація коректується в міру зміни технічного стану будинку, переоцінки основних фондів, проведення його капітального ремонту або реконструкції, переобладнання, перепланування та зміни цільового призначення будинку, квартири(кімнати). Заявником [PERSON] була подана Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області за №ЗП 182153611019 від 31.12.2015 року на підставі якої 02.03.2020 р. була проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно, а саме житлового будинку, літ.А-2 за адресою [ADDRESS] , номер об`єкта в РПВН: 15983287, що підтверджує Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №203269478. Також судом досліджено запит на отримання індивідуальної податкової консультації від 19.03.2020 року, та відповідь на нього, надану Державною податковою службою України. Відповідно до якої, було повідомлено, що якщо платником податку - фізичною особою протягом звітного податкового року здійснюється продаж нерухомого майна (земельної ділянки), яке перебуває у власності платника податку менше трьох років, то дохід, отриманий таким платником від цього продажу оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором на загальних підставах. Відповідно до п.172.1 ст.172 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину. Таким чином, не оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором дохід, отриманий платником податку - фізичною особою від продажу об`єкта нерухомості (земельної ділянки) за умови дотримання вимог п. 172.1 ст. 172 Кодексу. Пунктом 172.4 ст. 172 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. Щодо питання визначення термінів виникнення (втрати) права власності на нерухоме майна платнику доцільно звернутися до Міністерства юстиції України. Відповідно до приписів ч.1 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 ст. 334 ЦК України). Судом встановлено, що після зміни площі житлового будинку було видано новий правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тобто в даному випадку відбулась лише заміна документів, а не власника майна. Отже, з урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку із зміною його загальної площі не змінює власника і аж ніяким чином не впливає не переривання строків права власності на нерухоме майно. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що житловий будинок за адресою: по [ADDRESS] , перебуває у власності [PERSON] протягом останніх трьох років, а саме з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне заявлені вимоги задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved