Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

заявник звернувся в суд із заявою у якій просить: -заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] , за адресою - [ADDRESS] , строком на шість місяців; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] , за адресою - [ADDRESS] , строком на шість місяців; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на шість місяців. В обґрунтування заяви покликається на те, що [PERSON] є колишнім чоловіком заявника. Проживають разом у спільній квартирі. Вчиняє відносно заявника фізичне, психологічне та економічне насильство, у зв`язку із чим безліч раз зверталась до правоохоронних органів. Заінтересована особа притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім`ї відносно дружини, кримінальної відповідальності за нанесення легкого тілесного ушкодження [PERSON] У 2019 році тричі зверталась до органу досудового розслідування про вчинення домашнього насильства шляхом заподіяння тілесних ушкоджень їй колишнім чоловіком, у зв`язку із чим викликала карету швидкої допомоги. Такі обставини свідчать про загрозу для життя та здоров`я заявника. Відтак, просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявник підтримала заяву з підстав викладених у ній та просить таку задовольнити. У судовому засіданні заінтересована особа заперечила проти заяви та аргументів викладених у заяві. Просить у ній відмовити. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах. Шлюб між сторонами був розірваний у січні 2015 року. Після припинення шлюбних відносин учасники справи надалі залишились проживати в одній квартирі. З цих обставин суд враховую спільну позицію учасників справи. Заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів у зв`язку із вчиненням відносно неї протиправних дій. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2013 у справі № 464/3002/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] 09.03.2013 о 22.00 год. за місцем проживання - [ADDRESS] , безпричинно влаштував сімейний скандал, під час якого ображав нецензурними словами свою дружину [PERSON] та погрожував фізичною розправою, чим своїми діями вчинив насильство у сім`ї. 20 березня 2014 року вирок Сихівського районного суду м. Львова [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн та стягнуто моральну шкоду у сумі 3000,00 грн. Вироком суду встановлено, що [PERSON] 11.03.2013 року близько 22.00 год., маючи умисел на спричинення легкого тілесного ушкодження, перебуваючи в приміщенні квартири під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків між ним та його дружиною [PERSON] , умисно наніс останній декілька ударів кулаками в голову та по тілу, в результаті чого спричинив їй, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 475 від 20.03.2013 року, легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді: струсу головного мозку, забою м`яких тканин тім`яної ділянки, множинних забійних гематом тіла та забій м`яких тканин правої кисті. 16 березня 2016 року ухвалою цього ж суду звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у справі закрито. Суд установив, що кримінальне правопорушення інкриміновано [PERSON] у зв`язку із виникненням конфлікту між ним та колишньою дружиною [PERSON] під час якого останній було нанесено удари, які відноситься до легких тілесних ушкоджень. [PERSON] протягом 2013-2014 вчиняв протиправні дії відносно своєї дружини [PERSON] , як її чоловік. У відповідності до ст.39 КУПАП, ст.89 КК України [PERSON] вважається таким, що не підданий адміністративному стягненню та не має судимості, адже інших протилежних доказів цьому заявником не подано. Як зазначалося шлюб між учасниками справи розірвано у 2015 році. Заявник звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї фізичне (потерпіла отримувала тілесні ушкодження через неодноразову застосування до неї фізичного насильства), психічне (залякування, приниження, образи, переслідування, погроза розправи) та економічне насильство (заборона користування спільною технікою, предметами побуту, вимикання житлово-комунальних послуг, вимагання грошових коштів на оплату за житлово-комунальні послуги). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону вказується, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що заявниця неодноразово зверталась до Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області протягом 2019 року, а саме 13 січня, 09 квітня 2019 року, 30 липня 2019 року, із заявами про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. В результаті таких звернень [PERSON] працівниками правоохоронних органів було внесено інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито відповідні кримінальні провадження щодо: -нанесення 12 січня 2019 року близько 19.00 год. невідомою особою, перебуваючи за адресою - [ADDRESS] , тілесних ушкоджень [PERSON] , правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України; -нанесення 07 квітня 2019 року близько 19.00 год. невідомою особою, перебуваючи за адресою - [ADDRESS] у коридорі квартири тілесні ушкодження [PERSON] , правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України; - 30 липня 2019 року близько 08.26 год. [PERSON] отримала тілесні ушкодження за адресою - [ADDRESS] , а саме різані рани долонної поверхні лівої кисті, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. Зазначені кримінальні провадження постановами слідчих Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області були закриті, однак такі процесуальні рішення надалі були скасовані ухвалами слідчих суддів Сихівського районного суду м. Львова від 16.04.2019 №464/300/19, 06.11.2019 № 464/2201/19, 06.112019 № 464/4065/19 /арк. спр. 14, 15, 17, 18, 21, 22/. Таким чином, наявність кримінальних проваджень, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявника, не є доказом вини [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, саме відносно своєї колишньої дружини. Крім того, суд враховує, що зазначені відомості містять інформацію про вчинення кримінальних правопорушень невідомою особою. Однак, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже вказані докази, подані заявником як вчинення домашнього насильства, суд оцінює критично. Посилання заявниці на виписку-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 1618 від 30.07.2019, суд не приймає до уваги у частині нанесення тілесних ушкоджень чоловіком [PERSON] , адже інформації наявна у виписці з цього питання відображена лікуючим лікарем із слів хворої [PERSON] /арк. спр. 20/, а тому не може вважатися належним і допустимим доказом у справі. Обставини, на які покликається [PERSON] в своїй заяві, також спростовуються поясненнями свідка [PERSON] , наданими ним в судовому засіданні. Свідчення [PERSON] про дійсні відносини колишнього подружжя суд вважає достовірними. З аналізу наданих сторонами доказів та наявних матеріалів справи, суд прийшов переконання, що заявницею не доведено вчинення відносно неї домашнього насильства, саме колишнім чоловіком [PERSON]. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису, які наведені заявницею у заяві про видачу обмежувального припису, однак не доведених у відповідності до ст. ст. 76-79 ЦПК України. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а відтак суд прийшов висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису. У відповідності до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed