Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання постраждалої особи [PERSON] , а саме в квартирі, що за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 500 (п`ятсот) метрів до місця проживання [PERSON] , а саме до квартири, що за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що [PERSON] є її сином, який систематично чинить відносно неї домашнє насилля, застосовує фізичне і психологічне насилля та морально принижує, що підтверджується її неодноразовими зверненнями до органів поліції та тимчасовим обмежувальним приписом. Крім того, він вигнав заявницю із належної їй на праві приватної власності квартири, що за адресою: [ADDRESS] , через що вона змушена проживати у своєї дочки. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її розгляд проводити у порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 02.09.2021. Заявник та заінтересована особа у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у тому числі заінтересована особа була повідомлена шляхом розміщення оголошення в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті судової влади України на сторінці Дніпровського районного суду м. Києва. Від заявника надійшла заява, у якій на задоволенні заяви наполягає та просить розглянути справу у її відсутність. За нормою ч. 1 ст. 350-5 Цивільного процесуального кодексу України права про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, заявнику, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 21.01.2005 Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). Право власності заявника на квартиру зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 22.02.2005 за реєстровим № 256/32445 у реєстрову книгу № д.64-23. 15.11.2019 Дніпровським УП ГУНП у м. Києві був виданий терміновий обмежувальний припис стосовно кривдника, яким є [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, а саме, вчинення психологічного насильства та образ нецензурною лайкою його батьків. Постраждалою особою за вказаним терміновим обмежувальним приписом стосовно кривдника є [PERSON] . Заявник зазначає, що через протиправні дії її сина, заінтересованої особи по справі [PERSON] , вона не може проживати у власній квартирі, у зв`язку з чим проживає у квартирі дочки. Доказів протилежного заінтересованою особою суду не надано. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність достатніх доказів на підтвердження підстав для видачі обмежувального припису, оскільки заявником [PERSON] надано достатньо доказів на підтвердження того, що в разі не позбавлення [PERSON] права знаходитись в належній заявнику кватирі, існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника, а також вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків, заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . Крім того, доцільним є заборонити кривднику наближатися до місця проживання заявника на відстань 500 м, розшукувати її особисто і через третіх осіб, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, в тому числі шляхом листування, телефонних переговорів або контактувати через інші засоби зв`язку. Відповідно до частини першої статті 350-6 Цивільного процесуального кодексу України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 350-7 Цивільного процесуального кодексу України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу.

Outcome: approved