Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви зазначила, що її чоловік [PERSON] [INFO] , який був зареєстрований та постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] в 2008 році пішов з дому та не повернувся, в квартирі залишились його особисті речі, його теперішнє місце перебування їй не відоме. Вона зверталась до відділу поліції з заявою про розшук останнього, але проведеними заходами розшуку, встановити місце знаходження чоловіка виявилося не можливим. Просила заяву задовольнити та визнати [PERSON] безвісно відсутнім. В ході розгляду справи заявниця вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що її чоловік в 2008 році пішов з дому та більше не повертався. Визнання його безвісно відсутнім необхідно їй для зняття його з реєстраційного обліку та для розірвання шлюбу, оскільки [PERSON] вже довгий час відсутній, заходи розшуку поліції не дали позитивного результату. Повноважний представник заінтересованої особи Відділу Адміністрації Південного району Кам`янської міської ради до суду не з`явився, надали заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її батьком. В 2008 році він пішов з дому та більше не повертався. В квартирі знаходяться його речі, всі розшукові заходи не дали позитивного результату, його місце перебування їй не відоме. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що знаходиться у цивільному шлюбу з [PERSON] з 2005 року, з її слів знає, що у неї є батько [PERSON] , який пішов з дому та більше не повертався. Особисто його він ніколи не бачив, на зв`язок з ними останній не виходив. Всі їхні особисті розшукові дії не дали позитивного результату. Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч.3 ст.43 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З аналізу вказаних норм вбачається, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місце перебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно довідки № 2/4737 від 04.03.2019 року, яка видана ТОВ «ЄРЦ КП» про реєстрацію та склад сім`ї в квартирі [ADDRESS] : [PERSON] - наймач, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук (а.с. 6). Згідно довідки від 09.11.2018 року, яка видана Південним ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проведеними заходами розшуку встановити місце знаходження гр. [PERSON] не виявилося можливим. Місце перебування останнього на теперішній час не відомо (а.с.8). Відповідно до акту про не проживання від 03.10.2006 року виданого директором Дочірнього підприємства «ВЕРХОВИНА» комунальне підприємство «Дніпродзержинське житлове об`єднання» [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] тривалий час (а.с. 9). Згідно відповіді Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації відомостей про перетинання державного кордону України [PERSON] [INFO] не виявлено, станом на 02.06.2020 року Державна прикордонна служба України доручень уповноважених державних органів, ухвал суду щодо тимчасового обмеження у праві виїзду з України стосовно [PERSON] [INFO] не виконує. З відповіді на запит Південно-східного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції вбачається, що [PERSON] [INFO] , в установах виконання покарань підпорядкованих Південно-Східному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, станом на 02.06.2020 року на обліках не перебуває. До того ж судом надсилалися запити на адресу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» у відповіді які зазначили, що між підприємством та мешканцями кв. [ADDRESS] не укладено договір про надання послуг, а також останніми не надавались данні про проживання чи не проживання за вищевказаною адресою [PERSON] . Відповідно до вимог ч.2 ст.43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Враховуючи те, що останні відомості про місце перебування [PERSON] невідомо, то безвісно відсутнім його слід визнати з дня набрання рішення законної сили. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт зникнення останнього підтверджуються доказами, які не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності і ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не спростовуються. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved