Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, яку обґрунтовує тим, що вона є двоюрідною тіткою [PERSON], який помер [INFO] року в м. Севастополі. Зазначає, що її батько [PERSON] і бабуся [PERSON], який помер [INFO] року, [PERSON], є рідними братом та сестрою. Вказує, що вона зверталась до Державного архіву Вінницької області щодо надання документів, які б підтверджували факт родинних відносин між ними, але цих даних в архіві немає. Натомість факт їхніх родинних зв'язків можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Окрім того, при зверненні до Вінницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з заявою про реєстрацію смерті [PERSON], у зазначеній реєстрації було відмовлено, оскільки свідоцтво про смерть видане в м. Севастополі, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Також зазначає, що встановлення факту родинних зв'язків та встановлення факту смерті їй потрібно для реєстрації свого права на спадкування після померлого [PERSON] (земельна ділянка та будинок померлого [PERSON] знаходяться в с. Кам'яногірка, Калинівського району Вінницької області, тому заінтересованою особою визначено, в тому числі Гущинецьку сільську раду Калинівського району Вінницької області). Зазначає також, що інших спадкоємців після померлого [PERSON] немає. За вказаних обставин заявник просить суд встановити факт, що вона є двоюрідною тіткою [PERSON] та факт, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року. В судове засідання учасники судового розгляду не з'явились, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому представник заявника [PERSON] згідно довіреності [PERSON] в поданій заяві зазначила, що заявлені вимоги підтримує, просить заяву задовольнити, а представники заінтересованих осіб у поданих заявах вказали, що при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції учасників судового розгляду, викладені у поданих до суду письмових заявах та відсутність заперечень проти заявлених вимог у заінтересованих осіб, відповідно до поданих ними до суду письмових заяв, дослідивши письмові докази і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Так, з ксерокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 14 вересня 2016 року Відділом записів актів громадянського стану Гагарінського району міста Севастополя Управління записів актів громадянського стану міста Севастополя, вбачається, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] (а.с. 12). Для оформлення свої спадкових прав після смерті [PERSON], який помер [INFO] заявник [PERSON] звернулась до Першої Вінницької районного державної нотаріальної контори, однак листом нотаріальної контори № 3714/01-16 від 22.12.2016 року в оформленні спадкових прав заявнику відмовлено з посиланням на те, що свідоцтво про смерть видане на території окупованого Криму Російською Федерацією (а.с. 14). Судом є встановленим, що при зверненні заявника до Вінницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з заявою про реєстрацію смерті [PERSON], у зазначеній реєстрації було відмовлено, оскільки свідоцтво про смерть видане в м. Севастополі, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджується письмовою відмовою у проведенні державної реєстрації смерті за № 1767-00-131 від 30.05.2017 року (а.с. 13). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначаєтьсясухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 8 частини 1 статті 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Частиною 1 статті 257-1 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Заявником зазначено, що встановлення факту родинних зв'язків з [PERSON], який помер [INFO] року та встановлення факту його смерті їй потрібно для реєстрації смерті [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України з метою подальшого оформлення своїх спадкових прав після нього. Судом встановлено, що згідно ксерокопії свідоцтва про народження заявника [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] виданого 14.11.1955 року, її батьком записаний [PERSON] (а.с. 36). Відповідно до ксерокопії довідки, виданої Державним архівом Вінницької області за № 07-3874/7 від 25.10.2016 року, видати довідку про народження [PERSON] немає можливості у зв'язку з відсутністю метричних книг на зберіганні в архіві (а.с. 10). Згідно заяви, [PERSON] є рідним братом [PERSON], яка в свою чергу є рідною бабусею [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої Державним архівом Вінницької області № 07-3873/7 від 25.10.2016 року, видати довідку про народження [PERSON] немає можливості у зв'язку з відсутністю метричних книг на зберіганні в архіві (а.с. 11). З архівної довідки № 07-2174/7 від 08.06.2017 року, виданої Державним архівом Вінницької області вбачається, що у книзі актових записів про народження громадян по с. Кам'яногірка, Калинівського району Вінницької області за 1927 рік є актовий запис № 7 від 7 квітня 1927 року про народження [INFO] дитини: [PERSON] Батьки: [PERSON] [PERSON] - українці. *так в документі (а.с. 39), що також підтверджується ксерокопією запису про народження [PERSON] (а.с. 40). Згідно ксерокопії запису про народження № 24 від 01.04.1957 року [PERSON], [INFO], його батьком записаний [PERSON], [INFO] (а.с. 38). Отже з заяви та наданих письмових доказів вбачається, що [PERSON] була матір'ю [PERSON], [INFO], та рідною бабусею [PERSON], [INFO], відповідно, [PERSON] є двоюрідним племінником заявника по справі [PERSON]. Зазначене також підтверджується письмовими показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких, всі вони зазначають, що близько спілкуються з родиною заявника [PERSON] та стверджують, що [PERSON], який помер [INFO] року, був двоюрідним братом [PERSON] та рідним батьком [PERSON], який помер [INFO] року в м. Севастополі (а.с. 7, 8, 9). Згідно практики Європейський суд з прав людини в рішеннях ЄСПЛ у справах проти Туреччини («Лоізіду проти Туречиини» (від 18.12.1996 року), «Кіпр проти Туреччини» (від 10.05.2001 року)), у справах проти Молдови та РФ «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (від 23.02.2016року), наголосив, що Консультативний висновок Міжнародного Суду (ООН) у справі Намібії, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до зазначеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Таким чином, судом встановлено, що заявник [PERSON] позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про смерть свого двоюрідного племінника [PERSON], який помер [INFO] в м. Севастополь, оскільки свідоцтво про смерть видане в м. Севастополі, тобто на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, о отже є недійсним. Крім того, для оформлення своїх спадкових прав їй також потрібно встановити факт родинних відносин з померлим двоюрідним племінником [PERSON], оскільки іншого, окрім судового способу встановлення даного факту, чинним законодавством України не передбачено. Виходячи з аналізу досліджених доказів, суд вважає за можливе заявлені вимоги задовольнити. Відповідно до п.8 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved