Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. В обґрунтування заявлених вимог заявник [PERSON] зазначає, що у неї відсутні підтверджуючі документи про перебування на утриманні на час свого життя з її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] та відсутня довідка про склад сім`ї за останнім зареєстрованим місцем проживання. Тобто фактично заявник не має можливості отримати довідку про перебування її на утриманні свого чоловіка. Також заявник зазначає, що в неї відсутні письмові відомості про розмір пенсії її померлого чоловіка [PERSON] , отримати електронну пенсійну справу у Управління пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьк Луганської області, також не має можливості. Просить встановити факт перебування на утриманні чоловіка [PERSON] . Заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надала до суду письмові пояснення по справі, в яких заперечувала проти встановлення факту перебування заявника на утриманні у чоловіка, оскільки для встановлення факту перебування особи на утриманні необхідно довести, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Будь-яких доказів про те, що [PERSON] надавав таку допомогу [PERSON] , яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, заявником не надано, зареєстровані [PERSON] та [PERSON] за різними адресами, як внутрішньо переміщена особа [PERSON] був зареєстрований у Харківській області. На підставі викладеного УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області просило суд відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні. Заявник в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні присутній не був, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 04.09.1976 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.09.1976 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 789. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 27.01.1998 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 20.10.2010 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.12.2019 Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] у місті Красний Луч, смт. Софіївський Луганської області, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 1726. Відповідно довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області №4061 від 23.03.2020, [PERSON] , знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком за період з вересня 2019 року по березень 2020 року в розмірі 11244,00 грн, у розмірі 1564,00 грн щомісячно з вересень-листопад 2019 року, та грудень 2019 року березень 2020 року 1638,00 грн. При цьому з довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.04.2020 вбачається, що [PERSON] перебував на обліку Слобожанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова і отримував пенсію за віком у розмірах: з січня 2017 року по квітень 2017 року 5281,49 грн щомісячно, з травня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 5300,34 грн щомісячно. 11.02.2020 [PERSON] звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із зверненням щодо призначення їй пенсії по втраті годувальника - її померлого чоловіка. З копії листа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 3574/02-22 від 17.02.2020 вбачається, що акти обстеження матеріально-побутових умов, копії паспортів не є документами, які засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї. У разі неможливості надати документи, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, зокрема, в разі смерті пенсіонера незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 26 вищевказаного Закону до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня [INFO] ; Підпунктом 9 пункту 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 із змінами та доповненнями визначено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника подаються документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Згідно із\~п.\~2.11\~вищевказаного Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Позивачем на підтвердження факту сумісного проживання з померлим чоловіком, було надано акт про фактичне місце проживання з померлою особою на день його смерті від 16.01.2020 року та довідку про склад сім`ї від 16.01.2020 року, що видані установою, яка здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України в Луганській області, та якими підтверджується те, що [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] та проживала разом з ним на день його смерті, з адресою « [ADDRESS] . Суд враховує, що м. Красний Луч, Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті померлого чоловіка у встановленому законом порядку. При цьому, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про склад сім`ї померлої особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо сумісного проживання та перебування на утриманні на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, право на належний соціальний захист. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, судом беруться до уваги та оцінюються в якості допустимих письмових доказів вищезазначені довідки, в сукупності з іншими доказами. Проте, вказані висновки суду жодним чином не легалізують установу, що їх видала. Також суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі [PERSON] проти України від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30.10.2014 тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Суд зазначає, що одержання заявником пенсії не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні померлого чоловіка. Також суд враховує те, що [PERSON] є пенсіонером за віком, та дружиною померлого [PERSON] , тобто заявник є непрацездатним членом сім`ї годувальника. Крім того розмір пенсії [PERSON] значно менший за встановлений законом прожитковий мінімум, а отже, пенсія померлого чоловіка заявника була основним та постійним джерелом засобів до існування заявника. Крім того, п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прямо вказує, що у разі неможливості надати документи, які перелічені у ньому, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Вищевказані обставини підтверджують, що встановлення факту перебування заявника на утриманні має юридичне значення для заявника і без встановлення цього факту заявник не зможе реалізувати своє право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту перебування на утриманні підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судові витрати, у цій справі розподілу не підлягають.

Outcome: approved