Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, якою просила встановити факт постійного проживання на території України [PERSON], уродженки Республіки Вірменія з 10 квітня 1990 року до моменту внесення запису про реєстрацію місця проживання у домовій книзі 16 квітня 1994 року. В обґрунтування заяви зазначила, що перед розпадом Радянського Союзу вона разом із чоловіком [PERSON] та неповнолітнім сином переїхали до України с. Малий Орчик, Зачепилівського району, Харківської області з метою працевлаштування та постійного проживання. У с. Малий Орчик вони проживали у будинку в якому зареєстрований був лише чоловік з 10 квітня 1990 року по 21 листопада 2002 року, проте проживали в ньому всією сім'єю. Зареєстрована в даному будинку була заявник лише з 16 травня 1994 року по 24 травня 2011 року, про що свідчить довідка від 21.06.2016 року та запис у домовій книзі Малоорчицької сільської ради. Крім того, факт проживання на території України в період 1990 року по 1994 рік підтверджується рішенням Малоорчицької сільської ради від 17.07.2017. Встановлення даного факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне для підтвердження громадянства України. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити з підстав, які викладені вище. [PERSON] пояснила, що у 1990 році приїхала до України разом із чоловіком [PERSON] та неповнолітнім сином і стали жити у с. Малий Орчик, Зачепилівського району, Харківської, де був зареєстрований лише чоловік з 10 квітня 1990 року по 21 листопада 2002 року, проте проживали в ньому всією сім'єю. Зареєстрована в даному будинку була заявник лише з 16 травня 1994 року по 24 травня 2011 року. Встановлення даного факту необхідне для підтвердження громадянства України. Представник зацікавленої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 16.06.2017 року, не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник [PERSON], [INFO] відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] виданого 24.04.2003 року є громадянином України (а.с. 11). Згідно відмітки у паспорті відділу РАЦС у м. Чаренцаван 05 липня 1983 року зареєстрований шлюб з [PERSON] Крім того у паспорті міститься відмітка про те, що заявник [PERSON] зареєстрована у с. Орчик з 16 травня 1994 року по 24.05.2011 (а.с. 11 на звороті). Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до рішення Малоорчицької сільської ради від 17.07.2017 було вирішено підтвердити факт проживання [PERSON] на території Малоорчицької сільської ради Зачепилівського району Харківської області в період 1990 року до моменту внесення запису про реєстрацію її місця проживання у домовій книзі 16 травня 1994 року (а.с. 6). З наданої копії виписки з домової книги Малоорчицької сільської ради вбачається, що [PERSON], [INFO] паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Зачепилівським РВ УМВС України в Харківській області прописана у с. Орчик з 16 травня 1994 року. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт проживання його дружини на території Малоорчицької сільської ради, повідомив, що приїхав в Україну після землетрусу у 1989 році, наприкінці 1989 року приїхала його дружина з дітьми і з того часу постійно проживає в Україні (а.с. 8-9). Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України заявник у своїй заяві зобов'язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Заявник [PERSON] зазначила, що встановлення факту її постійного проживання на території України, а саме з 10 квітня 1990 року, їй необхідно для підтвердження громадянства України Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався заявник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про обґрунтованість заявлених вимог, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved