Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Заявник звернувся\~до суду\~з вищеназваною\~заявою,\~у якій\~просить встановити\~факт смерті\~[PERSON],\~[INFO],\~яка померла\~06\~лютого 2019\~року,\~ місце\~смерті м.\~Донецьк Донецька\~область.\~В своїй\~заяві він\~зіслався на\~те,\~що є\~рідним племінником\~[PERSON],\~що підтверджується\~наступними документами:\~свідоцтвом про\~народження тітки\~[PERSON],\~серії ЯК\~№ 847960;\~відомостями із\~Державного архіву\~Дніпропетровської області\~про народження\~матері заявника\~[PERSON],\~серії I-АБ\~№ 076463;\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян про\~шлюб щодо\~підтвердження дошлюбного\~прізвища №00022584433\~від 10.04.2019\~року;\~свідоцтвом про\~народження заявника,\~серії ЯК\~№ 847960.Заявник є\~внутрішньо переміщеною\~особою,\~що підтверджується\~довідкою від\~28.11.2014\~року №\~[NUMBER]\~про взяття\~на облік\~особи,\~переміщеної з\~тимчасово окупованої\~території України\~та районів\~проведення антитерористичної\~операції,виданої Управлінням соціального захисту населення Покровської районної державної адміністрації Покровського району Дніпропетровської області. Рідна тітка заявника, [PERSON], померла 06 лютого 2019 року у віці 88 років, внаслідок церебрального атеросклерозу з гіпертонічною хворобою; набряку головного мозку (підтверджується довідкою про причину смерті, виданою 06 лютого 2019 року, лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON] № 14 від 06 лютого 2019 року) у м. Донецьк невизнаної та самопроголошеної Донецької Народної Республіки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ДНР № 131998, виданим Кіровським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції невизнаної та самопроголошеної Донецької Народної Республіки 06 лютого 2019 року, про що складено запис акту про смерть № 264. Після смерті його рідної тітки, [PERSON], заявник звернувся до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за видачею свідоцтва про смерть його рідної тітки [PERSON], однак йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті його рідної тітки [PERSON], предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті рідної тітки заявника [PERSON], на тимчасово окупованій території України має юридичне значення для заявника, так як дозволить йому використати право на реєстрацію смерті його рідної тітки [PERSON], отримання свідоцтва про її смерть. В звязку з чим, заявник просить задовольнити заяву. Справу розглянуто відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України\~у відсутності заявника та представника заінтересованої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Заявник заяву підтримав та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи рішення просить винести на розсуд суду. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії V-II - КИ № 255542, виданого Новоселівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 22.10.1993 року; відомостей із Державного архіву Дніпропетровської області, серії I-АБ № 076463; копії свідоцтва про одруження серії I-АБ № 076463 від 30.07.1968 року; копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00022584433 від 10.04.2019 року; копії свідоцтва про народження серії ЯК № 847960 від 23.10.1956 року, заявник [PERSON] є рідним племінником померлої [PERSON] (а.с. 10-14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії ДНР № 131998 від 06.02.2019 року, виданого на тимчасово окупованій території України, [PERSON], померла 06.02.2019 року у м. Донецьк Донецька область (а.с.17). Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 14 від 06.02.2019 року, смерть [PERSON] настала внаслідок набряку головного мозку, церебрального атеросклерозу з гіпертонічною хворобою (а.с. 18-19). Згідно копії довідки про причину смерті № 14 від 06.02.2018 року, смерть [PERSON] настала внаслідок церебрального атеросклерозу з гіпертонічною хворобою, набряку головного мозку (а.с. 20). З копії свідоцтва про захоронення АА 027538 видно, що місцем захоронення [PERSON] є кладовище, розташоване в м. Донецьк (а.с. 21). Відповідно до копії листа про відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 16.04.2019 року заявнику було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що надані ним документи видані на тимчасово окупованій території України, а отже не є дійсними і не створюють будь - яких правових наслідків. (а.с.24). Так, відповідно до п.8 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч.1\~ст. 317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У даному випадку заяву подано рідним племінником померлої. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявник подав копію свідоцтва про смерть серії ДНР № 131998 від 06.02.2019 року, видане на тимчасово окупованій території України, з якого видно, що [PERSON] померла 06.02.2019 року у м. Донецьк Донецька область, копію лікарського свідоцтва про смерть № 14 від 06.02.2019 року, копію довідки про причину смерті № 14 від 06.02.2019 року, копію свідоцтва про захоронення серії АА 027538 від 07.02.2019 року. Оцінюючи свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4\~ст.317 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті [PERSON] встановленим. Таким чином,

Outcome: approved