Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа Чернівецька міська рада. В заяві посилається на те, що він [PERSON] являється онуком [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті бабусі відкрилась спадщина у складі житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами по [ADDRESS], що належала померлій на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Чернівецької міської ради 07.12.2005 року та земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий [NUMBER], що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. За життя [PERSON] заповіла усе своє майно своєму сину, який є його батько - [PERSON], [INFO]. [INFO] його батько [PERSON] помер. Він, [PERSON], в січні 2019 р. звернувся до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої бабусі [PERSON], в порядку представлення, оскільки його батько, [PERSON], помер ще до відкриття спадщини - [INFO]. Однак, отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки не зміг підтвердити родинні відносини як онука та баби із своєю померлою бабою через розбіжності у написанні прізвищ: його - [PERSON], бабусине - [PERSON]. У зв'язку з цим йому було запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин в порядку окремого провадження. Інші спадкоємці, а саме: син померлої - [PERSON] та онук померлої [PERSON], своїми заявами відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується вищевказаною Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2019 р. Таким чином, він Заявник [PERSON], являється єдиним спадкоємцем після [PERSON] Для встановлення факту родинних відносин між ним та померлою бабою надає письмові докази: свідоцтво про народження бабусі, в якому вона зазначена російською мовою «[PERSON]»; свідоцтво про шлюб баби із рос. мовою [PERSON], в якому вона до шлюбу зазначена російською мовою як «[PERSON]», а після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка, рос. мовою - «[PERSON]»; оскільки свідоцтво про народження батька [PERSON] не збереглося надає Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження сина померлої [PERSON] - його батька, згідно із яким [PERSON] народився в сім'ї [PERSON] та [PERSON], [INFO].; оскільки Свідоцтво про шлюб його батька та матері не збереглися, надає Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно із яким 27.04.1974 р. [PERSON] одружився із [PERSON]; своє свідоцтво про народження, в якому він зазначений російською мовою як «[PERSON]», а його батько як «[PERSON]»; довідку №3607 від 07.10.2017 p., видану КЖРЕП №5, про те, що його сім'я станом на вказану дату складається з 2-ох чоловік: власник [PERSON] та, власне, він сам [PERSON], вказаний як онук власника; Довідка № 743 від 07.03.2019 p., про те, що його батько [PERSON] проживав та перебував на реєстраційному обліку проживання в [ADDRESS] з 26.08.2008 року по день його смерті [INFO]; довідка №742 від 07.03.2019 p., про те, що його бабуся [PERSON] проживала та перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання в [ADDRESS] з 26.08.2008 року по день її смерті [INFO]. Як вбачається із вищевказаних документів, що підтверджують родинні зв'язки другого ступеня спорідненості баби Заявника та Заявника по прямій низхідній лінії (мати-син-онук (син сина)), внаслідок того, що частина документів в різні періоди часу в різних державах складені російською мовою, а інша - українською, прізвища бабусі, сина та онука виявились вказані із розбіжностями: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно. На підставі викладеного, просить встановити факт родинних відносин, а саме, що він [PERSON], [INFO], є онуком померлої [INFO] [PERSON], [INFO]. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, спрямував на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, вимоги заяви підтримує в повному обсязі, просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Чернівецької міської ради Осовська М.М. в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи по суті спрямувала заяву, згідно якої просили ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, проти задоволення заяви не заперечувала, розгляд справи просила проводити у їх відсутність. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи які вимоги заяви підтримали, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], [INFO], у віці 94 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). На праві приватної власності [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.12.2005 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЧКОБТІ (а.с.9-10). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий [NUMBER] (а.с.11-15). За життя, а саме 21.01.2009 року [PERSON], заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що за законом вона мала право - своєму синові [PERSON], [INFO] (а.с.16-17). [INFO] [PERSON], [INFO], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами по [ADDRESS], що належала померлій на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконкомом Чернівецької міської ради 07.12.2005 року та земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, кадастровий [NUMBER], що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER]. В січні 2019 року заявник [PERSON] звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої бабусі [PERSON] в порядку представлення, оскільки його батько [PERSON], помер ще до відкриття спадщини - [INFO]. Відповідно до постанови державного нотаріуса Ю.В.Заліско про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус розглянувши заяву [PERSON] від 27.02.2019 року про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій [PERSON], вбачається, що заявнику відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим що ним не подано документів, що підтверджують родинні відносини між ним та спадкодавцем [PERSON] (а.с.20). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю. Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб реалізувати свої спадкові права. Встановлення факту родинних відносин породить для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Факт того, що [PERSON] є онуком померлої [PERSON], [INFO] підтверджується сукупністю наданих заявником документів. Так, відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 09.05.1924 року, [INFO] народилась бабуся заявника вказана російською мовою «[PERSON]» (а.с.21). Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] російською мовою - «[PERSON]» уклала шлюб з «[PERSON]». Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка - «[PERSON]» (а.с.22). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, батько заявника та син померлої [PERSON] - [PERSON] народився [INFO], його батьками вказані: мати [PERSON], батько [PERSON] (а.с.23). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно із яким 27.04.1974 р. [PERSON] одружився із [PERSON] (а.с.24). Відповідно до свідоцтво про народження російською мовою: заявник «[PERSON]» народився [INFO], його батько вказаний як «[PERSON]», мати «[PERSON]» (а.с.25). Відповідно до довідки №3607 КЖРЕП №5 від 07.10.2017 p., сім'я заявника станом на вказану дату складається з 2-ох чоловік: власник [PERSON], [INFO] та сам заявник [PERSON], [INFO], вказаний як онук власника (а.с.26). Згідно довідки №743 КЖРЕП №5 від 07.03.2019p., вбачається, що батько заявника [PERSON], проживав та перебував на реєстраційному обліку проживання в [ADDRESS] з 26.08.2008 року по день його смерті [INFO] (а.с.27). Відповідно до довідки №742 КЖРЕП №5 від 07.03.2019 p., бабуся заявника [PERSON] проживала та перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання в [ADDRESS] з 26.08.2008 року по день її смерті [INFO] (а.с.28). З оглянутого паспорта громадянина України [PERSON], серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ УМВС України у Чернівецькій області, в графі діти вказаний заявник [PERSON], [INFO] (а.с.18). Ці докази суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Зі змісту роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про прав. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно роз'яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що до справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення відносяться справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, в судовому засіданні доведений факт родинних відносин між заявником [PERSON] його батьком [PERSON] та бабусею [PERSON], оскільки перекладом з російської мови прізвище заявника вказане «[PERSON]», доведення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини. Судом під час судового засідання були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, крім того, вказані факти ніким не заперечуються і визнаються заінтересованою особою. При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту родинних відносин, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Суд вважає, що дослідженні в судовому засіданні докази дають підстави вважати, що померла [INFO] [PERSON], дійсно є бабою [PERSON]. Слід встановити факт родинних відносин а саме, що [PERSON], [INFO] є внуком [PERSON], яка померла [INFO]. За таких обставин, враховуючи, що розбіжності у документах, що підтверджують родинні відносини між [PERSON] та його бабусею [PERSON] унеможливлюють використання заявником цих документів для реалізації свого права на спадкування та оформлення права на спадщину після смерті [PERSON], надані заявником докази на підтвердження факту родинних відносин у контексті положень статей 77-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved