Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

заявник, [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт смерті матері - [PERSON], громадянки України, [INFO], уродженки с. Андрушки, Попельнянського району, Житомирської області, яка померла [INFO] року у м. Свердловськ, смт. Комсомольський Луганської області. Свої вимоги заявник мотивує тим, що померла, [PERSON] доводиться їй матір'ю. При звернені до Довжанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області для отримання свідоцтва про смерть [PERSON], їй було відмовлено у його видачі оскільки, заявником пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», тому остання вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту смерті матері . Заявник у судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу в її відсутність. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи, Довжанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у судове засідання не з'явилась, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення заявлених вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, про необхідність задоволення вимог виходячи з наступних підстав. Згідно довідки Свердловського міського управління юстиції в Луганській області [PERSON] після реєстрації шлюбу 18.02.1984 року, про що складено актовий запис № 86, змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.06.2014 року /а.с. 8/, [PERSON] є донькою [PERSON]. Тобто, у судовому засіданні підтверджено родинний зв'язок заявника з померлою. З копії паспорту громадянина України [NUMBER] /а.с. 6-7/, виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 01.06.2004 року, слідує те, що заявник, [PERSON], [INFO] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] З копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с 16/ фактично заявник мешкає за адресою: [ADDRESS] З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] /а.с 10/, виданого Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 16 лютого 2002 року, слідує те, що померла, [PERSON], [INFO], є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 12/, яке було видане Свердловським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. Згідно довідки про причину смерті № 8 /а.с. 13/ виданої ДЗ «Свердловської центральної міської багатопрофільної лікарні» 02.10.2017 року причина смерті [PERSON] - недостатність кровообігу ІІІ, кардіосклероз атеросклеротичний. Суд оцінює свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті як докази, на підставі яких можливо встановити наявність факту смерті не зважаючи на те, що документи не відповідають встановленому зразку. Зазначене узгоджується із висновком Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно ст. 57 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.» Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України «Суд розглядає справи про встановлення факт у смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті». Згідно ч.1 ст. 257-1 ЦПК України вбачається, що «Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України». За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання». Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану». Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Таким чином, заявником було доведено, що вона є донькою [PERSON], яка померла на тимчасово непідконтрольній території України, де була похована за місцем свого фактичного мешкання, вимоги заявника законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved