Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою та просив встановити факт належності [PERSON] до національності «полячка». Свої вимоги обґрунтовує тим, що його прабабуся [PERSON] та прадід [PERSON] були поляками за національністю, сповідували римо-католицьку віру і проживали на території України, дотримуючись традицій польської національності. Однак, через певні обставини родина позивача та він не могли відверто говорити про свою національність, оскільки радянська влада утискала людей польського походження. Зазначив, що його прадід був репресований у тому числі через його польське походження та з часом помер у засланні. У зв'язку з викладеними обставинами, дідусь позивача [PERSON] вимушений був переховувати своє польське походження. Тому, у свідоцтві про народження бабусі позивача [PERSON] та матері позивача [PERSON] в графі «Національність» вказано «українка». Зазначив, що його родина належить до польської національності, в якій дотримуються польських традицій, шанують польську культуру, святкують польські національні і релігійні свята, вивчають польську мову та приймають активну участь в культурних і суспільних заходах, що ініціюються та проводяться польською діаспорою в Україні, у зв'язку з чим вважає за доцільне встановити факт належності його матері [PERSON] до національності «полячка». На підставі викладеного просив заяву задовольнити. Заявник в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі. Заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, врахувавши заяву заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що прабабуся заявника [PERSON] та прадід [PERSON] були поляками за національністю, сповідували римо-католицьку віру і проживали на території України, дотримуючись традицій польської національності, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 26.09.2012 року №00011119778, архівною довідкою від 12.01.2012 року №7/5 та архівною довідкою від 26.01.2012 року №06-127/7 про народження та охрещення в римо-католицькому костьолі. З матеріалів справи вбачається, що через певні обставини родина заявника та він не могли відверто говорити про свою національність, оскільки радянська влада утискала людей польського походження, що підтверджується наступним. З архівної довідки Державного архіву Вінницької області №7/5 від 12.01.2012 року вбачається, що прадід заявника, [PERSON] був репресований у тому числі через його польське походження та з часом помер у засланні. За таких обставин, дідусь заявника [PERSON] був вимушений приховувати своє польське походження. Саме з вищезгаданих причин в свідоцтві про народження бабусі заявника, [PERSON] та матері заявника [PERSON] в графі «національність» вказано «українка». Заявник просив встановити факт належності [PERSON] до національності «полячка», на що слід зазначити наступне. Встановлення даного факту дасть можливість відновити заявнику національність, встановити національну приналежність та підтвердити польське походження. Судом встановлено, що мати заявника [PERSON] є активним членом спілки поляків в Україні «Єдність». Заявник також є активним членом спілки поляків в Україні «Єдність», приймає дієву участь у заходах, що проводяться польськими державними та суспільними організаціями як в Україні, так і на території Республіки Польща. Належність заявника до польської національності визнана Урядом Республіки Польща та підтверджується посвідченням «Карта поляка» [NUMBER], виданим Міністерством закордонних справ Республіки Польща. Діти заявника також мають «Карту поляка» та свідоцтва про належність до польської національності, видані Міністерством закордонних справ Республіки Польща, що засвідчує їх польське походження. Прагнучи відносити та офіційно підтвердити свою належність до польської національності, а також з метою збереження родиною заявника національної, культурної, релігійної та мовної самобутності та ідентичності, заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві із заявою щодо внесення змін в актовий запис про народження №353 від 16.09.1969 року в частині, що стосується зміни національності матері [PERSON] з «українка» на «полька». Однак, заявнику в цьому було відмовлено. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.ст. 256, 258 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №86/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Згідно з ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявник довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. За таких обставин, в судовому засіданні достовірно встановлено юридичний факт належності [PERSON] до національності «полячка». Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: approved