Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

заявник звернувся в суд із заявою, в якій просить визнати підопічного інтернату [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 05 квітня 2002 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в Тур'я-Реметівському психоневрологічному інтернаті. Згідно медико-соціальної характеристики № 809 від 18 серпня 2016 року підопічний психічно хворіє з 1986 року, неодноразово лікувався у психіатричних стаціонарах. Орієнтований в особі, грубо в часі та місці. Контакт малопродуктивний, відповіді переважно не по суті запитань. Мислення паралогічне, з елементами розриву; висловлює фрагментарні маячні ідеї відношення, дії; періодично сам з собою розмовляє. Дефект особи, емоційно монотонний; не критичний. Має часткову залежність від сторонніх осіб в самообслуговуванні. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду і сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить задовольнити заяву. У судове засідання представник заявника не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, вимоги заяви підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не зявився, подав заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, вимоги заявника підтримує повністю. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що 07 березня 2002 року на підставі путівки Головного управління праці та соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації № 25 [PERSON], [INFO], направлено на влаштування до Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату, де його відповідно до наказу № 83 з 06 квітня 2002 року зараховано на повне державне утримання і в число підопічних вказаної установи (а. с. 4, 5). Також встановлено, що [PERSON] є інвалідом безтерміново (група інвалідності друга), має часткову залежність від сторонніх осіб у самообслуговуванні, що стверджується довідкою серії ЗАК-К-82 № 006526, а також медико-соціальною характеристикою № 809 від 18 серпня 2016 року (а. с. 6, 7). Крім цього, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 253 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 15 грудня 2016 року [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, що позбавляє його здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 21-24). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 40 цього Кодексу фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Отже, беручи до уваги те, що [PERSON] по своєму психічному стану неправильно розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, тому суд вважає, що його слід визнати недієздатним. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved