Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з вищеназваною заявою, у якій просить встановити факт смерті свого чоловіка, [PERSON], [INFO]. [PERSON] з 19.04.2000 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. 04.05.2017 року [PERSON] помер у місті Донецьк Донецької області. На підставі лікарської довідки про смерть органами юстиції так званої «ДНР», а саме «Кировским отделом записи актов гражданского состояния г. Донецка Государственной регистрационной [PERSON] юстиции [PERSON]Р.» заявнику було видано так зване «свидетельство о смерти» ДНР № 066120, від 05.05.2017 р. 07.06.2017 року заявниця звернулася до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Дніпропетровській області для реєстрації факту смерті свого чоловіка органами державної влади України, проте в реєстрації смерті було письмово відмовлено, оскільки для підтвердження факту смерті чоловіка було надано документ, що виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отже, свідоцтво про смерть [PERSON], який помер 04.05.2017 року, яке видано органами окупаційної влади, є недійсним та не створює правових наслідків. Заявник вважає, що лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, цілком підтверджують смерть [PERSON] є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами, в тому числі і заявником своїх прав, а саме для здійснення державної реєстрації факту смерті чоловіка та оформлення спадкових прав, тобто встановлення даного факту породжує юридичні наслідки. Заявниця зявилася в судове засідання, підтримала заяву. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що з родиною [PERSON] являються сватами, [PERSON] хворів. З [PERSON] вони проживали разом, та як його стан погіршився він відїздив до лікарні у місті [PERSON], де й помер. Свідок разом з чоловіком їздили на похорон до [PERSON] у м. Донецьк. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що дійсно були родичами з померлим - сватами. З родиною [PERSON] товаришували, мали тісні звязки. Коли він захворів підтримували родину. На похорон разом з дружиною їздили та були на поминках. Представник заінтересованої особи Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, але надіслав суду письмову заяву, в якій не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] у справі про встановлення факту смерті і просить провести судове засідання без присутності представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Зі змісту ст.3\~ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як вбачається із копії свідоцтва про одруження (оригінал наданий суду для огляду) серія І-Но № 086757 громадянин [PERSON] та громадянка [PERSON] уклали шлюб 19.04.2000 року у місті [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON]. Відповідно до копії листа Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 07.06.2017 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], у звязку з тим, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або посадовими особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Макіївка Донецької області та місто Сніжне Донецької області віднесені до населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до ч. 2\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 18 зазначеного вище закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до\~ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення доля охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав. Згідно ст. 257-1 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У даному випадку заяву подано дружиною померлого [PERSON]. Судом встановлено, що заявник, [PERSON], [INFO] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [INFO]. З 07.10.2015 року постійно проживає за адресою: [INFO]. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], який був її чоловіком, також був громадянином України, помер 04.05.2017 року на тимчасово непідконтрольній території у місті Донецьк Донецької області. Після смерті [PERSON] заявник не може зареєструвати у встановленому законом порядку факт смерті чоловіка, а свідоцтво про смерть, видане на території так званої ДНР не може бути використано як правовстановлюючий документ. Беручи до уваги, що від встановлення факту смерті [PERSON] залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті [PERSON] для реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті [PERSON] встановленим. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст.257-1 ЦПК України). Таким чином,

Outcome: approved