Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Заявник звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення юридичного факту неправильності запису в акті цивільного стану в якій просить встановити факт неправильності запису в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян - « [PERSON] ». Зобов`язати реєстратора - Дніпровський районний у м. Києві ВДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести до Державного реєстру актів цивільного стану громадян правильні відомості, а саме « [PERSON] ». Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян дідусем заявника є [PERSON] , у той же час правильним є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дана неточна інформація була внесена 07 грудня 2011 року реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим. Як зазначає заявник, встановлення даного факту має суттєве значення для правильності відображення відомостей у Реєстрі, а також, підтвердження документів, що будуть надані для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Заявник та його представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомили Суд, заслухавши думку заявника та його представника , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, заявник [PERSON] є онуком [PERSON] , що підтверджується наступними документами: довідкою про народження № А-02193 [PERSON] батььками якого записані [PERSON] та [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] відповідно до якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом запису актів цивільного стану Туапсинського району Управління запису актів цивільного стану Краснодарського району ви серпня 2020 року серії [NUMBER] . Як зазначає заявник в своїй заяві, що відповідно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, 07 грудня 2011 року реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим було внесено відомості про діда заявника, як [PERSON] . Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5. Відповідно до п.6. ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, тобто дій/подій, що впливають на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ч.1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. У пункті 2.13 Правил зазначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається зі змісту вимог, позивач просить встановити факт неправильності запису в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян - « [PERSON] та внести відповідні зміни, посилаючись на те, що встановлення цього факту залежить та надає право на отримання громадянства України за територіальним походженням. Однак, як встановлено з матеріалів справи, заявником не надано витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян з якого можливо було встановити, що дані про діда заявника були зазначені невірно. Крім того, заявником не було надано доказів того, що його право дійсно було порушено, а саме відповідним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в досудовому порядку не було вирішено питання про внесення змін в актовий запис та відмовлено заявнику в таких виправленнях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, рішення від 10 лютого 2010 року). Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення юридичного факту задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи не містять доказів порушеного права заявника.

Outcome: dismissed