Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту батьківства [PERSON], [INFO], стосовно її доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що з 1998 року вона проживала разом з [PERSON], фактично перебуваючи у громадянському шлюбі, від якого 23.01.1999 народила доньку [PERSON]. Однак за відсутності волевиявлення батька [PERSON] та за її вказівкою в свідоцтві про народження дитини у графі «батько» органом реєстрації актів цивільного стану був вчинений запис «Миронець Андрій Миколайович». Після народження доньки, вона, донька та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство, виховували доньку. Сімейне життя не склалося, і з 2007 року вона з донькою проживали окремо від [PERSON], але він завжди допомагав чим міг та брав участь у виховані доньки. 29.08.2014 року [PERSON]М, загинув беручи участь у АТО на сході України. Встановлення факту, що [PERSON] є батьком [PERSON], має значення для реалізації її особистих немайнових та майнових прав, для оформлення державної допомоги для виховання дитини, в звязку з чим заявник просить суд встановити факт батьківства [PERSON], [INFO], стосовно її доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Заінтересована особа [PERSON] вимоги заяви визнала, не заперечувала проти її задоволення. Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, або смерті жінки, котра вважалася матірю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Згідно з п. 15 абз. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтво про народження певна особа не вказана батьком дитини і можуть бути подані матірю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. В силу абз.1 п.15 вказаної Постанови Пленуму ВСУ суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. З огляду на те, що дитина щодо якої необхідно встановити батьківство народилася 23.01.1999 року, суд при вирішенні питання про встановлення батьківства, застосовує норми КпШС України. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сімю України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матірю дитини і відповідачем до народження дитини. Або спільне виховання чи утримання ними дитини. Або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно із ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері. А запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, імя, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Судом встановлено, що [PERSON], народилася 23 січня 1999 року, про що 18 березня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області видано свідоцтво про народження I-КИ № 041845. Запис про батька заявника вчинено відповідно до ст. 55 Кодексу законів про шлюб та сімю України органом реєстрації актів цивільного стану за вказівкою заявника був здійснений запис «Миронець Андрій Миколайович» (а.с. 4). З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 29 серпня 2014 року, про що зроблений актовий запис № 6189 (а.с. 9). З пояснень в судовому засіданні заявника, заінтересованої особи, вбачається, що заявник перебувала у громадянському шлюбі з [PERSON] з 1998 року. [PERSON] є позашлюбною донькою заявника та померлого [PERSON], який протягом тривалого часу (у перші 9 років життя з дня народження доньки [PERSON] і по 2007 рік) перебував у близьких родинних стосунках з заявником та донькою, проживали однією сімєю, вели спільне господарство. Заінтересована особа [PERSON], яка є матірю померлого [PERSON], також підтвердила, що останній проживав однією сімєю з заявником, вели спільне господарство, мають спільну доньку [PERSON], до якої він завжди ставився як батько, навіть після припинення стосунків з заявником, завжди підтримував свою дитину. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] визнавав себе батьком дитини [PERSON], в перші роки життя піклувався про неї, займався її вихованням та утримував її. Крім того, до протоколу огляду трупа було долучено лист з державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №19/20-9309 від 03.12.2014, поро те, що в ході перевірки ДНК-профілю зразка букального епітелію [PERSON] [INFO], встановлено збіг щодо ймовірної спорідненості з ДНК-профілем останків загиблого у зоні проведення АТО [PERSON], також ДНК-профіль загиблого [PERSON] збігається з ДНК-профілем його матері [PERSON] Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] щодо [PERSON] практично доведено. (а.с. 12-13). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що факт батьківства [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, який помер 29.08.2014, щодо доньки заявника [PERSON], яка народилася 23.01.1999, знайшов своє підтвердження, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved