Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу від 08 серпня 1991 року зареєстрованого в реєстрі за № 3-2923, посвідченого державним нотаріусом одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], померлій 02 липня 1997 року [PERSON], посилаючись на наступні обставини. За своє життя [PERSON] мала на праві власності 52/100 часток будинку по вулиці Парашутистів 16 (бувший №7) на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 1991 року, який за життя заповідала своєму онукові (сину позивача) [PERSON]. На час смерті [PERSON] була зареєстрованою та мешкала разом із заявником, тому він є таким, що прийняв спадщину по смерті [PERSON] Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса з заявами, якими засвідчили, що не претендують на одержання їм за законом відповідної частки спадкового майна після [PERSON] Нотаріусом під час огляду документів наданих для оформлення свідоцтва про право на спадщину було виявлено, що договір купівлі-продажу від імені покупця укладався «[PERSON] Ефросінією», а померла відповідно до свідоцтва про смерть, за життя\~ мала прізвище та імя «Агеєнко Єфросинія». Тому, [PERSON] був вимушений звернутись до суду з вищезазначеною заявою, в якій просив встановити факт належності договору купівлі- продажу померлій [PERSON] Заявник у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій підтримав вимоги заяви та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Харківської міської ради в судове засідання повторно не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань щодо розгляду справи до суду не надавав. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення вимог не заперечують. Суд дослідивши зібрані по справі матеріали та докази, дійшов висновку, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть від 04 липня 1997 року серія І-БП №020017, спадкодавець [PERSON] зазначена як «Агеєнко Єфросинія Прокопівна», яка померла 02 липня 1997 року у віці 83 років (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження від 28 червня 1940 року серія ЯФ №063262, батьки заявника зазначені російською мовою як: «Агеенко Константин Савельевич» та «Агеенко Ефросиния Прокофьевна». Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 08 серпня 1991 року\~ № 3-2932, договір укладено українською мовою, де покупця зазначено як «[PERSON], що проживає в [INFO]». Право власності на домоволодіння за даним договором засвідчено Харківським\~ міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 1317 від 22 серпня 1991 року, російською мовою за «Агеенко Ефросиньей Прокофьевной» (а.с. 6-7). [PERSON] за життя була зареєстрована та проживала по день смерті\~ за адресою : вул. Садовий бульвар (кол. Леніна)[ADDRESS], м. Шостка, Сумська област, що підтверджується копією довідки ТОВ «Шосткажитлосервіс» від 10 лютого 2017 року(а.с. 8) . Як вбачається з копії заповіту від 01 червня 1995 року, текст заповіту викладено українською мовою, в якому зазначено: Я, [PERSON], що мешкаю\~ в [ADDRESS], на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: належну мені частину житлового будинку, що знаходиться в місті Харкові, вул. Парашютівтів під номером сім, заповідаю своєму онукові [PERSON]» (а.с. 11). Згідно копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 13 лютого 2017 року за №46736215, до спадкового реєстру 13 лютого 2017 року приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа № 6023181, номер у нотаріуса 14/2017р., спадкодавець [PERSON], яка померла 02 липня 1997 року (а.с. 10). [PERSON] та [PERSON] склали нотаріально посвідчені заяви, якими засвідчили, що спадщину після смерті [PERSON] не прийняли і на неї не претендують (а.с. 12, 13). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальнї дії від 04 травня 2017 року приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що є розбіжності у прізвищі та імені спадкодавця, у свідоцтві про смерть з правовстановлюючим документом (а.с. 9). Вказані вище дані свідчать, що вищевказаний договір належить саме [PERSON], оскільки з наданих копій документів вбачається, що особисті дані та місце проживання співпадають з даними договору купівлі- продажу від 08 серпня 1991 року за № 3-2923, а зазначення в договорі покупця як «Агеенко Ефросинія Прокопівна» є наслідком перекладу українською мовою паспортних даних [PERSON] за паспортом СРСР. Таким чином, беручи до уваги норми закону та, зважаючи на ті обставини, що встановлення факту належності вищезазначеного документу має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, а нотаріус не має можливості забезпечити реалізацію цього права в зв'язку з наявністю розбіжностей в написанні особистих даних [PERSON] в свідоцтві про смерть з правовстанавлюючим документом, суд вважає, що заява\~ про встановлення факту належності договору купівлі-продажу від 08 серпня 1991 року [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved