Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулався до суду з зазначеною заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким протягом шести місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати в місці реєстрації проживання (перебування) постраждалої особи, малолітньої [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити перебувати в місці реєстрації проживання (перебування) постраждалої особи, малолітньої [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити перебувати в місці навчання - Чугуївський дошкільний\~навчальний заклад\~(ясла-садок)\~№ 8 постраждалої малолітньої [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця реєстрації проживання (перебування) та інших місць частого відвідування постраждалою особою малолітньою [PERSON] , [INFO] , заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу малолітню [PERSON] , [INFO] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що у зв`язку з постійним тиском та погрозами вона звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису у відношенні її колишнього чоловіка [PERSON] та 09.07.2020 р. Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено рішення (справа № 636/2331/20), яким суд видав обмежувальний припис на 6 місяців стосовно [PERSON] , в якому зазначено, що судом встановлено факти вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] та її малолітніх дітей з боку [PERSON] . За рішенням суду [PERSON] було заборонено: перебувати у місцях реєстрації та проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; перебувати за місцем роботи [PERSON] , перебувати в місці навчання [PERSON] , перебувати в місці навчання [PERSON] ; наближатися на відстань ближче 500 метрів; розшукувати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 27.10.2020 року Харківським апеляційним судом ухвалена постанова, якою апеляційну скаргу\~\~ [PERSON] залишена без задоволення, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 про видачу обмежувального припису року\~залишити без змін. Після строку дії обмежувального припису [PERSON] почав тиснути психологічно, з`являтися несподівано поруч, біля неї, її роботи або біля навчальних закладів дітей, подавав на її родину безпідставні заяви до поліції. Саме найстрашніше, що він намагається тиснути психологічно на нашу спільну доньку та намагався силоміццю, проти її волі забрати. 10.02.21 року [PERSON] з`явився біля школи розвитку дитини та поводив себе дивно, він гучно кричав, ображав бабусю (її мати), погрожував, що забере дитину навіть всупереч її волі. Вона змушена була викликати поліцію та після складання заяви отримала талон-повідомлення єдиного обліку № 1417. 14.01.2021 р. за її проханням її брат, [PERSON] , йшов до церкви із її донькою та своєю знайомою [PERSON] , яка вела [PERSON] за руку. По дорозі до них під`їхав [PERSON] , вийшов із автомобілю та почав смикати, тягнути проти волі її доньку [PERSON] , дівчинка дуже злякалася, вона силою здавлювала руку [PERSON] та ховалася за нею. Коли [PERSON] намагалась підняти [PERSON] , [PERSON] її штовхнув, щоб вона не могла підняти дитину. Її брат заступився та не дав можливості забрати дівчинку силою та викликав поліцію. Після цього, її донька мала нервове потрясіння, що відобразилось на її поведінці та настрої, вона навіть почала згадувати, як [PERSON] бив її мати і це її дуже лякає, дитина у шість років не розуміє, як нібито людина та ще й батько може застосувати силу навіть до неї. Як мати вона, дуже занепокоєна станом своє маленької дівчинки та має побоювання щодо її психологічного стану, як після події, так і загалом щодо її сприйняття батька, як загрозу. Положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.Вважає усі надані нею докази, підтверджують факт вчинення [PERSON] психологічного насильства по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , як жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Ухвалою суду від 15 квітня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. В наданому до суду відзиві відповідач та його представники [PERSON] та [PERSON] вказали, що позивач в своїй заяві описує події часу, які вже були враховані при встановленні обмежувального припису рішенням Чугуївського міського суду від 09 липня 2020 року. Крім того, рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області від 22 квітня 2021 року № 120 [PERSON] встановлені часи спілкування з донькою, що свідчить про відсутність будь-яких дій, які містять склад правопорушення «домашнє насильство». У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву, надавши суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] зазначив, що будь якого тиску та насильство стосовно своєї дочки не вчиняв. Представник заінтересованої особи [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що жодного належного та допустимого доказу в підтвердження доводів, викладених в заяві, [PERSON] суду не надала, а сама по собі заява спрямована на з`ясування стосунків зі своїм колишнім чоловіком, тому просить у задоволенні заяви відмовити. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області Алексюк Н.В. в судовому засіданні зазначила, що виконавчим комітетом Чугуївської міської ради Харківської області розглядалася заява [PERSON] про визначення способів його участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , враховуючи думку матері [PERSON] , надані документи, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, та рішенням від 22.04.2021 року за №120 вирішено: визначити способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] таким чином: батько спілкується з донькою 1 раз на тиждень протягом 2 годин у присутності матері або інших родичів з її боку. День, час спілкування визначається за попередньою домовленістю між батьками. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] посилалася на те, що надані нею докази, які окремо і в їх сукупності, підтверджують факт вчинення [PERSON] психологічного насильства по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] , насильницькі дії [PERSON] носять системний і тривалий характер, дії працівників поліції не забезпечують належну поведінку кривдника та відкрито і демонстративно не сприймаються ним, вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження застосування домашнього насильства щодо до її малолітньої доньки [PERSON] та існує необхідність встановлення декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п.п. 3, 4, 5 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до п. 3, 4, 14 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно із п. 4 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Реєстр ведеться з метою: 1) захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей; 2) попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 3) забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 4) надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі; 5) обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі; 6) координації діяльності суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі. Відповідно до ч. 3, 4\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п. 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно із п. 3 ч. 1\~ст. 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Зважаючи на наведені правила\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18. За змістом ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. У порушення вимог статей 12, 81\~ЦПК України [PERSON] не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] психологічного насильства стосовно малолітньої доньки [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний 12.05.2020 року, від нього народжена дитина [PERSON] , [INFO] . З лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] постійно виникають конфлікти, та 09.07.2020 р. Чугуївським міським судом Харківської області було ухвалено рішення (справа № 636/2331/20), яким суд видав обмежувальний припис на 6 місяців стосовно [PERSON] , в якому зазначено, що судом встановлено факти вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] та її малолітніх дітей з боку [PERSON] . За рішенням суду [PERSON] було заборонено: перебувати у місцях реєстрації та проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; перебувати за місцем роботи [PERSON] , перебувати в місці навчання [PERSON] , перебувати в місці навчання [PERSON] ; наближатися на відстань ближче 500 метрів; розшукувати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 ЦПК України, заявниця з заявою про продовження строку обмежувального припису до суду не зверталась. В заяві і в судовому засіданні, заявниця посилалася на той факт, що [PERSON] застосував психологічне насильство відносно їх доньки [INFO] , коли [PERSON] разом з братом заявниці [PERSON] та [PERSON] йшла до церкви, однак даний факт не підтверджений жодним належним та допустимим доказом. До показів свідків [PERSON] та [PERSON] в підтвердження факту насильства, суд відноситься критично, оскільки вони зацікавлені у розгляді справи та [PERSON] є братом заявниці. Заключення про психічний розвиток дитини практичного психолога [PERSON] від 10.03.2021 року не є висновком експерта, а тому в розумінні ст.76 ЦПК України не є доказом по справі. Окрім того, судом встановлено, що заявник та заінтересована особа [PERSON] неодноразово зверталися до Чугуївського РУП ГУ НП в Харківській області із заявами про вчинення [PERSON] та [PERSON] , відповідно, кримінальних правопорушень, однак розслідування у даних кримінальних провадженнях триває, вироки чи постанови про закриття відсутні. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у ряді постанов, зокрема у постанові від 12 жовтня 2020 року по справі № 369/12105/19, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у видачі обмежувального припису, Верховний Суд вказав, що саме по собі звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі\~висновки містяться у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19, в якій Верховний Суд зазначив, що, виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог (факт внесення до ЄРДР заяв), не вказують безумовно на вчинення іншою особою навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Такі ж висновки викладені у у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, в якій Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у видачі обмежувального припису, погодився із висновками судів, які відхилили як доказ вчинення насильства щодо заявника та їх малолітніх дітей доводи про наявність кримінальних проваджень, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявника, оскільки наявність таких відомостей не є доказом вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень. До відповідальності за ст.1732\~КУпАП [PERSON] не притягався, відомості про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства з його боку стосовно доньки [PERSON] відсутні, а наявність неприязних стосунків між подружжям не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Всі ті факти домашнього насильства, які мали місце і були встановлені, враховані при ухваленні рішення Чугуївським міським судом Харківської області 09.07.2020 р. за заявою [PERSON] про видачу обмежувального припису, інших об`єктивних даних, які б слугували підставою для підтвердження факту домашнього насильства стосовно малолітньої дитини її батьком не встановлено, за таких обставин з огляду на недоведеність\~обставин щодо вчинення домашнього насильства у відношенні доньки [PERSON] з боку [PERSON] , та відсутність\~наявності ризиків можливого застосування\~такого насильства [PERSON] стосовно доньки [PERSON] в подальшому, суд відмовляє у задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed