Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт припинення трудових відносин між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 31 серпня 2011 року, які виникли на підставі безстрокового трудового договору, зареєстрованого Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості 03 жовтня 2008 року за реєстраційним номером 27812129. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що між [PERSON] , як найманим працівником та фізичною особою-підприємцем - [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір, зареєстрований 03 жовтня 2008 року Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості за реєстраційним номером 27812129. Станом на день реєстрації зазначеного трудового договору, фізичні особи-підприємці реєстрували та подавали документи для зняття з реєстрації трудових договорів, укладених між ними та найманими працівниками у центрах зайнятості, у відповідності до вимог Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260 (далі за текстом - Порядок № 260). Згідно п. 2 Порядку № 260 (в редакції, що діяла на день реєстрації зазначеного трудового договору), укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. З 01 січня 2015 року, набрала чинність нова редакція Кодексу законів про працю України, згідно до якої виключено ст. 24-1 КЗпП та скасовано обов`язковість реєстрації фізичними особами-підприємцями в тижневий строк трудових договорів, укладених з найманими працівниками, у центрах зайнятості. Водночас, зареєстровані до 01 січня 2015 року трудові договори підлягають зняттю з реєстрації в центрах зайнятості (незалежно від місця реєстрації таких договорів) у відповідності до процедури, визначеної Порядком № 260. Вказує, що зазначений трудовий договір, укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , в центрах зайнятості з реєстрації не знятий на день подання даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, та не може бути знятий з реєстрації в будь-якому центрі зайнятості, виходячи з наступних обставин. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] [INFO] . Вищезазначена обставина (припинення підприємницької діяльності роботодавця) унеможливлює зняття з реєстрації трудового договору у будь-якому територіальному органі Державної служби зайнятості, оскільки проведення дій по зняттю з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості можливо лише у разі звернення (особистого або через представників) обох сторін трудових відносин (фізичної особи-підприємця та працівника) з належними їм документами до центру зайнятості. У зв`язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] не є можливим забезпечити її фізичну присутність як однієї із сторін трудового договору. Тому, оскільки даний факт підтвердити документально [PERSON] не зміг, змушений звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Київського міського\~центру зайнятості\~в особі\~Оболонської районної\~філії Київського\~міського\~центру зайнятостів судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання заінтересована особа повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між [PERSON] , як найманим працівником та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір, зареєстрований 03 жовтня 2008 року Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості за реєстраційним номером 27812129. (а.с. 9). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] [INFO] (а.с.10-11). Згідно із листом від 06 травня 2020 року № Б-17/02/01-28, наданим на заяву [PERSON] від 05 травня 2020 року, Київський обласний центр зайнятості відмовила останньому у встановленні факту припинення трудових відносин та отримання допомоги по безробіттю, оскільки він не має на це повноважень, та було запропоновано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (а.с. 13-14). Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі по тексту -\~ЦПК України) визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1\~статті 315 ЦПК України\~визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. У свою чергу, згідно із ч.2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, окрім тих, що визначені в ч.1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За змістом ч. 1\~ст. 316 ЦПК України,\~заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно з ч. 1\~ст. 43 Конституції України,\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами\~ст. 46 Конституції України\~передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному страхуванні. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У свою чергу, п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, і яка в силу\~ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом вимог\~ст. 21 КЗпП України,\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, згідно внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі\~ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи. Статтею 36 КЗпП\~України визначено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін, розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до вимог\~ст. 47 КЗпП України,\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої\~Наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. В даному випадку відсутня можливість зробити запис про звільнення, оскільки фізична особа-підприємець [PERSON] відсутня. Згідно із ч.1ст. 43\~Конституції України,\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України\~передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно з ч.2 ст.8\~Конституції України,\~звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підстав і\~Конституції України\~гарантується. Відповідно до п.5 ч.2 ст.\~293, ч. 2 ст.\~315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~ст. 5-1 КЗпП України,\~держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема вільний вибір виду діяльності, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п. 1\~ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно із п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, фізичні особи, при звільненні найманого працівника, роблять у трудовій книжці запис: «Звільнений з роботи та підстави звільнення, з посиланням на відповідні статті КзПП України». Механізм припинення трудового договору у разі відсутності роботодавця фізичної особи-підпиємця чинним законодавством не визначено. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для реалізації права заявника на припинення трудового договору у зв`язку із припиненням фізичної особи-підприємця [PERSON] є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про припинення трудових відносин, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику реалізувати своє право звертатися до Ірпінського міського центру зайнятості для надання йому статусу безробітного, з метою отримання ним відповідних виплат, в порядку, передбаченому трудовим законодавством України. Таким чином, дослідженими вище письмовими доказами підтверджується факт припинення трудових відносин між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved