Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] у віці 79 років помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] Єдиним спадкоємцем першої черги за законом на час відкриття спадщини, був його син, а її чоловік - [PERSON]. У встановлені законом строки для прийняття спадщини [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що мешкаючи постійно зі своїм батьком на момент відкриття спадщини, тим самим прийняв спадщину. За життя [PERSON] мав намір оформити спадщину та отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. З цією метою, у вересня 2016 року він звернувся до Сватівського районного суду Луганської області із заявою про встановлення юридичного факту - факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, у період судового розгляду справи - [INFO] він раптово помер. Ухвалою Сватівського районного суду від 20 грудня 2016 року провадження у справі було закрито у зв'язку зі смертю заявника. Відповідно після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [NUMBER] зі господарськими будівлями та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих по [ADDRESS], а також житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], на який за життя спадкодавець не встиг оформити свої спадкові права після померлого батька. У встановлений законом строк - 27 лютого 2017 року вона подала до Першої Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області заяву про прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа № 45/2017. Спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на її користь та подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Таким чином вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. 09.10.2017 року Першою Сватівською нотаріальною конторою їй видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на житловий будинок з відповідними службовими будівлями, на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS]. На даний час, після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, вона не може оформити право на спадкове майно - житловий будинок з господарчими будівлями, розташований у [ADDRESS], на який спадкодавець за життя не встиг оформити права на спадщину після свого померлого батька. Так, 11 травня 2018 року вона звернулась до першої Сватівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, в оформленні спадкових справ їй було відмовлено, оскільки відсутні підтверджуючи документи про факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS]. Так, оскільки після смерті [INFO] сина спадкодавця [PERSON], спадкодавець у похилому віці залишився за даною адресою проживати один та до того ж у нього почали виявили ознаки втрати пам'яті, які могли спричинити негативні наслідки для нього самого, то у вересні [INFO] було прийнято взаємне рішення про переїзд до свого сина - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без відповідних змін у реєстрації місця постійного проживання. Таким чином,з вересня2013 року і по день відкриття спадщини - 26.09.2014 р. [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем однією сім'єю за вище зазначеною адресою та був пов'язаний з ним спільним побутом і бюджетом, вони мали взаємні права та обов'язки. Проживання разом з сином дозволило здійснювати за спадкодавцем нагляд і належним догляд. В зв'язку з викладеним, просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON], який помер [INFO] разом із спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] на час відкриття спадщини - 26 вересня 2014 року за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали з підстав, зазначених у ній, наполягають на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи - Сватівської міської ради Луганської області Ачкасова С.О. в судовому засіданні пояснила, що заперечень не має, згодна на задоволення судом заяви. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що [PERSON] проживав разом зі своїм сином [PERSON] по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] у вересні [INFO], його до себе забрав син [PERSON], де вони і проживали за адресою: [ADDRESS] по день смерті [PERSON] до [INFO]. Потім у [INFO] помер і [PERSON]. Даний факт їй відомий в силу близького знайомства з родиною [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення заявника, представників заявника та заінтересованої особи, свідків в судовому засіданні, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] у віці 79 років помер [PERSON], пр. що суду надано копію свідоцтва про його смерть (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.8-10). Єдиним спадкоємцем першої черги за законом на час відкриття спадщини, був син спадкодавця, а заявникові чоловік - [PERSON]. Судом встановлено, що у встановлені законом строки для прийняття спадщини [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що мешкаючи постійно зі своїм батьком на момент відкриття спадщини, тим самим прийняв спадщину. За життя [PERSON] мав намір оформити спадщину та отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом. З цією метою, у вересня 2016 року він звернувся до Сватівського районного суду Луганської області із заявою про встановлення юридичного факту - факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Проте, у період судового розгляду справи - [INFO] він помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Ухвалою Сватівського районного суду від 20 грудня 2016 року провадження у справі було закрито у зв'язку зі смертю заявника, про суду надано копі відповідної ухвали (а.с.11). Відповідно після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [NUMBER] зі господарськими будівлями та земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства і для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих по [ADDRESS], а також житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], на який за життя спадкодавець не встиг оформити свої спадкові права після померлого батька. У встановлений законом строк - 27 лютого 2017 року заявник [PERSON] подала до Першої Сватівської державної нотаріальної контори Луганської області заяву про прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа № 45/2017 (а.с.13). Спадкоємець [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на її користь та подала відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с.14). Тобто, заявниця є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. 09.10.2017 року Першою Сватівською нотаріальною конторою їй видані свідоцтва про право на спадщину за законом: на житловий будинок з відповідними службовими будівлями, на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва і обслуговування житлового будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Отже, на даний час, після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, вона не може оформити право на спадкове майно - житловий будинок з господарчими будівлями, розташований у [ADDRESS], на який спадкодавець за життя не встиг оформити права на спадщину після свого померлого батька. Так, 11 травня 2018 року вона звернулась до першої Сватівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, в оформленні спадкових справ їй було відмовлено, оскільки відсутні підтверджуючи документи про факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Факт того, що після смерті [INFO] сина спадкодавця [PERSON], спадкодавець [PERSON] у похилому віці залишився за даною адресою проживати один та до того ж у нього почали виявили ознаки втрати пам'яті, які могли спричинити негативні наслідки для нього самого, то у вересні [INFO] було прийнято взаємне рішення про його переїзд до свого сина - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без відповідних змін у реєстрації місця постійного проживання підтверджується показами свідків в судовому засіданні. Отже, судом встановлено, що з вересня2013 року і по день відкриття спадщини - 26.09.2014 р. [PERSON] постійно проживав зі спадкодавцем однією сім'єю за вище зазначеною адресою та був пов'язаний з ним спільним побутом і бюджетом, вони мали взаємні права та обов'язки. Проживання разом з сином дозволило здійснювати за спадкодавцем нагляд і належним догляд. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] не відмовлявся від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз'яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов'язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на день відкриття спадщини, а саме 26 [INFO]. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадщини. Оскільки інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які, відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved