Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Заявник [PERSON], звернувшись з заявою до суду просить суд встановити факт народження нею дитини, хлопчика - [PERSON], [INFO], в м.Севастополя, АР Крим, матір'ю якого є [PERSON],[INFO], громадянка України, відомості про батька зазначити на підставі ч.1 ст.135 СК України - [PERSON], громадянин України. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження її сина [PERSON] [INFO], в установленому законом порядку є неможливою, оскільки сина вона народила на тимчасово окупованій території України і документи про його народження видані незаконними органами. Встановлення зазначеного факту необхідне їй для захисту як своїх законних прав та інтересів, так і законних прав та інтересів народженої дитини. Заявник [PERSON] подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, просить заяву задоволити, допустити рішення до негайного виконання. Представник Рівненського міського відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника відділу ДРАЦС, в задоволенні заяви не заперечила. Дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] пiдлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], народила [INFO] в родильному будинку № 2 міста Севастополь, АР Крим, хлопчика. Вказаний факт підтверджується Медичним свідоцтвом про народження серія 67 № 165048, виданим Пологовим будинком № 2 м.Севастополь. На даний час заявник не має можливості провести державну реєстрацію народження дитини, оскільки народила його на тимчасово окупованій території України, оскільки відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказане медичне свідоцтво про народження дитини не визнається на території України. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до пункту 1 Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно статті 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В порядку окремого провадження, серед іншого, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно роз'яснень, наведених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 травня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про народження особи у певний час і за певних обставин. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження особи в певний час підлягає задоволенню, оскільки судом встановлений факт народження [PERSON] сина [PERSON], [INFO], а реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту його народження в установленому законом порядку є неможливою. Для захисту законних прав та інтересів народженої дитини, суд вбачає за можливе допустити рішення до негайного виконання.

Outcome: approved