Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його тітка [PERSON] , після смерті якої відкрилася деяка спадщина. У заявника не має усіх документів, які підтверджують родинні відносини між заявником та померлою [PERSON] , у зв`язку з наведеним заявник вимушений був звернутися до суду. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В заяві просить суд розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи Старобільського ВДРАЦС у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій вказав на те, що зауважень по справі не має та просить суд розглянути справу без участі представника заінтересованої особи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі згідно з п.1 ч.1\~ст. 315 ЦПК України\~і справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, вважає, що заява має бути задоволена з наступних підстав. П. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~дає роз`яснення про те, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Із роз`яснень, викладених у п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. П. 2, п. 21\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно паспорта громадянина України [PERSON] народився [INFO] у с. Дякове Антрацитівського району Луганської області. Згідно копії свідоцтва про народження, [PERSON] (російською мовою) народився [INFO] та його батьками є (російською мовою) [PERSON] та (російською мовою) [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження, (російською мовою) [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є (російською мовою) [PERSON] та (російською мовою) [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] у с. Дякове Антрацитівського району Луганської області. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] у с. Дякове Антрацитівського району Луганської області. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого установою так званої ЛНР, (російською мовою) [PERSON] народився [INFO] та його батьками є (російською мовою) [PERSON] та (російською мовою) [PERSON] . За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи письмові докази, видані установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для оформлення документів для прийняття спадщини, а тому даний факт має юридичне значення. За таких обставин, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між заявником та його тіткою [PERSON] .. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved