Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. В обгрунтування своїх вимог вказує, що [PERSON] є її батьком. В 2001 році поїхав на заробітки до Російської Федерації. У листопаді 2008 року він востаннє зателефонував до заявника, після чого зв`язок з ним обірвався і майже 12 років відомостей від нього ніяких не надходило. Зазначає, що батько до 2002 року проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на даний час перебуває в розшуку як безвісно відсутній. Визнання батька безвісно відсутнім необхідно їй для оформлення спадкових прав після смерті баби [PERSON] , так як останньою заповіт складений не був, спадкоємцями першої черги за законом являються її батько [PERSON] та його сестра [PERSON] , яка свої спадкові права не оформляла, а тому вона як спадкоємець бажає оформити спадщину. Враховуючи вищенаведене просить суд з 01 грудня 2008 року визнати її батька [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Рожищенської міської ради в судове засідання не з`явився, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника. Щодо задоволення заявлених вимог не заперечує. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до ч.3 ст.43 ЦК України, порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. У відповідності до ст.306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом - [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Після реєстрації шлюбу з [PERSON] заявниця змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7). З довідки Рожищенської міської ради від 04.06.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 27 грудня 1985 року був зареєстрований та до 2002 року проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебуває в розшуку Рожищенського ВП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області як безвісти відсутній (а.с.9). В 2001 році [PERSON] поїхав на заробітки до Російської Федерації. У листопаді 2008 року він востаннє зателефонував до заявника, після чого зв`язок з ним обірвався і майже 12 років відомостей від нього ніяких не надходило. Згідно з ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч.2 ст.43 ЦК України, у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості. Відповідно до положень ч.5 та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження №61-34068св18 (ЄДРСРУ №78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження №61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику для оформлення спадкових прав після смерті баби [PERSON] . Отже, з урахуванням сукупності вищевикладеного та аналізу наявних у справі доказів, з огляду на практику Верховного Суду щодо розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою, суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. Враховуючи, що заявник [PERSON] вказує, що останні відомості про місце перебування батька були в листопаді 2008 року, то початком його безвісної відсутності слід вважати 01 грудня 2008 року. Згідно ст.45 ЦК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом (ч.7 ст.294 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved