Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом з його померлою бабусею [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина на все її майно, у тому числі і на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири належить померлій [PERSON] , а 1/2 частка - померлому [INFO] її чоловіку - [PERSON] , спадщину після смерті якого [PERSON] прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 27 листопада 2013 року приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Ларисою Петрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 2803, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом матиме право, заявнику - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідно до заповіту останній є єдиним спадкоємцем померлої. Починаючи з 2012 року і до фактичної дати смерті, а саме до [INFO] , заявник проживав разом з бабусею за адресою: [ADDRESS] . Бабуся хворіла, не могла вільно пересуватись, а тому потребувала сторонньої допомоги щоденно. Так як [PERSON] був єдиним родичем, що міг їй допомогти, він переїхав жити до бабусі та допомагав їй у побутових потребах, купував ліки та доглядав за нею. Коли бабуся померла, онук здійснив її поховання за власні кошти. 14 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою від 16 серпня 2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки - заявником не було надано доказів сумісного проживання з померлою за однією адресою, а також заява про прийняття не була подана нотаріусу в передбачений законом строк, що і стало підставою для звернення із відповідною заявою до суду. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Повноважний представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесені рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 1999р. належить квартира [ADDRESS] (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яку на підставі ст..1261 ЦК України прийняла його дружина - [PERSON] . Разом з тим, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с.14). Після її смерті відкрилась спадщина на все її майно, у тому числі і на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 27 листопада 2013 року приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бойко Ларисою Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 2803, відповідно до якого заповіла усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). 14 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, постановою від 16 серпня 2019 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки - заявником не було надано доказів сумісного проживання з померлою за однією адресою, а також заява про прийняття не була подана нотаріусу в передбачений законом строк, що і стало підставою для звернення із відповідною заявою до суду (а.с.8). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, згідно наданих заявником пояснень, він з померлою бабусею з 2012 року і по день смерті проживали однією сім`єю, оскільки остання хворіла, не могла вільно пересуватись, а тому потребувала сторонньої допомоги. Заявник піклувався про свою бабусю та вів з нею спільне господарство. Окрім цього, факт проживання заявника з його померлою бабусею однією сім`єю на час її смерті знайшов своє підтвердження під час допиту в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду показання, що вона є сусідкою померлої бабусі заявника і підтверджує той факт, що заявник [PERSON] постійно проживав разом зі своєю бабусею однією сім`єю з 2012р. і по день її смерті, доглядав за нею та піклувався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, згідно яких заявник [PERSON] проживав разом зі своєю бабусею [PERSON] за адресою по [ADDRESS] до дня її смерті. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо впродовж строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не подав заяву про відмову від спадщини. Відповідно до п.23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про суд практику у справах про спадкування» - якщо постійне проживання особи спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документа у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] заяви до нотаріальної контори про відмову від спадщини не подавав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, у суду не виникає сумнівів відносно того, що заявник [PERSON] дійсно на момент смерті своєї бабусі [PERSON] проживав разом з нею, а отже заява останнього підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved