Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт сумісного, постійного проживання [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , а також встановити факт перебування [PERSON] на утриманні чоловіка [PERSON] , до його смерті [INFO] . Пред`явлені вимоги заявник мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них народилось троє дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , який за життя отримував пенсію за віком. 07 грудня 2020 року заявник звернулась до Саксаганського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення на пенсію в разі втрати годувальника, померлого чоловіка. Відповіддю від 15 грудня 2020 року у переведенні пенсії було відмовлено у зв`язку із розбіжностями у документах, а саме у копії паспорту, яка знаходиться у документах архівної пенсійної справи прізвище померлого годувальника зазначено як « [PERSON] » та на сторінці паспорту заявника її прізвище зазначено як « [PERSON] ». Заявникові рекомендовано звернутись до суду. Заявник також зазначила, що вона разом із померлим чоловіком проживали за однією адресою: [ADDRESS] , протягом 62 років разом вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та спільно вирішували побутові питання аж до смерті чоловіка. [PERSON] отримував пенсію, яка значно перевищувала пенсію, яку отримувала заявник. Інших джерел доходів вона не мала та не має. Відтак, пенсія чоловіка була основним джерелом доходу їх сім`ї та засобом для існування. Метою встановлення факту її перебування на утриманні померлого годувальника для заявника є вирішення питання переходу на пенсію по втраті годувальника згідно зі ст.ст.37, 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року заяву прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Правом на участь у судовому засіданні заявник [PERSON] не скористалась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Заінтересовані особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, також надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Проти задоволення заяви не заперечували, підтвердили факт сумісного проживання заявника та [PERSON] та перебування заявника на утриманні чоловіка. Представник заінтересованої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення відділ перерахунків пенсій №4, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини його не явки суду не відомі, будь-яких заяв до суду не надходило. Дослідивши письмові докази по справі, надавши оцінку наявним доказам в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , що народилася на станції Чу Джамбульської області Росія, перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 18 січня 1958 року, офіційно зареєстрованому Нікопольським міськбюро ЗАГС Дніпропетровської області, актовий запис №30, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Свідоцтво оформлено російською мовою та прізвище чоловіка та дружини російською мовою зазначено як « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно (а.с.7). Від шлюбу мають трьох дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.12,13,14). [INFO] [PERSON] помер, свідченням цьому є свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] від 17 листопада 2020 року (а.с.5). Як слідує з довідки про зняття із реєстрації місця проживання від 25 листопада 2020 року (а.с.10) та довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Саксаганської районної у місті ради від 16.12.2020 року (а.с.11), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із нею був зареєстрований [PERSON] , який був знятий з місця реєстрації за вказаною адресою 25.11.2020 року у зв`язку із смертю. На момент смерті [PERSON] , заявник перебувала на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком за період з червня 2020 року по листопад 2020 року включно в середньомісячному розмірі 3009 грн. 49 коп., відповідно до даних довідки про доходи №4231362838231268 (а.с.35). У свою чергу, [PERSON] також перебував на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримував пенсію за віком за період з липня 2018 року по березень 2019 року включно в середньомісячному розмірі 10493 грн. 90 коп., відповідно до даних довідки про доходи №9115391818548112 (а.с.36). Листом начальника відділу перерахунків пенсії №4 Управління пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області [PERSON] відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, через розбіжності у документах, а саме у копії паспорту, яка знаходиться у документах архівної пенсійної справи прізвище померлого годувальника зазначено як « [PERSON] » та на сторінці паспорту заявника її прізвище зазначено як « [PERSON] » (а.с.9). Судовим розглядом також встановлено, що після смерті чоловіка [PERSON] звернулася до відділу перерахунків пенсії №4 Управління пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо переведення її на пенсію у зв`язку зі смертю годувальника - за померлого чоловіка [PERSON] , однак отримала відмову (а.с.9) у зв`язку із розбіжностями написання їх прізвищ у документа. Таким чином, єдиною підставою відмови в розгляді питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника стала відсутність документального підтвердження факту перебування [PERSON] на утриманні годувальника - чоловіка [PERSON] з огляду на відмінність написання прізвищ у паспортах, що стало причиною її звернення до суду із заявою про встановлення такого факту в судовому порядку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.293, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, яка кореспондується з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зі змісту вказаної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. Як слідує з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч.ч.1,2 ст.36 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону. З системного аналізу норм цивільного законодавства слідує, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] не була працездатною, оскільки є пенсіонером, середній розмір її пенсії за віком на час смерті чоловіка [PERSON] складав 3009 грн. 49 коп., тоді як середньомісячний розмір пенсії її чоловіка - 10493 грн. 90 коп., що суттєво перевищує доходи заявника та свідчить про те, що дохід чоловіка становив більшу частину доходу їх сім`ї, з якого він забезпечував себе та свою дружину. Відтак, дохід [PERSON] був для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась померлим чоловіком своїй дружині [PERSON] , була для неї хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, доведеність таких обставин обсягом наявних доказів, суд поза розумним сумнівом дійшов висновку про можливість задоволення пред`явлених вимог в цій частині. Відповідно до п.2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення суду про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника надає заявниці право на звернення до органів пенсійного фонду щодо вирішення питання призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст.ст.37,38 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, суд зауважує, що саме по собі рішення суду про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника ніяким чином не визначає для органів пенсійного фонду імперативний припис чи обов`язок в призначенні таких виплат. Питання призначення таких виплат вирішується окремо органами пенсійного фонду в межах його компетенції та відповідно до вимог закону за результатом розгляду документів, поданих заявником, а у випадку виникнення спору - такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки органи ПФУ є суб`єктами владних повноважень, наділені владними управлінськими функціями. В свою чергу, відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, враховуючи, що заявником [PERSON] та заінтересованими особами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожним окремо, визнано факт сумісного проживання заявника та [PERSON] , по день смерті останнього, про що зазначено в їх заявах по суті справи, а також за відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, зважаючи на відсутність заперечень з цього приводу предстаника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення відділ перерахунків пенсій №4, суд приходить до висновку про задоволення пред`явлених вимог про встановити факт сумісного проживання заявника та [PERSON] , померлого [INFO] , по день смерті останнього. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, п.51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved