Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Підставою для заяви вважає те, що з 16.11.2018 року вона перебуває в шлюбі з [PERSON] . В даному шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . З серпні місяця 2019 року вона та її дитина потерпають від фізичного та психологічного домашнього насильства з боку кривдника [PERSON] , яке не в змозі терпіти. Це неодноразові побиття, заподіяння тілесних ушкоджень, погрози різного характеру, у т.ч. погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами. Чоловік постійно вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні приводи, особливо, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у тому числі і в нічний час. Це все також супроводжується пошкодженням домашніх речей, меблів, іншого облаштування будинку. У більшості випадків все твориться в присутності дитини, чим завдається шкода їх психічному здоров`ю. З приводу безкінечних конфліктів вона неодноразово зверталася із заявами до Монастирищенського відділу поліції, що не дає жодних результатів, чоловік своєї поведінки не змінює, через що спільне проживання з ним в одному помешканні є нестерпним, а тому змушена звернутися до суду із заявою про встановлення обмежувального припису. За час дії обмежувального припису хоче розлучитися з чоловіком, позовна заява про розірвання шлюбу вже знаходиться у суді. На даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї та її дитини з боку чоловіка, тобто існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її психічного, а можливо і фізичного здоров`я. Заявник просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , а саме: - заборонити наближення на 100 метрів: до місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , до самої [PERSON] та дитини [PERSON] ; - заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] заяву підтримала повністю, просить її задоволити і показала, що [PERSON] приходить в будинок її батьків, де вона із сином проживає в даний час, серед ночі в нетверезому стані, б`є посуд, знищує її майно та майно її батьків. 10.11.2019 спровокував бійку в кімнаті, де спала дитина. Вона хоче жити в спокої, виховувати дитину, не заперечує проти того, щоб [PERSON] бачився з дитиною, але приїжджав тверезим. Заінтересована особа [PERSON] заяви не визнав, інформація, викладена в заяві не відповідає дійсним обставинам, він бажає бачити як росте їхній спільний із заявницею син. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] приїжджає до її сусідів вночі, в годині 22 і пізніше, дебоширить до ранку, б`є все, трощить, її кличе теща [PERSON] , вона в розборки не вмішується, стоїть і спостерігає, це відбувається часто. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] 10.11.2019 спровокував бійку в кімнаті, де спала дитина. [PERSON] заснув, він будив його , щоб він їхав додому, але [PERSON] хотів там залишитися, штовхнув свою тещу - матір [PERSON] . Дослідивши докази у справі, заслухавши заявника, заінтересовану особу, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке повторно видане 26.10.2019 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Заявник та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 11.04.2019 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Заявниця неодноразово зверталася із заявами до Монастирищенського відділу поліції, що підтверджується талонами-повідомленнями єдиного обліку № 2439, 2440, 2443 від 15.10.2019 згідно якого, заявником була [PERSON] , зять [PERSON] пошкодив двері та погрожував вбити заявницю також виражався в її адресу нецензурними словами та № 10 від 11.11.2019, згідно якого, заявниця [PERSON] , [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження та матеріальні збитки, погрожував фізичною розправою, виражався в її адресу нецензурною лайкою, чим травмує психіку дитини. [PERSON] переслідує та погрожує [PERSON] , застосовує відносно неї психологічне та фізичне насилля, свідками чого неодноразово була свідок [PERSON] . Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування позиції та доводів заявника жодних доказів заінтересованою особою суду не було подано, а відповідно існування інших обставин, ані ж тих, що зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Як визначено п. 3, 6, 7, 8 та 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи Враховуючи обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис, за своєю суттю, не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами пунктів 5 та 6 частини 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч.1 ч.2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі, оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved