Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] строком на шість місяців з визначенням переліку тимчасового обмеження їх прав: - заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць відвідування постраждалою особою [PERSON] - заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засідання заявник [PERSON] заяву підтримав і просив її задовольнити. Суду пояснив, що його рідний син [PERSON] проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Син після звільнення з місць позбавлення волі систематично вчиняє домашнє насильство по відношенні до нього, зловживає наркотичними засобами, а тому просить видати обмежувальний припис. Представник заявника - адвокат Лічман І.І. заяву про видачу обмежувального припису підтримала. Вважає, що викладенні у заяві обставини і надані на їх підтвердження докази свідчать про вчинення [PERSON] домашнього насильства до свого рідного батька. Просить заяву задовольнити. Заінтересована особа: [PERSON] у судовому засіданні не згодний із викладеними обставинами, пояснив, що батько обумовлює його, причини і мету не знає. Поліцію викликає безпричинно, однак сам вчиняє до нього домашнє насилля, до органів поліції із відповідними заявами не звертався. Вказує, що вони обидва винні в конфліктах, проти обмежувальних приписів заперечує. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що заявник [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм рідним сином [PERSON] . Квартира за вказаною адресою не приватизована, заявник [PERSON] є відповільним квартиронаймачем, який отримав зазначено житло працюючи на заводі. Син заявника [PERSON] створив йому не можливі умови проживання у вищезазначеній квартирі: постійно влаштовує бійки, ображає його, морально принижує, обзиває, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує розправою, наносить побої (б`є по обличчю, рукам, штовхає, душить), чим застосовує фізичне насильство щодо [PERSON] . [PERSON] неодноразово звертався до поліції із заявами про вчинення насильство з боку сина [PERSON] , у зв`язку з його неправомірними діями щодо нього. Вищевказане підтверджується вивченими та оголошеними у судовому засіданні доказами, а саме: - відповіддю Відділу поліції №2 Запорізького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області від 16.06.2021 на запит адвоката про те, що відповідно до відомчої бази на протязі 2019-2021 року від гр. [PERSON] до відділу поліції №2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло п`ятнадцять звернень, заяв або повідомлень про прояви домашнього насильства з боку його сина гр. [PERSON] . Вказані повідомлення (звернення), заяви зареєстровано до журналу єдиного обліку відділу поліції №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за № 17121 від 04.09.2019, № 19779, 19785, 19789 від № 19817 від 13.10.2019, № 19820 від 13.10.2019, № 1562 від № 1563 від 25.01.2020, № 4809, 4835 від 22.03.2021, № 5864 від № 9364, 9386, 9398 від 01.06.2021, № 9401 від 02.06.2021 та розглянуті згідно Закону України «Про звернення громадян». За зверненнями зареєстрованими до єдиного обліку № 19779, 19785, 19789 від 12.10.2019, № 1562, 1563 від 25.01.2020, №4809 від 21.03.2021, №4835 від 22.03.2021, № 9364, 9386, 9398 від № 9401 від 02.06.2021 відносно гр. [PERSON] складено адміністративні протоколи ГР № 286978 від 12.10.2019, ГР № 50922 від 26.01.2020, ВАБ №588576 від 21.03.2021, ВАБ №589690 від 22.03.2021, ВАБ №596596, ВАБ №592811 від 01.06.2021 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП та ВАБ № 596595 від 02.06.2021 за ст. 173-2 ч.2 КУпАП. Крім того, відносно останнього (кривдника) в продовж 2019-2020 року були складені термінові заборонні приписи АА № 033028 від 12.10.2019, АА № 033810 від 25.01.2020 та АА № 218227 від 21.03.2021. - копією постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.01.2020 року по справі № 331\\358\\20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП; - копією постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2021 року по справі № 331\\1372\\21 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП; - копією постанови Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.06.2021 року по справі № 331\\2931\\21 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2, ч.1 ст.187 КУпАП; - копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 01.06.2021 стосовно [PERSON] про заборону будь-яким способом контактувати з постраждалою особою на 2 доби. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. У вказаній статті також зазначено, що кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Частиною 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». З урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що наявні реальні ризики вчинення [PERSON] повторного домашнього насильства щодо заявника, тому приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням заходів тимчасового обмеження прав кривдників та покладення на них обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обставини на які посилається [PERSON] про вчинення по відношенню до нього зі сторони батька домашнього насильства жодними доказами не підтверджені. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved