Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з даною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживала з [PERSON] (надалі - Заінтересована особа) однією сім`єю з 2012 року до листопада 2018 року. Проживали однією сім`єю без шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Квартира в якій проживали Заявник та Заінтересована особа належить їм на праві спільної сумісної власності яку вони набули під час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу. Під час проживання однією сім`єю у Заявника та Заінтересованої особи народився син - [PERSON] , [INFO] , про що Виконавчим комітетом Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області видане свідоцтво про народження сери [NUMBER] від «21» грудня 2015 року. В Києво-Святошинському районному суді Київської області розглядалася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] №167/879/19 про визнання батьківства. [PERSON] визнав позов про визнання батьківства в повному обсязі про що ухвалено заочне рішення. Під час спільного проживання із Заінтересованою особою останній постійно підіймав на Заявника руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи, яким виявлене тілесне ушкодження від тупого предмету та відноситься до легких тілесних ушкоджень. Окрім того, 23.03.2019 року [PERSON] , знаходячись в неадекватному стані, за місцем спільного проживання, а саме: [ADDRESS] , знову вчинив дії психологічного насильства відносно [PERSON] , що проявились у словесних образах, нецензурній лайці, погрозах фізичною розправою. Здійснюючи психологічний тиск на Заявника відчинив двері квартири га сказав іти геть. [PERSON] замінив замки від вхідних дверей у спільній квартирі через що, остання була змушена разом із малолітньою дитиною, покинути їх місце проживання та перебувати на вулиці, (звернення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення Києво-Святоиіинським ВП ГУНП в Київській області за №3382). Вказані дії с систематичними з боку Заінтересованої особи, внаслідок чого Заявник декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні побиття з боку Заінтересованої особи стали підставою розриву відносин, втім Заінтересована особа все рівно не залишає Заявника у спокої: весь час переслідує, постійно пише Заявнику смс-повідомлення, в яких містяться погрози. [PERSON] постійно вчиняє сварки, у більшості випадків все відбувається в присутності малолітньої дитини, чим завдається шкода її психічному здоров`ю. Службою у справах дітей та сім`ї Києво - Святошинської районної державної адміністрації проводились неодноразові бесіди з Заінтересованою особою щодо спільного проживання, належного виконання батьківських обов`язків. На заяви [PERSON] до поліції відносно Заінтересованої особи складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Постановою судді Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 26.11.2018 року у справі №369/13821/18, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП, обмежившись щодо нього усним зауваженням. Тому заявник просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 2) заборонити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; 3) заборонити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заінтересована особа Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА надіслала на адресу суду лист про розгляд справи у відсутності їх представника та ухвалити рішення відповідно до вимог закону. Заінтересована особа [PERSON] подав до суду письмовий відзив згідно якого просив відмовити у вимогах заяви в повному обсязі. В судове засідання 24.09.2020 учасники справи не з`явилися. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зігдно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] були зазначені [PERSON] та [PERSON] . 07 березня 2014 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] , [PERSON] (покупці) було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого останні набули у власність в рівних частинах кожний двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2019 року Позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області про оспорення батьківства - задоволено. Визнано [PERSON] батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , №14 від 21 грудня 2015 року, місце державної реєстрації - виконавчий комітет Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області, а саме записати батьком дитини - [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2018 (Справа № 369/13821/18; Провадження № 3/369/4862/18) при розгляді справи справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було встановлено що в діях [PERSON] вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, проте, враховуючи, що конфліктна ситуації в родині [PERSON] [PERSON] виникла через взаємні майнові претензії один до одного дорослих членів родини, суд вважав за можливе на підставі ст.22 КУпАП звільнити [PERSON] від адміністративної відповідальності за ч.1ст.173-2 КУпАП за малозначності вчиненого адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням. Згідно з витягу з ЄРДР в провадженні Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 12018110200006558 за ч. 1 ст. 125 КК України. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); (п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так судом встановлено що учасники справи [PERSON] та [PERSON] не є подружжям, проте мають спільну дитину [PERSON] . З наявних матеріалів справи вбачається наявність конфлікту між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] , що безпосередньо підтверджується листом Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 18.11.2019 року № 23101/109/1008/19. Стосунки між ними напружені і неприязні. Між ними виникають сварки з майнових питань, в яких в тому числі приймають участь батьки заявника. Суд критично сприймає докази, надані заявником, зокрема звернення до правоохоронних органів, заяви про адміністративні та кримінальні правопорушення, оскільки факти, які містяться в них не підтверджені іншими доказами, оскільки в постанові суду від 26.11.2018 було встановлено наявність конфліктної ситуації в родині [PERSON] [PERSON] яка виникла через взаємні майнові претензії один до одного дорослих членів родини. Наведене заявником листування з заінтересованою особою свідчить про наявність неприязних та напружених стосунків, що виникли між ними, і не містить доказів вчинення останнім насильства по відношенню до заявниці та сина. Водночас, суд критично оцінює пояснення заявника в частині застосування відносно неї фізичного насильства з боку [PERSON] , оскільки вказаний факт недоведений та непідтверджений допустимими та належними доказами, а останній категорично заперечував вказане. Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

Outcome: dismissed