Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] разом зі своєю матір'ю - [PERSON] були адептами паспорта Сандея, якому передали право власності на двохкімнатну квартиру в м. Києві та від «церкви Сандея» отримали невеличку кімнату в комунальній квартирі [ADDRESS]. На протязі останніх 11 років між нею та [PERSON] склалися відносини як між матір'ю та сином, які мешкали однією родиною. [PERSON] був «дорослою дитиною», з 2006 року [PERSON] взяла на себе відповідальність по догляду за ним. Забезпечувала його усім необхідним, у тому числі ліками. Проживаючи однією сім'єю вели спільний побут. [INFO] р. [PERSON] помер. Похоронним процесом займалась лише вона. Після смерті [PERSON], заявник [PERSON] звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори, де було відкрито спадкову справу. В обґрунтування заяви зазначає, що стала найближчою людиною для [PERSON] Будучи онкохворим [PERSON] не залишив заповіт на належне йому майно на праві приватної власності майно. Встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для прийняття спадщини за законом З урахуванням вищевикладеного, просила суд встановити факт проживання [PERSON], [INFO] з [PERSON], [INFO] однією сім'єю. В судовому засіданні, заявниця [PERSON] не підтримала заяву, повідомила суд, що це вигадки [PERSON] З [PERSON] ніколи не проживала однією сім'єю. Написати заяву про встановлення факту проживання спільно однією сім'єю, а також звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини її змусив шляхом обману адвокат - [PERSON] Представник заявника - [PERSON] в судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримав. Заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у відсутність свого представника, заперечень проти вимог не надіслано, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що заявницю [PERSON] знає з 1994 року. З [PERSON] знайома приблизно останні 10 років. Суду показала, що відносини між [PERSON] та [PERSON] були дуже гарні, дружні. [PERSON] бачила майже завжди, коли приходила в гості до [PERSON] [PERSON] ніколи не називав [PERSON] матір'ю, однак відносився з повагою як до матері. [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали однією сім'єю як мита та син. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], суду повідомив, що являється рідним сином [PERSON] З [PERSON] був знайомий приблизно більше 10 років. Суду показав, що [PERSON] та [PERSON] перебували в дружніх відносинах, періодично [PERSON] приходив до них в гості. Мама інколи за ним піклувалась, оскільки його жаліла. [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали однією сім'єю як мита та син. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Згідно наявної в матеріалах справи, спадкової справі №661/2017 щодо майна померлого [INFO] р. [PERSON], вбачається, що 16.06.2017 р. до Десятої київської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] від 15.06.2017 р. про відкриття спадщини. На підставі заяви [PERSON], Десятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №661/2017 до майна померлого [INFO] р. [PERSON] Повідомлено, що згідно з п. 3.5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заявниці необхідно надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою) або особисто прибути до Десятої київської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що доводи викладенні в заяві про встановлення факту проживання однією сім'єю, викладені в обґрунтування заяви, не були підтвердженні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], а також сама заявниця [PERSON] заперечувала факт проживання однією сім'єю з [PERSON] Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з роз'яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок). Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які не були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги заяви є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed