Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт його проживання на території України з 1991р., зазначивши у судовому засіданні, що він на початку 1986р. приїхав до м.Горлівка, Донецької області, де познайомився з майбутньою дружиною і став проживати з нею в цивільному шлюбі. Однак, ще продовжував жити на дві країни. 29.07.1989р. він отримав паспорт у ВВС м.Єреван, Вірменії, і з жовтня 1989р. остаточно залишився на території України. Спочатку, він працював не офіційно, а з 01.12.1991р. він влаштувався в ПП «Клариса» /Україна/ підсобним працівником, потім водієм, де пропрацював до 18.10.1997р. 19.11.1993р. [PERSON] уклав шлюб з цивільною дружиною в Горлівському міському РАЦС. 20.08.1994р. він отримав посвідчення водія, в якому зазначено його місце проживання - Донецька область. 15.10.1998р. заявник одержав ідентифікаційний код, наданий державною податковою службою України і був внесений 19.10.1998р. до Державного реєстру фізичних осіб, і тільки 31 жовтня 2000р. він отримав посвідку на проживання на території України та зареєструвався за адресою проживання дружини: [ADDRESS]. В 2003р. [PERSON] отримав паспорт громадянина України в м.Горлівка, Донецької області, а 16.11.2005р. він отримав закордонний паспорт громадянина України. Однак, вже у травні 2014р. поспіхом збираючись за місцем реєстрації через військові події, заявник втратив свій паспорт громадянина України, а в УДМСУ в Запорізькій області не видають новий паспорт через неможливість отримати підтвердження доводів заявника з окупованої території України, тому, [PERSON] звернувся до суду, за місцем проживання в м.Запоріжжі, для підтвердження факту його проживання на території України з 1991р. Адвокат заявника підтвердила в судовому засіданні доводи [PERSON] та пояснила суду, що відповідно вимог ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі і факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Крім того, адвокат посилається і на вимоги Закону України «Про громадянство України», щодо встановлення факту постійного проживання особи на території України до 24.08.1991р. Представник 3-ї особи по справі - Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши заявника [PERSON], його адвоката, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав: судом безспірно встановлено, що заявник [PERSON], [INFO]р. народження, який народився в.с.Новий Кармир, Ахпюр Шамшадинського району Вірменії, є громадянином України, який 31.10.2000р. отримав посвідку на проживання на території України /а.с.5/. А фактично, як встановлено судом, він з жовтня 1989р. постійно проживає на території України, де з 01.12.1991р. він працював в ПП «Клариса» /Україна/ підсобним працівником, потім водієм до 18.10.1997р. , що підтверджується записом в трудовій книжці /а.с.11-14/, 19.11.1993р. [PERSON] уклав шлюб з цивільною дружиною в Горлівському міському РАЦС, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу /а.с.8/. 20.08.1994р. він отримав посвідчення водія, в якому зазначено його місце проживання - Донецька область /а.с.32/. 15.10.1998р. заявник одержав ідентифікаційний код, наданий державною податковою службою України і був внесений 19.10.1998р. до Державного реєстру фізичних осіб України /а.с.33/. 31 жовтня 2000р. він отримав посвідку на проживання на території України та зареєструвався за адресою проживання дружини: [ADDRESS] /а.с.5/. 16.11.2005р. [PERSON] отримав закордонний паспорт громадянина України, який на теперішній час є у нього в наявності /а.с.16/, при цьому, судом безспірно встановлено, що йому не видали би цей паспорт, якщо б він не був громадянином України і не мав на руках паспорту громадянина України. Відповідно вимог ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі і факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Як пояснив [PERSON] в судовому засіданні, його паспорт громадянина України був втрачений через військові події в м.Горлівка, Донецької області, коли він з дружиною поспіхом збирали речи для виїзду до м.Запоріжжя. Тому, заявнику не треба підтверджувати своє проживання на території України з 1991р., відповідно Закону України «Про громадянство України», т.я. він вже отримував паспорт громадянина України та закордонний паспорт України, але у зв'язку з неможливістю отримати підтвердження доводів заявника з окупованої території України, а саме, витребувати форму №1 з міграційної служби Донецької області, він звернувся до суду, за місцем проживання в м.Запоріжжі, для підтвердження факту постійного проживання на території України з літку 1991р. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON], які знають заявника багато років, бо співпрацювали з ним по роботі. Суд вважає що доводи заявника та його адвоката є законними та обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами, тому, вони є достатніми підставами для задоволення його заяви, т.я. відповідно до вимог ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved