Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернулась до суду із заявою, якою просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 26.04.2018 року у м. Свердловську Луганської області. В обґрунтування заяви зазначено про те, що [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД №021793, яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області 25.03.2006 року та про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис №113. 26.04.2018 року на тимчасово окупованій території України - у місті Свердловськ Луганської області помер чоловік заявника, на підтвердження чого надано свідоцтво про смерть, видане Органом державної реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки. Крім того, заявником надано фотознімки з місця поховання, рахунок за ритуальні послуги та приладдя, лікарський посмертний епікриз, довідку про причину смерті. Заявник із наведеним переліком документів звернулась до заінтересованої особи із заявою про державну реєстрацію смерті чоловіка. Зважаючи на те, що названі документи, які підтверджують смерть батька заявника не є дійсними на території України, [PERSON] отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті (лист вих. № 8851/15.1-04-01 ВІД 06.06.2018 року), у звязку із чим заявник вимушена звернутись до суду із відповідною заявою. У судове засідання сторони не з'явились, заявником та заінтересованою особою подано заяви про розгляд заяви за їх відсутності, заінтересована особа не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON]. Суд, відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, підставою державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року №545; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. У відповідності до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1152/13026, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану закладом охорони здоров'я видається лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о). Лікарське свідоцтво про смерть видається такими закладами охорони здоров'я: лікарнями, амбулаторно-поліклінічними закладами, диспансерами, пологовими будинками, санаторіями, патолого-анатомічними бюро, бюро судово-медичної експертизи. З матеріалів заяви вбачається, що заявник є дружиною померлого [PERSON]. Заявником надано свідоцтво про смерть та лікарське свідоцтво про смерть її чоловіка, які не є чинними на території України, а тому не можуть бути підставою для державної реєстрації факту смерті [PERSON] Згідно лікарського свідоцтва про смерть №134 від 26.04.2018 року, виданого державною установою «Свердловська центральна міська багатопрофільна лікарня» Луганської народної республіки, [PERSON], [INFO] помер 26 квітня 2018 року, місце смерті -місто Свердловськ, причина смерті- цироз печінки. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207 VII,

Outcome: approved