Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області\~ із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заяви вказала, що 31 жовтня 2015 року помер її брат [PERSON], [INFO], що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть № 1683 від 02 листопада 2015 року. Заявник вказує, що після смерті [PERSON] вона звернулася Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Красноармійському району Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області з метою реєстрації його смерті, однак їй було відмовлено оскільки документи видані на тимчасово непідконтрольній території України є недійсними. З огляду на вищенаведене, просить суд встановити факт смерті [PERSON], яка настала 31 жовтня 2015 року у м. Макіївка Донецької області. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Красноармійському району Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та ухвалення рішення у справі відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення заявника, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши докази, судом встановлені такі обставині та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії VI-VР № 190848, виданого Червоногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, 27 квітня 1963 року народилася [PERSON] (а.с. 4). Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО № 008433, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Макіївки, 09 січня 1998 року між [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб. Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с. 5). Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Красноармійському району Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області № 980/03.3-04.01.22 від 14 березня 2016 року, [PERSON] відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки документи видані на тимчасово непідконтрольній території України є недійсними (а.с.9). На підтвердження факту смерті свого брата [PERSON], заявницею додано до заяви: лікарське свідоцтво про смерть № 1683 від 02 листопада 2015 року (а.с. 10), посвідчення № 5004 про поховання [PERSON] (а.с. 11), договір № 4783 про організацію і проведення поховання [PERSON] (а.с. 12), фотографії з місця поховання [PERSON] (а.с. 22-25) Крім того, у судовому засіданні заявник зазначила, що факт смерті [PERSON] можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON], яких вона просить допитати у судовому засіданні. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ст.ст.57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Відповідно до роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Надані заявницею лікарське свідоцтво про смерть № 1683 від 02 листопада 2015 року, посвідчення № 5004 про поховання [PERSON], договір № 4783 про організацію і проведення поховання [PERSON], видані комунальним підприємством ДНР на тимчасово окупованій території та засвідчені печатками так званої «ДНР», а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження факту смерті [PERSON], оскільки є недійсними та не створюють правових наслідків. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] був старшим братом [PERSON], і такий помер 31 жовтня 2015 року. На похоронах він присутнім не був. [PERSON] 31 жовтня 2015 року відпрошувалася з роботи для того, щоб мати змогу поїхати у м. Макіївку Донецької області для організації поховання брата. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є безпосереднім керівником заявника, яка 31 жовтня 2015 року звернулася до нього із проханням скасувати заняття на понеділок, у звязку із тим що в неї помер брат [PERSON] і їй необхідне їхати у м. Макіївку для організації поховання брата. В подальшому [PERSON] повідомила його, що має намір звернутися до суду, оскільки на тимчасово окупованій території не видають свідоцтво про смерть державного зразка. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі показань свідків та інш. Окрім показів свідків наданих у судовому засіданні, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, факт смерті [PERSON] підтверджується представленими суду фотографіями з місця поховання померлого (а.с. 22-25). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», смерть підлягає державній реєстрації. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 п.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факта смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити, встановивши факт смерті\~ [PERSON], що в подальшому буде підставою для державної реєстрації акта про смерть. Таким чином, рішення суду про встановлення факту смерті є підставою для проведення державної реєстрації акта про смерть за відсутності відповідного документа закладу охорони здоров'я.

Outcome: approved