Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючих документів у вигляді свідоцтва про право власності на житло від 3 березня 1997 року, виданого органом приватизації, виконавчим комітетом Вільногірської міської ради народних депутатів гр. [PERSON] , та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно правовстановлюючого документа у вигляді свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1997 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації у вигляді виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, їй та [PERSON] (її бабуся), [PERSON] (її тітка), [PERSON] (її матір) була передана у спільну часткову власність квартира [ADDRESS] . Вищезазначена квартира, яка складається з жилих кімнат та підсобних приміщень загальною площею - 64,8 кв.м., була передана їм у власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно розпорядження Вільногірського міського голови Дніпропетровської області від 15.02.2016 року № 25/0/3-16 «Про перейменування вулиць міста Вільногірська» [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS]. 06.07.2012 року вона зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] , та їй було привласнено прізвище « [PERSON] ». [INFO] померла одна із співвласників вищезазначеної квартири [PERSON] (її бабуся). 17.02.2020 року вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровське області Бугай Д.Р. щодо державної реєстрації за нею права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Однак своїм рішенням державний реєстратор прав на нерухоме майно, Бугай Д.Р. відмовила їй у державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, у зв`язку з тим, що по батькові вона зазначена як - « [PERSON] », що не співпадає з записом по батьков зазначеним у її паспорті громадянина України, в якому по батькові зазначена, як « [PERSON] ». Тобто різне зазначення її по батькові у правовстановлюючому документі на квартиру та у її паспорті громадянина України, перешкоджає їй в державній реєстрації за нею права власності на 1/4 частку нерухомого майна. Внаслідок таких помилок, в неї на даний час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючими документами, які перешкоджають їй володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, а також прийняти спадщину, яка залишилася після смерті її бабусі. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності їй правовстановлюючих документів. Заявник в судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи та заінтересовані особи, в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що в паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданому Вільногірським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 31 липня 2012 року, картці фізичної особи-платника податків ПІБ заявника вказано, як [PERSON] (а.с.7, 8). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, за актовим записом № 58 , заявниця « [PERSON] » уклала шлюб з громадянином « [PERSON] », і їй було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Відповідно до свідоцтві про право власності на житло від 03.03.1997 року квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 4). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бугай Д.Р. № 51238926 від 20.02.2020 року розгляд заяви відмовлено заявниці у державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, з підстав наявності розбіжності по батькові у правовстановлюючих документах (а.с. 5). Згідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вільногірського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 9). У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, заявник [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] одна і та ж особа, та під час видачі свідоцтва про право власності та паспорта була допущена помилка в особистих даних особи. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, є законною та обґрунтованою, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому наявні правові підстави для задоволення заяви. На підставі викладеного

Outcome: approved