Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Заявник, [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою, в який просить встановити факт смерті [PERSON], померлої [INFO] у місті Ерфурт, Федеративної Республіки Німеччини. У судовому засіданні заявник підтримав заяву та пояснив, що встановлення даного факту йому потрібно для подальшого вступу у спадщину після смерті [PERSON]. Заінтересована особа [PERSON] та його представник проти задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON], померлої [INFO] у місті Ерфурт, Федеративної Республіки Німеччини заперечували з тих підстав, що заявник порушив процесуальні норми права, а саме існує спір про право і заявник повинен був звертатися до суду не в порядку окремого провадження, а з позовною заявою оскільки йде мова про визнання права на спадщину за заповітом померлої [PERSON] Крім того, представник заінтересованої особи зазначив, що звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження, заявник [PERSON] порушив процесуальний порядок подання заяв в порядку окремого провадження, так як звертаючись із заявою про встановлення факту смерті, заявнику потрібно надати суду відмову органів РАГСу про реєстрації смерті особі та залучити ці органи у якості заінтересованої особи. Провадження у справі розпочато до набрання чинності нової редакції Цивільного Процесуального Кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» У зв'язку із набранням чинності сказаного Закону, розгляд заяви здійснюється за правилами нової редакції Цивільного Процесуального Кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), що введена в дію 15.12.2017 року. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] не підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що заявник просив суд встановити факт смерті [PERSON], померлої [INFO] у місті Ерфурт, Федеративної Республіки Німеччини, для подальшого вступу у спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану смерті. За вимогами частини 2 статті 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Заявником не додано до матеріалів справи доказів, що свідчать про причини неможливості одержання свідоцтва про факт смерті [PERSON]. Також заявник не додав до своєї заяви докази то, що від звертався до органів державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про видачу свідоцтва про смерть вказаної особи. Відсутня в матеріалах справи відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану. Оскільки заявник не звертався із заявою про видачу свідоцтва про смерть до органу державної реєстрації актів цивільного стану, не отримав відповідь та не залучив цей орган до участі у справі у якості заінтересованої особи, заявник позбавлений можливості в майбутньому реалізувати рішення про встановлення факту. Вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Також у відповідності до п. 13 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року /з подальшими змінами/ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву з посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правилами ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких вимог законодавства суд дійшов до висновку про необхідність відмовити заявнику у задоволенні заяви про встановлення факту смерті [PERSON], так як чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення і ця заява не може розглядатися в судовому порядку, оскільки її розгляд віднесено до повноважень іншого органу, до якого заявник не звертався і не надав суду доказів неспроможності у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про смерть. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: dismissed