Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що архівна довідка №440/01.20 від 23 лютого 2018 року, яка видана Державним архівом Волинської області на імя [PERSON] належить [PERSON], [INFO]. Також просить встановити факт, що архівна довідка №999/01.20 від 03 травня 2018 року, яка видана Державним архівом Волинської області, на імя [PERSON] належить [PERSON], [INFO]. Мотивує свою заяву тим, що він з вересня 1975 року розпочав трудову діяльність, яку закінчив 20 серпня 1998 року. З 1998 року розпочав займатися підприємницькою діяльністю. Дана обставина підтверджується копією трудової книжки, а також копіями архівних довідок. На даний час заявник розпочав збір всіх необхідних документів для звернення до Локачинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області з метою оформлення пенсії, оскільки він досягнув пенсійного віку. Для підтвердження трудового стажу заявнику 23 лютого 2018 року Державним архівом Волинської області було видано довідку за №440/01.20, а 03 травня 2018 року за №999/01.20. Однак, у вказаних довідках дані заявника значаться невірно, зокрема, в них заявник зазначений «Ксьонз Олександр Михайлович» та «Ксьонз (Ксенз) Олександр Михайлович», хоча правильно має зазначатись [PERSON]. Саме через зазначену неточність у написанні прізвища заявника останній не може реалізувати своє конституційне право на пенсійне забезпечення. У звязку з наведеним просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримав повністю, просив задовольнити заяву, а справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи Локачинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Паспортом громадянина України серії АС №696614, виданого Горохівським РВ УМВС України у Волинській області 25 грудня 2000 року стверджується, що заявник народився 14 червня 1958 року і значиться як [PERSON]. Згідно з трудовою книжкою серії БТ-І №0151780 від 01 жовтня 1975 року, заявник значиться як [PERSON]. А з архівної довідки, виданої 23 лютого 2018 року Державним архівом Волинської області за №440/01.20, вбачається, що заявник значиться як «Ксенз (Ксьонз) Олександр Михайлович». Також, з архівної довідки, виданої Державним архівом Волинської області 03 травня 2018 року за №999/01.2, вбачається, що заявник значиться [PERSON], тобто його дані зазначені невірно. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту належності правовстановлюючих документів в контексті положень ст.ст.76-80\~ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved