Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Чернівецького районного суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю. Вказана заява обґрунтована тим, що [INFO] помер громадянський чоловік [PERSON] - [PERSON], після його смерті заявниця вирішила оформити спадкове майно та отримати пенсію чоловіка за липень місяць. Проте [PERSON] було відмовлено у видачі пенсії, адже у останньої відсутні будь-які документи, які б свідчили про перебування у шлюбі з померлим. На підставі наведеного, [PERSON] просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO] на протязі 16 років до смерті її чоловіка. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] Заявниця в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила заявлені вимоги задоволити. Представник заінтересованої особи - державний нотаріус Ординський Ю.С. теж подав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначив, що не заперечує проти задоволення заявлених вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю протягом шістнадцяти років в одному погосподарському номері та вели спільне господарство, що стверджується довідкою, виданою заступником Моївського сільського голови за №1178 від 24.07.2014 року. Проте, [PERSON] [INFO] помер, що стверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER]. Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] з 1998 року по день смерті [PERSON] проживали однією сім'єю в одному домогосподарстві, тобто протягом шістнадцяти років в цілому та протягом не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] При цьому, судом встановлено, що під час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], як сім'я, здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, оскільки, як одна родина, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, придбавали майно, мали спільні інтереси та взаємні права і обов'язки, тобто заявник та [PERSON] проживали однією сім'єю на інших засадах, ніж шлюбні відносини, кровне споріднення, усиновлення, проте, на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо... До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Саме така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року у справі №6-6661св13. Встановлений судом факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON], що сталася [INFO], в судовому засіданні підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, означений факт підтверджується довідкою виконкому Моївської сільської ради від 1178 від 24.07.2014 року (а.с. 10). До того ж, заявниця самостійно здійснювала поховання громадянського чоловіка /а.с. 10/. Після смерті [PERSON], що мала місце [INFO], відкрилася спадщина. Спадкоємцями за законом померлого є тільки його громадянська дружина /заявниця/, що стверджується довідкою, виданою виконкомом Моївської сільської ради за №1911 від 29.07.2014 року (а.с. 12). Проте, за відсутності підтвердження фату проживання з померлим однією сім'єю, [PERSON] позбавлена можливості оформити спадщину. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У зв'язку із наведеним встановлення даного факту має для заявника юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, СК та ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати своє право на отримання спадщини. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved