Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Заявник [PERSON]звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення - факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме - трудової книжки серії [NUMBER], заведеної 16 вересня 1975 року на ім'я «[PERSON], [INFO]». Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком, однак, під час розгляду документів даним органом було виявлено, що у імені, по-батькові та даті народження заявника наявні виправлення, тому виник сумнів у належності трудової книжки [PERSON] Трудова книжка серії [NUMBER] була заведена 16 вересня 1975 року на ім'я «[PERSON], [INFO]», оскільки прізвище «[PERSON]» було у неї з народження. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 08.07.1978 року було складено актовий запис №1916 про шлюб між заявником та [PERSON], після чого її прізвище змінилось на «[PERSON]». 26.12.1984 року шлюб між заявником та [PERSON] розірвано. Після чого між нею та [PERSON] 24.02.1996 року Дзержинським ВРАГС м. Харкова зареєстровано шлюб та її прізвище змінилось на «[PERSON]». Оскільки на даний час заявник не працює, то і не має змоги звернутись до працедавця для з'ясування даної ситуації із виправленнями, приведення трудової книжки відповідно до вимог чинного законодавства та відновлення свого порушеного права. Підприємства, яке могло би в позасудовому порядку засвідчити правильність виправлення в трудовій книжці вже не існує через його повну ліквідацію. Просить суд заяву задовольнити. Заявник в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харковав судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, вирішити справу на розсуд суду та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши доводи заявника та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова із заявою про призначення пенсії за віком, однак, під час розгляду документів даним органом було виявлено, що у імені, по-батькові та даті народження заявника наявні виправлення, тому виник сумнів у належності трудової книжки [PERSON] Трудова книжка серії [NUMBER] була заведена 16 вересня 1975 року на ім'я «[PERSON], [INFO]» (а. с. 6). Прізвище «[PERSON]» було у заявника з народження, що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 10). Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 08.07.1978 року було складено актовий запис №1916 про шлюб між заявником та [PERSON], після чого прізвище заявника змінилось на «[PERSON]» (а. с. 12). 26.12.1984 року шлюб між заявником та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис №591, що підтверджує свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 13). Після чого між заявником та [PERSON] 24.02.1996 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова зареєстровано шлюб, актовий запис №167, що підтверджує копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а. с. 10) та копія сторінки 10 паспорту заявника (а. с. 5) та її прізвище змінилось на «[PERSON]». Так, у відповідності до пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім'я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім'я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім'я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Заявник [PERSON] на даний час не працює, а тому не має змоги звернутись до працедавця для з'ясування даної ситуації із виправленнями, приведення своєї трудової книжки відповідно до вимог чинного законодавства та відновлення свого порушеного права. Підприємства, яке могло би в позасудовому порядку засвідчити правильність виправлення в трудовій книжці вже не існує через його повну ліквідацію. Право на призначення пенсії не заперечується, а тому спір про право відсутній. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Самі по собі певні недодержання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, спростовуються тим, що іншим способом встановити факт належності заявнику правовстановлюючого документу не є можливим. Таким чином, заява [PERSON], заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харковапро встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив факт належності [PERSON], [INFO], ІН [NUMBER], правовстановлюючого документа, а саме - трудової книжки серії [NUMBER], заведеної 16 вересня 1975 року на ім'я «[PERSON], [INFO]». На підставі викладеного,

Outcome: approved