Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, відповідно до якої просить суд встановити факт належності йому договору дарування № 2-4609 від 19.09.1987 року на 3/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] виданого на імя [PERSON] В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 19.09.1987 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Тупицею М.П. посвідчено договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 3/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Проте в правовстановлюючому документі була допущена помилка, та прізвище [PERSON] вказано як «[PERSON]», що суперечить написанню його прізвища в паспорті «[PERSON]». Зазначене позбавляє заявника можливості вчиняти дії щодо розпорядження належною йому частиною будинку, в звязку з чим він звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні заявник [PERSON] позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Подав письмову заяву, в якій просить справу слухати без його участі. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступне та приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування посвідченого 19.09.1987 року державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Тупицею М.П. [PERSON] належить на праві власності 3/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] В паспорті серії [NUMBER], виданому 04.04.2015 року Октябрським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області, прізвище заявника зазначено українською мовою як «[PERSON]». 21.09.2018 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] Проте, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області рішенням від 26.09.2018 року відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності на житловий будинок з реєстраційним номером 1638952053104, що розташований за адресою [ADDRESS] за субєктом [PERSON], з підстав, що відповідно до паспорта громадянина України, прізвище, імя, по батькові заявника зазначено [PERSON] При цьому, відповідно до поданого договору дарування (№2-4609 від 19.09.1987 року), [PERSON] прийняв у дар 3/20 частини житлового будинку. Таким чином заявник [PERSON] не має іншої можливості підтвердити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме договору дарування №2-4609, посвідченого 19.09.1987 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Тупицею М.П. на 3/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями №5-а, виданого на імя [PERSON] Статтею 124 Конституції України встановлено, що повноваження суду поширюються на всі правовідносини, що виникають в державі. Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження, справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником доведено той факт, що заявнику [PERSON] дійсно належить правовстановлюючий документ, а саме договір дарування №2-4609, посвідчений 19.09.1987 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Тупицею М.П. на 3/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями [NUMBER], виданий на імя [PERSON], у якому прізвище заявника [PERSON] зазначено як «[PERSON]». Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, а саме для розпорядження належною йому частиною будинку. Заінтересованою особою не подано заперечень проти задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, тому суд не вбачає підстав вважати наявність оспорюваних прав (спір про право). З огляду на наведене, суд вважає, що заява [PERSON], про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved