Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що [INFO] за адресою м. Донецьк, Петровський район, помер громадянин України [PERSON], [INFO]. Після його смерті залишилася спадщина, спадкоємцем якої є він. Необхідність встановлення даного факту у судовому порядку обґрунтована тим, що [PERSON] помер на території, яка є тимчасово окупованою. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецьк, помер [INFO] у м.Донецьк, внаслідок ракової інтоксикації, раку верхньої долі правої легені. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився. Представник заявника [PERSON]- [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Попаснянського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, начальник відділу надав заяву у якій просив провести судовий розгляд справи без участі представника відділу, проти заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] не заперечують. Представник Управління соціального захисту населення Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації у судове засідання не з'явився, начальник управління надав заяву у якій просив провести судовий розгляд справи без участі представника відділу, проти заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] не заперечують. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він з [PERSON] працював разом не заводі, підтримував дружні стосунки. Йому відомо, що [PERSON] хворів та помер [INFO], він був присутній на його похоронах. [PERSON] поховали на кладовищі Петровського району міста Донецька. Суд, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 256 ч. 1 п. 8 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У судовому засіданні встановлено: Згідно копії паспорту, [PERSON] народився [INFO] у місті Донецьк Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с.4-7) Згідно копії паспорту, [PERSON] народився [INFO] у місті Донецьк Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS].(а.с.9-10) Згідно з копією свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO], батьками є : батько - [PERSON], мати - [PERSON], зроблено запис за № 97.(а.с.14) [PERSON] помер [INFO] у м. Донецьк Донецької області. Встановлені судом вищезазначені факти відповідають відомостям, викладеним у лікарському свідоцтві про смерть [NUMBER] від 04.05.2016р., виданого Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10 міста Донецька», причиною смерті [PERSON] є ракова інтоксикація, рак верхньої долі правої легені. (а.с.13). При цьому, суд зазначає, що дане лікарське свідоцтво не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті особи, оскільки не відповідає вимогам Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, так як видане неправомочною установою. Заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть батька у передбаченому законодавством порядку. Встановлення даного факту заявнику необхідно для реалізації спадкових прав, як спадкоємця. Разом з тим, суд вважає можливим врахувати лікарське свідоцтво, як доказ факту смерті [PERSON] у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, враховуючи вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про підтвердження факту смерті [PERSON] [INFO] у м. Донецьк Донецької області через ракову інтоксикацію, рак верхньої долі правої легені. На підставі викладеного,

Outcome: approved