Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Заява мотивована тим, що [INFO] року в пологовому відділені в Державній установі «Антрацитівська центральна міська многопрофільна лікарня» м. Антрацит ЛНР, що знаходиться за адресою: ЛНР, 94613, м. Антрацит, вул.. Толстоухова, буд. 1, у нього та його дружини народилася донька - [PERSON], про що [INFO] року видано довідку про народження № 37 на підставі наказу МЗ ЛНР. Матір'ю дитини є [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є заявник [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було зареєстровано 01 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 76. Оскільки, отримати свідоцтво народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, в наслідок того, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, надана довідка не є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини на території України заявник вимушений звернутись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини [INFO] року [PERSON]. В судове засідання заявник не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду заяви повідомлялася судом своєчасно та належним чином, заяв та клопотань до суду не надавала. Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 234 ч.2 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 257-1 ч.1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Наданими заявником документами встановлено, що заявник [PERSON] з 01 червня 2012 року перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, шлюб зареєстрований 01 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 76. Згідно Медичного свідоцтва про народження [NUMBER] від [INFO] року в МЗ ЛНР Державній установі «Антрацитівська центральна міська многопрофільна лікарня» м. Антрацит ЛНР, що знаходиться за адресою: ЛНР, 94613, м. Антрацит, вул.. Толстоухова, буд. 1 у гр.. [PERSON], [INFO] народилася дитина, якій батьки дали ім'я [PERSON], пологи у матері дитини ІІ. У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно зі ст. 13 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 р. № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 8 серпня 2006 р., № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. В судовому засіданні встановлено, що надане заявником медичне свідоцтво про народження [NUMBER] від [INFO] року МЗ ЛНР Державній установі «Антрацитівська центральна міська многопрофільна лікарня», що знаходиться за адресою: ЛНР, 94613, м. Антрацит, вул.Толстоухова, буд. 1, не відповідає затвердженій в установленому законодавством порядку формі, тому не може бути підставою для державної реєстрації факту народження дитини. Оцінюючи вказане медичне свідоцтво, видане установою, що розташована на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Згідно зі ст. 13 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Оскільки в судовому засіданні вірогідно встановлено, що [INFO] р. [PERSON] дійсно народила дівчинку, батьком якої є [PERSON], котрий підтвердив народження дитини, суд вважає за необхідне встановити факти народження дитини в судовому порядку.

Outcome: approved