Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що він є племінником, зі сторонни матері - [PERSON], яка померла [INFO] через атеросклеротичну хворобу серця. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану України неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Місце смерті [PERSON] є м. Донецьк, Київський район, яке відноситься до тимчасово окупованої території України, що визначено Верховною радою України постанова № 254-VIII від 17.03.2015, тобто на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. На підставі викладеного, просить суд встановити факт, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] в м. Донецьк, Україна. Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився . До початку слухання справи, подав заяву про розгляд справи без його участі, на заявлених вимогах наполягає та просить задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, в підтвердження родинних відносин з померлою надав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. В судове засідання представник заінтересованої особи - Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не з'явився. 03 грудня 2018 року подав клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ««Свидетельством о смерти» виданого 08 вересня 2018 року померла тітка заявника [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26.10.1970, в якому матір»ю заявника записано [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER] від 31.01.1952 народилася [PERSON]. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 21 липня 1970 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений актовий запис 2395. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини [PERSON]. У відповідності до «Врачебного свидетельства о смерти» [NUMBER], причина смерті [PERSON] є атеросклеротична хвороба серця. Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відповідно до листа №6944/16.1-01.11 від 17 листопада 2018 року, [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла [INFO] в м. Донецьк, оскільки аналіз документів, пред'явлених заявником, свідчить про те, що свідоцтво про смерть [NUMBER] від 08 вересня 2018 року видане, «Київським відділом записів актів цивільного стану м.Донецьк Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», не є підставою для державної реєстрації смерті. На теперішній час, для проведення реєстрації факту смерті [PERSON] необхідно встановити сам факт її смерті, оскільки вона померла на території м.Донецьк, який є тимчасово окупованою територією і документи, видані органами та установами, створеними в порядку не передбаченому законами України, є недійсними. Тому, заявник звернувся до суду із зазначеною заявою для можливості в подальшому реалізувати свої законні права після смерті його тітки. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає впорядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом восьмим ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час уразі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Вказані вище нормативно-правові акти не містять спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово окупованій території, що унеможливлює державну реєстрацію факту смерті в позасудовому порядку. Як встановлено судом, смерть [PERSON] відбулася [INFO] на території м. Донецьк, Київський район, тобто, частині України, яка відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р (із змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», є територією,на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Разом з тим, згідно з ч.4 ст.9 цього Закону, встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах протии Туреччини (зокрема, «Лоізіду протии Туреччини», «Кипр протии Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер протии Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші протии Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнанняя може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Отже, встановлюючи факт смерті [PERSON], суд вважає за можливе прийняти в якості належних доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне для захисту та реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника. Суд враховує,що відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заяву про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Враховуючи досліджені письмові докази, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON], яка народилася [INFO] у селище Седово, Новоазовського району, Донецької області, дійсно померла [INFO] від атеросклеротичної хвороби серця на території міста Донецьк, Київського району, Донецької області, Україна. Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Аналогічні положення містяться і в п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved