Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою, в якій просить встановити факт перебування її на утриманні [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що вона з 1977 року перебувала у шлюбі з [PERSON] З липня 2014 року у зв`язку з початком бойових дій на сході України вони з чоловіком стали проживати в смт. Білолуцьк Новопсковського району, де були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи. Інколи вони виїжджали до м.Антрацит Луганської області, так як необхідно було наглядати за квартирою. [INFO] її чоловік помер в м. Антрацит Луганської області. Заявник вказує, що за життя її чоловік працював шахтарем, а тому мав підвищену пенсію, в той час як вона мала невеликий розмір пенсії: спочатку - 1464 грн., а з грудня 2018 року - 1509,71 грн. Чоловік віддавав їй свою пенсію, яку вона витрачала на оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, ліків, одягу тощо. Зазначена допомога була для неї постійним та основним джерелом для існування. На теперішній час заявник бажає реалізувати своє право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, у зв`язку з чим звернулася до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з відповідною заявою, однак отримала відмову. У зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 20.06.2019. 20.06.2019 судове засідання відкладено до 02.08.2019 у зв`язку з ненадходженням витребуваної інформації. В судовому засіданні 20.06.2019 заявник підтримала заяву та просила її задовольнити з підстав, викладених в заяві. Представник заінтересованої особи Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганської області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та допитавши свідка, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Пунктом 8 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. Разом з тим, відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства; сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу. На підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі неможливості надати документи, визначені Порядком, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.10.1977, складеного російською мовою, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 22 жовтня 1977 року, про що зроблено відповідний актовий запис №158, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 16.03.1998, заявник - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Антрацит Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 928006700 від 25.07.2016, заявник [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області 16.03.1998, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Шустовка Рильського району Курської області, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №928006701 від 25.07.2016, [PERSON] , [INFO] , фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про доходи № 1940 5096 5759 6993, виданої Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області 12.03.2019 за вих.№1628/022/Н-74, заявник [PERSON] перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області і отримує пенсію по інвалідності, розмір пенсії з вересня по листопад 2018 року складав 1464,71 грн., з грудня 2018 року по січень 2019 року - 1509,71 грн. З відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 14.03.2019 за вих. № 15743 вбачається, що з 01.07.2018 по 31.11.2018 заявник інших доходів, окрім пенсії, не мала. У відповідності до довідки про доходи № 3111 1115 5965 0110, виданої Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області 25.06.2019 за вих. №3573/022/Н-74, [PERSON] перебував на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області і одержував пенсію за віком в розмірі 6929,57 грн. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Антрацит Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.12.2018 Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Таким чином, із наданих документів вбачається, що заявник отримує пенсію у декілька разів меншу за пенсію її померлого чоловіка. Судом встановлено, що 25.03.2019 заявник звернулася до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з письмовою заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Листом Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 05.04.2019 за вих. № 37/К/н-14 заявнику відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника з посиланням на те, що нею не надано документа про перебування її на утриманні померлого годувальника. За таких підстав, заявник не може реалізувати своє право на призначення пенсії у зв`язку зі втратою годувальника. Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області 13.03.2019 за вих. № 761, заявник дійсно проживала сумісно з чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебувала на його утриманні. Заявником на підтвердження своїх доводів, крім інших документів, надано суду акт про фактичне проживання з померлою особою на день її смерті та довідку, видані 21.03.2019 Відділом «Центр надання адміністративних послуг» адміністрації м. Антрацита та Антрацитівського району, з яких вбачається, що заявник [PERSON] проживала разом з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , по день його смерті. При цьому, надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд виходить з наступного. Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Місто Антрацит Луганської області, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тому, суд бере до уваги обставини, викладені в акті та довідці, виданих на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. При цьому суд також враховує постанову Верховного Суду від 22.10.2018 по справі №235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої інстанції, в якій Верховний Суд в подібній ситуації, зокрема, зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі з 22.10.1977, разом проживали, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Оскільки розмір пенсії померлого [PERSON] значно перевищує розмір пенсії заявника [PERSON] , то суд приходить до висновку, що пенсія померлого [PERSON] була постійним та основним джерелом засобів до існування даної сім`ї. Таким чином, заявник [PERSON] , будучи непрацездатною особою, перебувала на утриманні свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , за його життя. Зазначене підтверджується також показаннями свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що чоловік заявника [PERSON] отримував значний розмір пенсії та заявник знаходилась на його утриманні. Виходячи з наведеного, вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані, доказово підтверджені матеріалами справи та поясненнями свідка. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved