Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою 01 липня 2020 року, в подальшому уточнивши вимоги, просила суд встановити факт перебування її, [PERSON] , на утриманні годувальника - її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків. В обґрунтування пред`явлених вимог заявник зазначила, що з 08 січня 1988 року вона перебувала з [PERSON] в офіційно зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Внаслідок нещасного випадку на виробництві ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» під час виконання трудових обов`язків, що стався [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . З метою призначення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника 24 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з відповідною заявою. Однак в наданні виплат Фондом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю серед наданих документів довідки про склад сім`ї потерпілого, у тому числі тих, хто перебував на його утриманні. При зверненні до Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради з метою отримання такої довідки, вона отримала відмову у зв`язку з відсутністю у вказаного органу повноважень на видачу таких документів. З метою встановлення факту перебування її на утримання чоловіка їй було рекомендовано звернутись до суду. Зазначила, що вона проживала однією сім`єю з [PERSON] до дня його смерті за однією адресою: [ADDRESS] , на момент смерті чоловіка досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною особою, не працювала та перебувала на його утриманні, оскільки її пенсія була значно меншою ніж заробітна плата [PERSON] . Інших джерел доходів заявник не мала та не має. Відтак, заробіток [PERSON] був основним джерелом доходу їх сім`ї та засобом для існування. Метою встановлення факту її перебування на утриманні померлого годувальника для заявника є вирішення питання отримання страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Ухвалою суду від 15 липня 2020 року заяву прийнято до розгляду з відкриттям окремого провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представником заінтересованої особи - Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області подано відзив на заяву, в якому просив пред`явлену [PERSON] заяву про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні залишити без задоволення. Свою позицію мотивував наступним. Так, вимоги заявника стосуються права на отримання страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 24 вересня 2019 року [PERSON] звернулася до відділення із заявою та пакетом документів з метою призначення їй страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника [PERSON] , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Серед наданих нею документів не було довідки про склад сім`ї померлого, у тому числі стосовно тих, хто перебував на його утриманні. Відтак, надані документи повернуто заявникові, а питання призначення страхових виплат не розглядалось. Звертаючись до суду із заявою, [PERSON] тим самим підтверджує, що встановлення факту перебування її на утриманні померлого годувальника необхідне їй для набуття права на отримання страхових виплат, а відтак визначає наявність між сторонами спору про право, який підлягає вирішенню в позовному провадженні. Окремо представник заінтересованої особи зауважив, що на момент виникнення права на отримання страхових виплат заявник не була особою, яка одержувала не менше як 5 років матеріальної допомоги від потерпілого, яка була б для неї єдиним і основним джерелом для існування. [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, яка за розміром забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом України. Присутня в судовому засіданні представник заявника - адвокат Толстих А.Б. пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в уточненій заяві. Заперечувала проти доводів представника Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, викладених у відзиві щодо наявності між сторонами спору про право. Зауважила, що вимоги стосуються лише встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні померлого годувальника - чоловіка [PERSON] , а не призначення страхових виплат. Так, [PERSON] весь час, з моменту одруження, перебувала на утриманні чоловіка, дохід якого був джерелом її існування. На момент його смерті вона досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною особою та вправі звернулася до відділення фонду з питання призначення їй страхових виплат після смерті померлого годувальника. Представник заінтересованої особи - 1 Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області Бершадська Л.С. заперечувала проти задоволення вимог заявника та просила пред`явлену [PERSON] заяву залишити без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право, який має вирішуватись в позовному провадженні. Окремо зауважила, що [PERSON] отримує пенсію за віком, має двох працездатних синів, які ймовірно їй також надавали допомогу на утримання, а відтак перебування її на утриманні чоловіка є сумнівним. Заінтересовані особи 2,3 [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, не заперечували проти задоволення вимог заяви [PERSON] та встановлення заявленого нею факту. Обставини, викладені в заяві, підтвердили. Окремо зауважили, що [PERSON] на їх утриманні не перебувала, вони постійно їздять на заробітки за кордон, з позовами до них щодо стягнення платежів на утримання [PERSON] ніколи не зверталась. Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення учасників справи, позицію заінтересованої особи-1, викладену у відзиві, надавши оцінку наявним доказам в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 08 січня 1988 року, офіційно зареєстрованому Відділом РАЦС Кіровоградського міськвиконкому, Української СРСР, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08 січня 1988 року (а.с.27). [PERSON] працював в ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» на посаді слюсаря з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики електротехнічної лабораторії управління надійності, діагностики та амортизації. 10 липня 2019 року на виробництві під час виконання трудових обов`язків з ним стався тяжкий нещасний випадок, що підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 04 вересня 2019 року (а.с.9-26). З 10 липня 2019 року [PERSON] перебував у відділенні реанімації та інтенсивної терапії КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» ДОР, де [INFO] помер, свідченням чому є свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] , видане 30 липня 2019 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.28). Тяжкий випадок на виробництві комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві перекваліфіковано на смертельний. Вина ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» в настанні нещасного випадку з [PERSON] , що кінцево призвів до його смерті, також підтверджена рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року, зміненим постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року (а.с.39-50). Як слідує з актів з місця проживання, засвідчених ТОВ «Житлосервіс-КР» [PERSON] проживала разом з [PERSON] та значилась зареєстрованою разом з ним за адресою: [ADDRESS] (а.с.35-36). На момент смерті [PERSON] заявник перебувала на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком в середньомісячному розмірі 1503 грн. 42 коп. (відповідно до даних довідки про розмір пенсії за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, а.с.37). У свою чергу, [PERSON] , працюючи в ТОВ «МЕТІНВЕСТ-КРМЗ» отримував заробітну плату в середньомісячному розмірі 6 604 грн. 66 коп. (з відрахуванням податків та зборів, відповідно до даних довідки про розмір заробітної плати з 01 лютого 2019 року по 26 липня 2019 року, а.с.38). Судовим розглядом також встановлено, що 24 вересня 2019 року [PERSON] звернулась до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника - чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, в призначенні таких виплат листом від 07 лютого 2020 року №20.1-16/951 (а.с.29-30) їй було відмовлено, оскільки серед наданих нею документів була відсутня довідка про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні. При цьому зазначено, що після надання такої довідки або відповідного рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні годувальника питання призначення виплат буде розглянуто повторно. Таким чином, єдиною підставою відмови в розгляді питання призначення страхових виплат стала відсутність документального підтвердження факту перебування [PERSON] на утриманні годувальника - чоловіка [PERSON] , що стало причиною її звернення до суду із заявою про встановлення такого факту в судовому порядку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.293, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, яка кореспондується з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зі змісту вказаної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18. Як слідує з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. З системного аналізу норм цивільного законодавства слідує, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] не була працездатною, оскільки є пенсіонером, середній розмір її пенсії за віком на час смерті чоловіка [PERSON] складав 1503 грн. 42 коп., тоді як середньомісячний дохід її чоловіка становив 6 604 грн. 66 коп., що суттєво перевищує доходи заявника та свідчить про те, що дохід чоловіка становив більшу частину доходу їх сім`ї, з якого він забезпечував себе та свою дружину. Відтак, дохід [PERSON] був для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась померлим чоловіком своїй дружині [PERSON] , була для неї хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов висновку про можливість задоволення її вимог. Посилання представника заінтересованої особи-1 на те, що [PERSON] отримувала пенсію за віком у розмірі, що забезпечував їй прожитковий мінімум, установлений для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги та перебуває на утриманні, є помилковим, оскільки сам по собі факт отримання заявником пенсії у розмірі, що забезпечував їй прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, не має правового значення, адже обставинами, які підлягають з`ясуванню у даному конкретному випадку, є встановлення того, чи була допомога померлого чоловіка для заявника саме постійним і основним джерелом засобів до існування. Щодо доводів представника заінтересованої особи-1 стосовно наявності між сторонами спору про право як підстави для залишення заяви [PERSON] без розгляду, суд не може з ними погодитись, виходячи з наступного. Згідно загальних правових засад, спір про право визначається, зокрема, як: 1) правоохоронне правовідношення або стан регулятивного правовідношення, який воно набуває у результаті правопорушення; 2) правопорушення та перешкоди у здійсненні права; 3) процесуальний засіб захисту прав; 4) фактичний склад, який складається з трьох юридичних фактів - порушення (оспорення) суб`єктивних прав особи (суб`єкта захисту) іншою конкретною особою (порушником), пред`явлення суб`єктом захисту вимоги до порушника про певну поведінку, невиконання порушником вимоги суб`єкта захисту. Так, при дослідженні цього поняття слід виходити насамперед не з лексичного значення слова «спір», а з природи правовідносин, які у правозастосовній практиці позначаються терміном «спір про право». Критерієм наявності спору про право є уже не просто факт заперечення заінтересованою особою свого обов`язку перед заявником, а обґрунтованість та вмотивованість таких заперечень. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 15 квітня 2020 року у справі №302/991/19, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Судовим розглядом встановлено, що єдиною підставою для залишення без розгляду заяви [PERSON] щодо призначення страхових виплат фондом стало ненадання нею документального підтвердження факту перебування її на утриманні померлого годувальника (відповідної довідки з місця мешкання або рішення суду про встановлення факту). Інших супутніх причин для відмови в призначенні страхових виплат, які б визначали наявність між сторонами спору про право, відділенням фонду у відповіді не було зазначено. До того ж як у відзиві, так і в судовому засіданні, представники Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не заперечували право [PERSON] на звернення з питання отримання такого роду страхових виплат. Оскільки підставою ініціювання залишення заяви без руху у зв`язку з наявністю спору про право є лише твердження представника Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, яке не має під собою жодного підґрунтя чи доказів, на переконання суду, встановленню заявленого [PERSON] факту не передує виникнення спору про право. Приходячи до такого висновку, суд зауважує, що саме по собі рішення суду про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника лише надає заявникові право на звернення до відповідних органів фонду соціального страхування щодо вирішення питання призначення їй страхових виплат відповідно до ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», однак ніяким чином не визначає для фонду соціального страхування імперативний припис чи обов`язок в призначенні таких виплат. Питання призначення страхових виплат вирішується окремо фондом страхування в межах його компетенції та відповідно до вимог закону, а у випадку виникнення спору - такий спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки фонд є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує ч.7 ст.294 ЦПК України, п.51 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати в цивільних справах», у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved