Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду із заявою, в якій просить встановити факт належності його матері пенсійного посвідчення. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , [INFO] . Після її смерті він звернувся до Марганецького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) з заявою про виплату допомоги на поховання. Йому відмовили, оскільки в паспорті прізвище матері записано « [PERSON] », а в пенсійній справі « [PERSON] ». Заявник зазначає, що встановлення факту належності пенсійного посвідчення його матері потрібно для отримання допомоги на поховання. Заявник надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа подала до суду відзив на заяву та просила закрити провадження по даній справі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 2 вказаної статті передбачає, що ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.5). Листом № 307/04.13-06 від 18.02.2020 року Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відділ з питань виплати пенсій № 11 заявнику [PERSON] відмовлено у виплаті допомоги на поховання, оскільки є розбіжності у прізвищі матері, в документах пенсійної справи прізвище вказано « [PERSON] » (а.с.15). Судом встановлено, що заявник є сином померлої [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , номер пенсійної справи 128964 прізвище померлої вказане « [PERSON] » (а.с.4). Так, згідно копії паспорта (а.с.10), копії свідоцтва про шлюб (а.с.9), копії трудової книжки (а.с.7) прізвище померлої зазначено « [PERSON] », а у пенсійному посвідченні № 742 (а.с.4) її прізвище значиться як « [PERSON] ». Отже, з вказаних документів можна зробити висновок, що « [PERSON] » та « [PERSON] » - одна й та сама особа. Оскільки невідповідність в написанні прізвища, ім`я по батькові померлої матері заявника в правовстановлюючих документах перешкоджає реалізації його права на отримання допомоги на поховання, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту належності посвідчення № 742 виданого 27.01.2004 року УПФУ в м.Марганець Дніпропетровської області та пенсійної справи № [NUMBER] , заведеної на ім`я [PERSON] саме померлої [PERSON] , [INFO]. Враховуючи викладене,

Outcome: approved