Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування вказує, що він, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], [INFO] . [INFO] року його мати, [PERSON], померла, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть. Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина, на належне їй майно. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], увійшло нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері [PERSON], передбачений ст. 1270 ЦК України, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушиної Наталії Юріївни із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровано спадкову справу № 57527721, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 40570604 від 04 червня 2015 року . Однак, на даний час виникла ситуація, за якої не має можливості оформити право власності на належне майно, що залишилася після смерті матері, адже після того, як звернувся до нотаріуса із проханням видати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, зокрема на спірну двокімнатну квартиру, було повідомлено, що хоча мати, [PERSON], і залишила на випадок своєї смерті Заповіт від 18 грудня 2003 року на його ім'я, однак, зважаючи на орфографічну помилку, невірно зазначила переклад його прізвища з російської на українську мову, внаслідок чого в Заповіті його прізвище зазначено не «[PERSON], а «[PERSON]» [PERSON] . При цьому, нотаріус, відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину як за заповітом, так і за законом, мотивуючи свою відмову не лише тим, що існують розбіжності у написанні прізвища, зазначеного в паспорті та Заповіті, але також у зв'язку із тим, що навіть попри те, що згідно наданих документів, вбачається, що [PERSON] дійсно являється матір'ю, однак, успадкувати належне їй майно, як спадкодавець першої черги не має можливості через існування Заповіту, хоча і складеного на його ім'я, проте з допущеною орфографічною помилкою. Враховуючи вище викладене, а також те, що встановлення у даній справі фактів, що мають юридичне значення, необхідне для прийняття спадщини, змушений звернутися до суду із даною Заявою про встановлення того юридичного факту, що він [PERSON] дійсно є сином [PERSON], а також того факту, що [PERSON], тобто син спадкодавця [PERSON], та зазначений матір'ю спадкоємець за Заповітом [PERSON] є однією і тією ж особою. Зважаючи на те, що від юридичних фактів, які просить суд визнати та встановити, залежать його майнові права та обов'язки, для можливості всебічного і повного врегулювання цих питань змушений звернутись із даною заявою до суду та просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те, що «[PERSON], [INFO]», та «[PERSON]», зазначений спадкоємцем в Заповіті серії [NUMBER], складеному 18 грудня 2003 року [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 9с-2254, являється однією і тією ж особою. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, те, що [PERSON], [INFO], являється, [PERSON], [INFO], матір'ю. В судовому засіданні 26.04.2016 року представник заявника заяву підтримав та просив задовольнити. В судове засідання 25.05.2016 року представник заявника не з*явився, подав заяву в якій просив провести розгляд справи без його участі. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі заявника. Представник зацікавленої особи також в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] року, [PERSON], померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, на належне їй майно. До складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON], увійшло нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS]. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері [PERSON], передбачений ст. 1270 ЦК України, [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Первушиної Наталії Юріївни із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було зареєстровано спадкову справу № 57527721, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 40570604 від 04 червня 2015 року . Однак, на даний час виникла ситуація, за якої він не має можливості оформити право власності на належне спадкодавцю майно, що залишилася після смерті матері, адже після того, як я звернувся до нотаріуса із проханням видати Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, зокрема на спірну двокімнатну квартиру, було повідомлено, що хоча мати, [PERSON], і залишила на випадок своєї смерті Заповіт від 18 грудня 2003 року на його ім'я, однак, зважаючи на орфографічну помилку, невірно зазначила переклад його прізвища з російської на українську мову, внаслідок чого в Заповіті його прізвище зазначено не «[PERSON], а «[PERSON]» [PERSON]. При цьому, нотаріус, відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину як за заповітом, так і за законом, мотивуючи свою відмову не лише тим, що існують розбіжності у написанні прізвища, зазначеного в паспорті та Заповіті, але також у зв'язку із тим, що навіть попри те, що згідно наданих документів, вбачається, що [PERSON] дійсно являється матір'ю, однак, успадкувати належне їй майно, як спадкодавець першої черги не має можливості через існування Заповіту, хоча і складеного на його ім'я, проте з допущеною орфографічною помилкою. Зокрема, українською мовою він записаний як «[PERSON]», а російською мовою - «[PERSON]». Той факт, що попри розбіжності в орфографічних фіксаціях його прізвищі «[PERSON] / [PERSON]», зазначених в паспорті та Заповіті [PERSON] відповідно, він , [PERSON], та особа, зазначена в Заповіті від 18 грудня 2003 року, тобто [PERSON], являємось ідентичними особами, тобто однією і тією людиною, підтверджується Експертним висновком № 056/696-m-2 від 28 грудня 2015 року, складеним Українським бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України , про що свідчить копія Експертного висновку . Як вбачається зі Свідоцтва про народження заявника матір'ю записана [PERSON]. Як убачається з матеріалів справи [PERSON], перебувала у шлюбі двічі, і [PERSON], народився від її першого шлюбу з [PERSON], шлюб із яким було укладено 27 березня 1944 року (актовий запис № 168), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00016161739 від 29 грудня 2015 року (копія Витягу додається). І як вбачається із зазначеного Витягу № 00016161739 від 29 грудня 2015 року, матір заявника, до шлюбу записана як «[PERSON]», а після шлюбу як «[PERSON]». Після розірвання шлюбу, мати 01 квітня 1946 року уклала новий шлюб із [PERSON] (актовий запис про шлюб № 832), що підтверджується Висновком № 147 від 01 грудня 2015 року про внесення змін до актового запису цивільного стану, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. При цьому, як вбачається із зазначеного Висновку, який було складено Відділом РАЦС в тому числі і на підставі дослідження та аналізу актового запису про шлюб № 832 від 01 квітня 1946 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], тобто спадкодавцем, а також як підтверджується Листом Відділу РАЦС Подільського РУЮ у м. Києві № 660/02-04-32 від 18 лютого 2016 року, отриманим на мій запит дівоче прізвище матері, так само як і в актовому записі про шлюб із його батьком, зазначено як «[PERSON]», а її ім'я та по-батькові, при цьому, також співпадають із даними у Заповіті, у Свідоцтві про моє народження заявника та актовому записі про перший шлюб . Все вище зазначене дає підстави стверджувати, що спадкодавець [PERSON] та [PERSON], яка записана матір'ю заявника в Свідоцтві про народження, являються однією і тією ж особою. Тобто, є доведеним той факт, що спадкодавець [PERSON], яка залишила Заповіт від 18 грудня 2003 року на ім*я заявника по справі, дійсно являється його матір'ю. На підставі викладеного та

Outcome: approved