Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення вказавши, що він має намір стати членом Вищої Ради [PERSON] . В кваліфікаційних вимогах до посади, що визначені в ч. 1 ст.6 ЗУ «Про Вишу раду правосуддя» від 21.12.2016 року N 1798-VIII (надалі - «Закон №1798-VIII»), зокрема, вказано, що посаду члена Вищої ради правосуддя може бути обраний (призначений) громадянин України, не молодший тридцяти п`яти років, який володіє державною мовою, має вищу юридичну освіту та стаж професійної діяльності у сфері права не менше п`ятнадцяти років, належить до правничої професії та відповідає критерію політичної нейтральності. Питання зі стажем професійної діяльності у заявника виникло 19.12.2018 року під час проведення XVI позачергового з`їзду суддів України. Складність у визначенні стажу професійної діяльності у сфері права, виникла у заявника в ході реалізації його бажання бути обраним на вказану посаду та від встановлення факту наявності у заявника відповідного стажу професійної діяльності у сфері права виникає право бути обраним чи призначеним на вказану посаду. Заявник зазначає, що його професійна діяльність у сфері права розпочалася на наступний день після закінчення вищого навчального закладу та отримання вищої юридичної освіти за спеціальністю «правознавство» (освітньо-кваліфікаційний рівень - юрист), тобто з 28.06.2001 року (лист КНУВС №47/2-159 від 12.03.2008 року, диплом спеціаліста, трудова книжка). Професійною діяльністю займався систематично, перебуваючи на посадах: інспектора Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Рівненській області з 28.06.2001 по 21.09.2004 року; слухача Інституту підготовки професійних суддів при Одеській національній юридичній академії з 01.09.2004 по 04.07.2005 року; юрисконсульта Дистриб`юторської компанії ПП «Бережной» з 03.08.2005 по 27.12.2005 року; головного спеціаліста-юрисконсульта Управління з контролю за використанням та охороною земель у Рівненській області з 10.07.2006 по 10. 10.2007 року юриста ТОВ «Західноукраїнський юридичний альянс» з 11.10.2007 по 29.0 1.2010 року та з 18.03.2011 по 20.11.2012 року; адвоката з 10.03.2011 по 20.11.2012 року; судді Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя з 01.10.2012 року по даний час. Відтак, заявник вважає, що стаж його професійної діяльності у сфері права з 28.06.2001 року (набуття права та початок діяльності) по 19.12.2018 року (проведення XVI позачергового з`їзду суддів України, де стаж був поставлений під сумнів) складав 17 років 5 міс 21 день. З вищевказаних підстав, [PERSON] просить суд встановити факт, що станом на 19.12.2018 року стаж його професійної діяльності у сфері права складає 17 років 5 міс 21 день. У судове засідання заявник не з`явився, надав суду заяву щодо можливості слухання справи за його відсутністю та ухвалити рішення на підставі його заяви та наявних письмових доказів по справі. Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв або клопотань щодо розгляду справи за його відсутністю до суду не подавав. Заперечень до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення до суду не надходило. У відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані заявником докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ За правилами\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно з вимогами ч.2\~ст. 315 ЦПК України\~та роз`яснень, даних у п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чиним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п.1, 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня1995 року\~(зі змінами), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та наявність певного стажу роботи визначається у порядку, передбаченому законодавством, що регулює правовідносини, з якими пов`язана необхідність встановлення цього стажу. В ході судового розгляду та для вірного вирішення даної справи, суд розмежував два поняття: стаж професійної діяльності у сфері права та стаж роботи у галузі права. Поняття «професійна діяльність у сфері права» з`явилось в законодавстві України в процесі впровадження нової судової реформи, вперше - в ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, в змінах до Конституції України, які набрали чинності 30.09.2016 року, в подальшому - і в ЗУ «Про Вишу раду правосуддя» від 21.12.2016 року №1798-VIII. Поняття «робота у галузі права» відповідно містилося в попередній редакції Конституції України, ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», та в ЗУ «Про Вишу раду юстиції». Як відомо, рішенням Вищої ради юстиції від 12.01.2017 року №11/0/15-17 Вища рада юстиції реорганізована шляхом перетворення у Вишу раду правосуддя. Питання застосування на практиці поняття «робота в галузі права» стояло і раніше, проте було роз`яснене рішенням Вищої ради юстиції від 16.10.2001 року №512 за зверненням голови апеляційного суду м. Севастополя. Так, ВРЮ дійшла висновку: що до стажу роботи в галузі права включається робота в органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях будь-якої форми власності на посадах, які повинні заміщатися фахівцями з вищою юридичною освітою відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня; також робота на інших посадах, якщо вона безпосередньо пов`язана із захистом прав і законних інтересів громадян та юридичних осіб, зміцнення законності та правопорядку, потребує знань у будь-яких галузях права і вміння застосовувати їх на практиці; стаж роботи в галузі права визначається на підставі записів у трудовій книжці; в необхідних випадках до часу роботи в галузі права зараховувати час роботи в галузі права в період навчання у вищому навчальному закладі третього і четвертого рівня акредитації, але не більше одного року. Оскільки з`явилася нова вимога про «діяльність», а не «роботу», відсутнє законодавче визначення останнього, у зв`язку із проведенням процедур добору кандидатів на посаду суддів Вища кваліфікаційна комісія суддів України також його роз`яснила. Таке роз`яснення міститься на офіційному сайті Комісії в розділі «Новини». Так, на думку ВККСУ: особу може (а може й не може) бути допущено до участі у доборі за умови отримання нею кваліфікаційних рівнів «спеціаліст», «магістр» та/або отримання диплома спеціаліста, магістра, або прирівняних до них; за змістом діяльність особи за спеціальністю у сфері права передбачає розроблення або застосування норм права; має (діяльність) систематичний характер; до такої діяльності ВККСУ віднесла, зокрема, діяльність протягом встановленого законом строку за спеціальністю: 1) у судах та органах судової влади; 2) в органах прокуратури; 3) в адвокатурі; 4) у нотаріаті; 5) органах державної влади та місцевого самоврядування; 6) в Президії Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також у наукових та науково-педагогічних установах, організаціях та їх підрозділах, які діють в галузі права; 7) підприємствах, установах, організаціях, зокрема на керівних та адміністративних посадах, у разі якщо така діяльність або повноваження особи чи види діяльності органу, підприємства, установи, організації передбачали, зокрема, нормотворчість, правозастосування, правову допомогу, юридичне забезпечення діяльності, претензійну роботу, виконання судових рішень, юридичне представництво інтересів осіб, захист від кримінального обвинувачення. З тлумачення ВККСУ вбачається, що: діяльність у сфері права розпочинається з моменту здобуття особою вищої юридичної освіти, отримання диплома спеціаліста; діяльність передбачає розроблення або застосування норм права; діяльність має носити систематичний характер; діяльність зараховується коли особа працює на визначених ВККСУ посадах. Проте, таке твердження не відповідає змісту «діяльності», яка за своєю суттю є більш ширшим поняттям ніж «робота на визначених ВККСУ посадах». За такого роз`яснення по заувагою залишилися професійна діяльність осіб, які були та є фахівцями в галузі права та представляли інтереси громадян в справах про адміністративні правопорушення (ст.270 КУпАП), проте не працювали на вказаних ВККС посадах. Також фахівці в галузі права, які представляли інтереси сторін в цивільних справах за таких же умов (ст.40 ЦПК України в редакції 05.10.2016 року). Звертаючись до суду, заявник просив встановити факт наявності у нього стажу професійної діяльності у сфері права за наступних критеріїв: набуття права на зайняття професійною діяльністю у сфері права; систематичність застосування на практиці норм права; безперервність його професійної діяльності. Питання зі стажем професійної діяльності виникло у заявника 19.12.2018 року під час проведення XVI позачергового з`їзду суддів України, відповідно й просив встановити факт на зазначену дату. Проте, його професійна діяльність у сфері права розпочалася на наступний день після закінчення вищого навчального закладу та отримання вищої юридичної освіти за спеціальністю «правознавство» (освітньо-кваліфікаційний рівень - юрист), тобто з 28.06.2001 року (лист КНУВС №47/2-159 від 12.03.2008 року, диплом спеціаліста, трудова книжка). Професійною діяльністю він займався систематично, перебуваючи на посадах: інспектора Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Рівненській області з 28.06.2001 по 21.09.2004 року; слухача Інституту підготовки професійних суддів при Одеській національній юридичній академії з 01.09.2004 по 04.07.2005 року; юрисконсульта Дистриб`юторської компанії ПП «Бережной» з 03.08.2005 По 27.12.2005 року; головного спеціаліста-юрисконсульта Управління з контролю за використанням та охороною земель у Рівненській області з 10.07.2006 по 10. 10.2007 року юриста ТОВ «Західноукраїнський юридичний альянс» з 11.10.2007 по 29.0 1.2010 року та з 18.03.2011 по 20.11.2012 року; адвоката з 10.03.2011 по 20.11.2012 року; судді Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя з 01.10.2012 року по даний час. Таким чином встановлено, що з моменту отримання права на зайняття діяльністю у сфері права діяльність заявника була систематичною та не переривалась. Іншими, окрім професійної діяльності у сфері права, [PERSON] не займався. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням від 07.10.2005 року Вища кваліфікаційна комісія суддів України задовольнила скаргу [PERSON] та скасувала висновок відносно нього Кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Житомирського апеляційного округу, встановивши факт, що його кандидатура на той час відповідала вимогам ст. 127 Конституції України відповідно до первісної редакції - одна з вимог наявність стажу роботи у галузі права не менш як три роки). А з зазначеного періоду він безперервно, до обрання суддею, вів справи (окрім кримінальних) фізичних та юридичних осіб, представляв їх інтереси в судах усіх інстанцій на підставі відповідних документів, про що свідчать витяги з судових рішень, довіреності на представлення інтересів, що долучені до заяви та містяться в матеріалах справи. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у [PERSON] наявний стаж роботи у сфері права з 28.06.2001 року (набуття права та початок діяльності) по 19.12.2018 року (проведення XVI позачергового з`їзду суддів України, де стаж був поставлений під сумнів) що становить 17 років 5 міс 21 день. Відповідно до п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із Законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Отже, факт встановлення стажу роботи [PERSON] у сфері права породжує юридичний наслідок, у вигляді можливості стати членом Вищої Ради Правосуддя. Відповідно до ч.1\~ст.43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved