Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 04 квітня 2003 року Страхоліською сільською радою Іванківського району Київської області йому було видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , який зареєстрований 04 квітня 2003 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 358. Цим державним актом посвідчується передача на підставі рішення виконкому Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області від 31.10.2002 року № 15 йому в приватну власність земельних ділянок площею 0,9244 га в межах згідно плану. В заявника виникла необхідність у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та присвоїти земельним ділянкам кадастрові номери, але компетентними фахівцями було відмовлено у виготовленні необхідної для цього документації із землеустрою через те, що зазначене в паспорті його прізвище « [PERSON] » не збігається з прізвищем « [PERSON] », зазначеним в державному акті. На думку заявника, вказана помилка у написані прізвища виникла при заповненні друкарським способом бланка зазначеного державного акта. Сторони в підготовче судове засідання не з`явилися. Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи провести в його відсутності, позовні вимоги підтримує. Заінтересована особа, Страхоліська сільська рада, звернулися до суду із листом, в якому просять розгляд справи провести без участі представника сільської ради, позов [PERSON] визнають, заперечень не мають. Враховуючи вимог частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». Суд, вивчивши докази, якими обгрунтовуються позовні вимоги, враховуючи визнання позову заінтересованою особою, приходить до висновку про задоволення заяви як обгрунтованої доказами. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч.2 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заінтересована особа позов визнали. Згідно вимог п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заявник надав суду належні докази: копії свого паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, в яких прізвище заявника вказано « [PERSON] » (а.с.3,4). Враховуючи вимоги п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про вставлення факту належності правовстановлюючих документів в зв`язку з розбіжністю в записах. Судом встановлено, що Державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] , виданий [PERSON] на підставі рішення Виконкому Страхоліської сільської Ради народних депутатів від 31.10.2002 року № 15, про те, що йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,9244 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території [ADDRESS] та призначена для ведення особистого селянського господарства - 0,7557 га, будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,1687 га (а.с.5). З наданих заявником паспорту (а.с.3) та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (а.с.4) слідує, що прізвище заявника вказано «[PERSON]» Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, який дає право на користування земельною ділянкою заявником, а саме: державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , який виданий 04 квітня 2003 року, належить [PERSON] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі допущено помилку в написанні прізвища заявника, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає заявнику в реалізації його права на володіння та користування земельною ділянкою. Таким чином, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній, а метою встановлення факту, що має юридичне значення - належності правовстановлюючого документа заявнику, є користування земельною ділянкою. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа. На підставі викладеного та

Outcome: approved