Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що в період часу з 24.09.1992 року по 24.11.1995 року заявник проходив військову службу на офіцерських посадах у 254 учбовому танковому полку 119 Гвардійського об`єднаного навчального центру Прикарпатського воєнного округу (військова частина [NUMBER] ), що дислокувався в м. Бердичів Житомирської області. В період з 24.11.1995 року по 21.04.1997 року заявник проходив військову службу у 248 окремій навчальній роті РХБЗ 119 Гвардійського об`єднаного навчального центру Прикарпатського воєнного округу (військова частина [NUMBER] ), що дислокувався в м. Бердичів Житомирської області. Відповідно, у вказаний проміжок часу заявник проживав в м. Бердичів Житомирської області та був зареєстрований (прописаний) згідно діючого законодавства при вказаних військових частинах. Враховуючи вказані обставини записи про реєстрацію місця проживання заявника при військових частинах [NUMBER] та [NUMBER] мали б бути занесені до відповідного журналу обліку заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, до будинкової (домової) книги, картки прописки, адресних листків (інших документів про прописку, реєстрацію та виписку). На даний час в заявника виникла необхідність отримати документ, що підтверджує невикористання заявником житлових чеків для приватизації державного житлового фонду в м. Бердичів за період з 24.09.1992 року по 21.04.1997 року. Протягом 2016-2017 років заявник неодноразово звертався до Бердичівської міської ради з метою отримання довідки щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, проте отримав відповідь, де вказано, що єдиною підставою для видачі довідки про участь в приватизації державного житлового фонду в м. Бердичеві є засвідчена копія паспорта з усіма сторінками реєстрації або довідка про реєстрацію особи в м. Бердичів. Проте, паспорт заявнику було видано лише 10.10.1995 року, оскільки згідно діючого на той час законодавства військовослужбовцям паспорт під час проходження військової служби не видавався, а документом, що посвідчував особу, було посвідчення особи офіцера. У свою чергу військові частини [NUMBER] та [NUMBER] , в яких заявник був зареєстрований протягом вказаного періоду, на даний час розформовані, а їх документація передана на зберігання до інших державних органів та архівів. Заявником вжито вичерпних заходів, спрямованих на самостійне отримання інформації на підтвердження факту реєстрації у військових частинах, проте безрезультатно. Таким чином, у зв`язку з відсутністю оригіналів документів та книг обліку реєстрації/зняття з реєстрації, які слугували підставою для підтвердження реєстрації місця проживання заявника за вказаною адресою у військовій частині [NUMBER] , оскільки вказані документи втрачені, а отримання дублікатів є неможливим, з метою реалізації права заявника на отримання довідки щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, заявник вимушений був звернутись до суду з даною заявою, в якій просив встановити факт його зареєстрованого місця проживання у період з 24.09.1992 року по 10.10.1995 року за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Оскома О.М. заявлені вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи Бердичівської міської ради Житомирської області за довіреністю Окунь О.М. до судового засідання не з`явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, що відповідає положенням ч.3 ст.211 ЦПК України, при вирішенні даної заяви покладається на розсуд суду. А тому, заслухавши пояснення заявника та його представника, показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в період часу з 24.09.1992 року по 24.11.1995 року заявник проходив військову службу на офіцерських посадах у 254 учбовому танковому полку 119 Гвардійського об`єднаного навчального центру Прикарпатського воєнного округу (військова частина [NUMBER] ), що дислокувався в м. Бердичів Житомирської області. В період з 24.11.1995 року по 21.04.1997 року заявник проходив військову службу у 248 окремій навчальній роті РХБЗ 119 Гвардійського об`єднаного навчального центру Прикарпатського воєнного округу (військова частина [NUMBER] ), що дислокувався в м. Бердичів Житомирської області, що підтверджується Випискою з послужного списку на підполковника у запасі [PERSON] від 12.02.2019 року №55/ВК (а.с.8-9). Відповідно, у вказаний проміжок часу заявник проживав в м. Бердичів Житомирської області та був зареєстрований (прописаний) згідно діючого законодавства при вказаних військових частинах. Враховуючи вказані обставини записи про реєстрацію місця проживання заявника при військових частинах [NUMBER] та [NUMBER] мали б бути занесені до відповідного журналу обліку заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, до будинкової (домової) книги, картки прописки, адресних листків (інших документів про прописку, реєстрацію та виписку). На даний час в заявника виникла необхідність отримати документ, що підтверджує невикористання заявником житлових чеків для приватизації державного житлового фонду в м. Бердичів за період з 24.09.1992 року по 21.04.1997 року. Протягом 2016-2017 років заявник неодноразово звертався до Бердичівської міської ради з метою отримання довідки щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, проте отримав відповідь, де вказано, що єдиною підставою для видачі довідки про участь в приватизації державного житлового фонду в м. Бердичеві є засвідчена копія паспорта з усіма сторінками реєстрації або довідка про реєстрацію особи в м. Бердичів. Проте, паспорт заявнику було видано лише 10.10.1995 року, оскільки згідно діючого на той час законодавства військовослужбовцям паспорт під час проходження військової служби не видавався, а документом, що посвідчував особу, було посвідчення особи офіцера. У свою чергу військові частини [NUMBER] та [NUMBER] , в яких заявник був зареєстрований протягом вказаного періоду, на даний час розформовані, а їх документація передана на зберігання до інших державних органів та архівів. З матеріалів справи вбачається, що заявником вжито вичерпних заходів, спрямованих на самостійне отримання інформації на підтвердження факту реєстрації місця проживання у військових частинах, проте безрезультатно. Так, зокрема, згідно листа Бердичівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №Т-9/6/1814-19/1814/603-19 від 26.04.2019 року вбачається, що надати інформацію про реєстрацію місця проживання при військових частинах у період з 24.09.1992 року по 21.04.1997 року не має можливості, так як книги обліку реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб військових частин [NUMBER] та [NUMBER] були передані до органу реєстрації Бердичівської міської ради згідно акту прийому передачі книг обліку, карток реєстрації осіб військових частин м. Бердичева від 31.03.2016 року (а.с.14). На звернення заявника до відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради із запитом на отримання інформації щодо підтвердження місця реєстрації заявника в період часу з 24.09.1992 року по 24.11.1995 року, заявнику було видано довідку про реєстрацію місця проживання особи від 19.08.2019 року №5174, згідно якої [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 10.10.1995 року по 11.06.1996 року (а.с.18) та довідку про реєстрацію місця проживання особи від 19.08.2019 року №5173, згідно якої [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.06.1996 року по 30.05.1997 року (а.с.18). Тоді, як з письмової заяви заінтересованої особи Бердичівської міської ради Житомирської області від 27.11.2019 року вбачається, що для видачі довідки про реєстрацію місця проживання заявника за період з 24.09.1992 року по 10.10.1995 року у Бердичівської міської ради Житомирської області не має законних підстав, оскільки інформація щодо реєстрації громадянина [PERSON] за вказаний період у книгах обліку реєстрації/зняття з реєстрації відсутня (а.с.51-52). Проте, згідно архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/8658 від 27.05.2019 року вбачається, що в книзі алфавітного обліку офіцерів військової частини [NUMBER] стосовно адреси сім`ї [PERSON] зазначено [ADDRESS] . Інша інформація стосовно адреси реєстрації (прописки) [PERSON] в документах військової частини [NUMBER] , які знаходяться на зберіганні в архіві, відсутня (а.с.27). Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/8658 від 27.05.2019 року вбачається, що книга алфавітного обліку офіцерів військової частини [NUMBER] , в якій зазначена адреса сім`ї [PERSON] розпочато 24.11.1992 року та закінчено 30.01.1998 року. Дати початку та закінчення справи відповідають крайнім датам документів, які в ній підшиті (а.с.29). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що інформація щодо реєстрації громадянина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за період з 24.09.1992 року по 10.10.1995 року у книгах обліку реєстрації/зняття з реєстрації відсутня, а інші докази, які б підтверджували факт реєстрації місця проживання заявника у вказаний період, заявником віднайти не вдалося. Проте, факт реєстрації місця проживання заявника за адресою: [ADDRESS] за період з 24.09.1992 року по 10.10.1995 року, на думку суду, підтверджується наступними доказами. Підпунктом «г» пункту 3 Постанови Ради Міністрів СРСР «Про деякі правила прописки громадян» №678 від 28.08.1974 року, в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин, незалежно від розміру житлової площі дозволяється прописка прибувших для тимчасового проживання: військовослужбовців, які перебувають на дійсній військовій службі надтермінової служби, прапорщиків, мічманів і офіцерів Збройних Сил СРСР, органів Комітету державної безпеки СРСР (з членами сімей) на житлову площу військової частини на час до отримання житлової площі у встановленому порядку. У відповідності до чинних на момент виникнення правовідносин спеціалізованих нормативно-правових актів щодо проходження військової служби, а саме Розпорядження Ради Міністрів СРСР від 02.11.1989 року №1943 з питань прописки військовослужбовців (з членами сімей) за місцем дислокації військової частини, яке було оголошене наказом Міністра Оборони СРСР від 11.01.1990 №20, а також Постанови Ради Міністрів СРСР від 01.06.1990 року №568 «Про прописку членів сімей військовослужбовців», яка була оголошена наказом Міністерства Оборони СРСР від 23.06.1990 року №240, заявник в судовому засіданні стверджував, що він прописався при військовій частині [NUMBER] , так як скористався своїм правом на прописку з моменту прибуття на військову службу. Факт реєстрації місця проживання заявника за адресою: [ADDRESS] , в період часу з 24.09.1992 року по 10.10.1995 року також підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , який проходив військову службу разом із заявником у військовій частині [NUMBER] у вказаний період. Так, згідно довідки [INFO] від 04.12.2019 року №1659 [PERSON] , [INFO] , дійсно проходив військову службу в 254 навчальному танковому полку 119 гвардійського окружного центру підготовки молодших спеціалістів (танкових військ) з 14.10.1992 року по 12.04.1999 року, підстава: особова справа №4, наказ Ком. Прик.ВО №0276 від 14.10.1992, наказ командира військової частини [NUMBER] (м. Бердичів) №74 від 14.04.1999 (а.с.55). З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, його показання об`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі. Крім того, у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», яка гласить, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підствах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами, та відповідно до ст.ст.37, 39 ЖК УРСР (в редакції на момент виникнення правовідносин) за місцем військової служби заявник був поставлений на квартирний облік (облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов) в Бердичівському гарнізоні з 08.09.1992 року, що підтверджується довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир №1765 від 26.05.2010 року (а.с.11) та витягом з протоколу №6 від 08.09.1992 року (а.с.10). Тоді, як відповідно до п.18 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» №470 від 11.12.1984 року, заява про взяття на квартирний облік подається до адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік. До заяви додаються: довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, видана організацією, яка здійснює експлуатацію жилого будинку, або громадянином, який має у особистій власності жилий будинок. Системний аналіз вищенаведених положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що однією з обов`язкових умов для зарахування на квартирний облік є наявність факту прописки у вказаному населеному пункті. А тому, довідка Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир №1765 від 26.05.2010 року (а.с.11) та витяг з протоколу №6 від 08.09.1992 року (а.с.10), є беззаперечними доказами, що на той момент, а саме 08.09.1992 року, заявник вже був зареєстрований (прописаний) у військовій частині [NUMBER] , так як подані ним документи були достатньою підставою для зарахування на квартирний облік при військовій частині [NUMBER] . Також, факт реєстрації заявника в м. Бердичів підтверджується вищезгаданими довідками Галузевого архіву Міністерства оборони України, в яких зазначено, що з 24.11.1992 року адресою проживання заявника та його сім`ї значиться: « [ADDRESS] » (а.с.27, 29). Зі змісту частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Так, свого часу Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що інформація щодо реєстрації громадянина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період часу з 24.09.1992 року по 10.10.1995 року у книгах обліку реєстрації/зняття з реєстрації відсутня, а інші докази, які б підтверджували факт реєстрації місця проживання заявника у вказаний період, заявником віднайти не вдалося, проте вказаний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання документу, що підтверджує невикористання заявником житлових чеків для приватизації державного житлового фонду в м. Бердичів за період з 24.09.1992 року по 21.04.1997 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява заявника підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved