Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Заявник [PERSON] сільська рада Нікольського району Донецької області звернувся до суду з даною заявою, з урахуванням уточнених вимог, вказуючи, що в листопаді 1998 року померла [PERSON]. У власності померлої залишилась земельна ділянка (пай) розміром 5,79 га - рілля, 1,00 га - пасовища розташована на території [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області, яка належала останній на підставі сертифікату серії ДН № 0197461 від 05.11.1996 року. Перед смертю [PERSON] проживала на території [PERSON] сільської ради. Спадкоємців за законом та заповітом у померлої [PERSON] не має. На підставі ст. 1277 ЦК України просить визнати спадщину померлої [PERSON], яка мешкала в с. Зелений Яр, відумерлою. Представник заявника [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області [PERSON] в судовому засіданні заяву, з урахуванням уточнень, по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на її задоволенні. Суду пояснила, що 07.11.1998 року померла [PERSON], яка на час смерті проживала в [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, розміром 5,79 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради та належить їй на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Після відкриття спадщини пройшло багато часу, але її так ніхто і не прийняв, оскільки спадкоємців немає, а тому є всі підстави визнати дану спадщину відумерлою. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00017617588 від 03.02.2017 року [PERSON] померла 07.11.1998 року у віці 75 років в с. Зелений Яр, Володарського району Донецької області про що вчинено відповідний актовий запис № 23. Відповідно до повідомлення [PERSON] сільської ради Нікольського району Донецької області за. № 1082 від 04.01.2017 року [PERSON] з 12.09.1978 року була зареєстрована в [INFO] до дня смерті. Згідно повідомлення Відділу Держгеокадастру у Володарському районі Донецької області за № 18-28-0.2-2012/2-16 від 21.12.2016 року на території Нікольського району Донецької області за громадянкою [PERSON] зареєстрований сертифікат на земельну частку (пай) серії ДН № 0197461 від 05.11.1996 із земель колишнього КСП «Зелений Яр», які знаходяться на території [PERSON] сільської ради. Державний акт на право власності на земельну ділянку за [PERSON] не зареєстрований. Відповідно до повідомлення Нікольської державної нотаріальної контори за № 556/01-24 від 15.05.2017 року після смерті [PERSON], яка померла 07.11.1998 року, до Нікольської держнотконтори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 47704845 від 15.05.2017 року. Згідно п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якого до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно розяснень, наданих Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON], а саме 07.11.1998 року, отже, спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Пунктом першим частини першої статті 555 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом. Із змісту статті 524 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що особисті немайнові права, які тісно повязані з майновими правами є предметом спадщини. Як вбачається з матеріалів справи власник сертифіката на право на земельну частку (пай) помер. Спадкоємців ані за законом, ані за заповітом немає. Оскільки держава завжди приймає спадкове майно і відмовитися від нього не має права ні за будь - яких обставин, при цьому, виходячи з вимог статті 524, 555 ЦК УРСР, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, будь - якого акта або дії для прийняття спадщини з боку держави не потрібно. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Таким чином, враховуючи, що право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату є спадщиною, до держави перейшло це право відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, а тому вважати його відумерлою спадщиною, відповідно до ст. 1277 ЦК України підстав немає, відповідно заява про визнання спадкового майна відумерлим не ґрунтується на вимогах закону, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed