Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою, у якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 травня 1996 року Молодіжним житловим комплексом на підставі розпорядження № 161/6 на квартиру [ADDRESS] . Заявник [PERSON] направила клопотання про розгляд заяви без її участі, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримує та просить задовольнити. Заінтересовані особи державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Меренкова Д.О., представник КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради у судове засідання не з`явились, просять розглядати справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст. ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 травня 1996 року Молодіжним житловим комплексом на підставі розпорядження № 161/6 належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . 16.01.2009 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] . У паспорті громадянина України виданому 13.02.2017 року ім`я заявника зазначено « [PERSON] », що не збігається з ім`ям зазначеним у свідоцтві про право власності на житло, де її ім`я зазначено « [PERSON] ». У зв`язку з невідповідністю імені у свідоцтві на право власності на житло, заявник не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для захисту права власності, а саме можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 ЦПК України, відповідно до ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме родинними стосунками з співвласниками, наявністю у заявника правовстановлюючих документів. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться на рахунок заявника.

Outcome: approved