Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] Після смерті останньої залишилась спадщина до якої входить - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Маяк», розміром 1,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 14.08.2008 року. 01.02.1999 року померла [PERSON] вчинила заповіт, яким усе своє майно заповіла йому. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконкому Вербовецької сільської ради Місько З.Д., зареєстрований в реєстрі за №5 та на день смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався. Спадкоємці, що мали б право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла, користується всім спадковим майном, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак при вивченні нотаріусом поданих документів, в тому числі і заповіту, було виявлено розбіжність в написанні його прізвища. Вказане є перешкодою в оформленні спадщини, а тому він просить встановити факт належності йому заповіту від 01.02.1999 року, вчиненого [PERSON] Представник заявника - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, обґрунтувала вищенаведеним та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи - [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, заслухавши доводи представників заявника та заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З пункту 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення » №5 від 31.03.1995 року видно, що в порядку окремого провадження суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.1999 року (а.с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, яку вона відповідно до заповіту від 01.02.1999 року, посвідченого секретарем виконкому Вербовецької сільської ради Місько З.Д., зареєстрований в реєстрі за №5, який на день смерті [PERSON] не змінювався та не скасовувався заповіла [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Згідно вищевказаних вимог закону спадкоємці, що мали б право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. З метою оформлення спадщини, заявник звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте при вивченні нотаріусом поданих документів, в тому числі і заповіту, в останньому було виявлено розбіжність в написанні прізвища заявника [PERSON] як «[PERSON]», що не співпадає із прізвищем у його паспорті, де він зазначений як «[PERSON]» . В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] та [PERSON], на якого вчинений заповіт, це одна й та сама особа. Вказане підтверджується також і довідкою Горішньошерівецької сільської ради №1171 від 20.09.2017 року (а.с. 10). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що факт належності заявнику заповіту від заповіту від 01.02.1999 року, вчиненого [PERSON] знайшов своє підтвердження і такий факт необхідно встановити. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки без його встановлення заявник позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину. На підставі викладеного та

Outcome: approved