Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

заявник, [PERSON] , звернувся до Міловського районного суду Луганської області із заявою про встановлення факту смерті своєї дружини [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Луганськ, Луганської області. Свої вимоги заявник мотивує тим, що померла, [PERSON] , доводиться йому дружиною. При звернені до Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , йому було відмовлено у його видачі оскільки, заявником пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», тому останній вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту смерті дружини. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник заінтересованої особи Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явилась, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення заявлених вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, про необхідність задоволення вимог виходячи з наступних підстав. Відповідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 8/ виданого 13.09.1960 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] /а.с. 5/, виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України у Луганській області 24.12.1998 року, слідує те, що заявник, [PERSON] , є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с. 7/ заявник фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] /.с. 9/, виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 25.12.1998 року, слідує те, що померла, [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 266 /а.с. 12/ виданого 12 жовтня 2019 року причина смерті [PERSON] - дисциркуляторна енцефалопатія III, атеросклероз судин головного мозку. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 13/, яке було видане так званим «Артемовским отделом записи актов гражданського состояния Луганського городского управления юстиции Министерства юстиции Луганськой Народной Республики» [PERSON] , померла [INFO] у м. Луганськ, Луганської області. Суд оцінює лікарняне свідоцтво та свідоцтво про смерть як доказ, на підставі якого можливо встановити наявність факту смерті не зважаючи на те, що документ не відповідають встановленому зразку, та виданий на тимчасово окупованій території України. Зазначене узгоджується із висновком Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України вбачається, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками або іншими законними представниками до суду за межами такої території України. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання». Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану». Згідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. У зв`язку із викладеним, орган державної реєстрації актів цивільного стану не міг на час звернення заявника зареєструвати факт смерті його дружини, адже [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України, де була похована за місцем свого фактичного мешкання.

Outcome: approved