Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити юридичний факт, а саме що йому належить державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 серпня 2003 року виданий громадянину України «[PERSON]». Мотивуючи свої вимоги наступним. Він має у своїй приватній власності земельну ділянку розташовану на території Різниківської сільської ради, однак при видачі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] у його прізвищі було допущено помилку, а саме замість правильного написання прізвища в графі виданого громадянину «[PERSON]» було записано «[PERSON]» ім'я та по батькові записано правильно «[PERSON]». У зв'язку із зазначеною помилкою у нього виникають труднощі у користуванні своєю земельною ділянкою , тому він вимушений звернутися до суду. Просить заяву задовольнити. У судове засідання заявник не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив її задовольнити. У судове засідання представник заінтересованої особи не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії паспорту заявника серії [NUMBER] виданого (а.с.3-5) Артемівським РВ УМВС України в Донецькій області 06 лютого 1996 року вбачається, що його прізвище та ім'я по батькові українською мовою є - [PERSON], російською мовою є - [PERSON]. Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] (а.с.6-7) [PERSON] належить земельна ділянка площею 5,04 га в межах згідно з планом на території Різниківської сільської ради, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського призначення, тобто окрім прізвища усі інші анкетні дані, у тому числі і ім'я по батькові співпадають з даними заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 2 статті 293 та пп.1 п.1 ст. 315 ЦПК України передбачений перелік підстав для розгляду справ в порядку окремого провадження серед яких є і встановлення факту родинних відносин. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ця теза підтверджена і п.1 Постанови Пленуму Верховного Cуду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Крім того, пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено те, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (п.1 ст. 81 ЦПК) За приписами ст.ст.76 - 81 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін; докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмету доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні був доведений факт належності заявнику правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 серпня 2003 року виданий громадянину України «[PERSON]». Оскільки встановлення факту належності даних документів іншим чином неможливо. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved