Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернулась до суду із заявою, якою просила суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], який помер 06 червня 2016 року, з 29 березня 2000 року по день смерті останнього. В обґрунтування зави вказано про те, що 06 червня 2016 року помер чоловік заявника, [PERSON], [INFO], про зо Харківським міським відділом РАЦС ГТУЮ у Харківській області складено відповідний актовий запис № 8648 від 07.06.2016 року. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 542859. У період з 05.08.1983 по 29.03.2000 заявник, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу заявником та її чоловіком, а також матірю заявника отримано 73/100 частини квартири [ADDRESS], яке було обміняно на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі заявник та [PERSON] проживали однією сімєю як чоловік і дружина, до часу смерті останнього. Формальне розірвання шлюбу, як стверджує заявник, було ініційовано нею з метою змусити її чоловіка зловживати алкоголем, проте [PERSON] не мав наміру розлучатись. Родичів та знайомих про розірвання шлюбу повідомлено не було, свідоцтво про розірвання шлюбу фактично не отримувалось, [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сімєю. Коли [PERSON] стало зле на роботі, його роботодавець про це сповістив саме заявника, яка і доглядала чоловіка до смерті. Після смерті, заявник отримала останню заробітну плату чоловіка та матеріальну допомогу на поховання. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину вказаної квартири, однак, зважаючи на формальну відсутність родинного звязку, заявник не має можливості довести своє право на спадщину за законом. У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали, надали довідку з місця проживання про склад сімї та прописку, згідно якої заявник є власником квартири [ADDRESS], та мешкає у квартирі разом із [PERSON] з 15.10.1997 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказані вище обставини під присягою свідка та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідченні вказані вище обставини підтвердили. Представник заінтересованої особи, Шостої ХДНК, у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином. Вислухавши пояснення заявника,її представника та свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви [PERSON] у звязку із наступним. Відповідно до приписів вимог ст.ст.27,28,29,30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 21Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Тобто, сім'ю, відповідно до ч. 2ст. 3 СК України, складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Ці права і обов'язки не обов'язково мають бути обов'язками щодо взаємного утримання. У судовому засіданні достовірно встановлено, що У період з 05.08.1983 по 29.03.2000 заявник, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. З моменту розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сімєю, вели спільний побут, що підтверджується показами свідків та довідкою з місця проживання, а також поясненнями заявника. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови позивача у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень заявника щодо сумісного проживання понад 5 років з [PERSON] у суду немає. Інформація щодо наявності інших спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] відсутня. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для встановлення факту проживання заявника разом із [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років.

Outcome: approved