Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив суд встановити факт постійного проживання в період з 1991 року до кінця 1992 року, на території України [PERSON], [INFO]. Заява обґрунтовується тим, що заявник у необхідно отримати документи,що посвідчують його особу, зокрема, паспорт громадянина України. В підтвердження вимог [PERSON] вказав, що народився у м. Кодима, Кодимського району, Одеської області. Потім їх сім»я переїхала на проживання в м. Вінницю. В червні 1991 року він закінчив 8 класів Вінницької середньої школи № 11 і проживав з сім»єю без реєстрації за адресою м. Вінниця вул. Московська, 88. У зв'язку з тим, що в позасудовому порядку встановити даний факт неможливо заявник звернувся до суду. 02.08.2018 року представник заінтересованої особи подав до суду відзив в якому зазначив, що заява [PERSON] не підлягає до задоволення в зв»язку з тим, що заявник не надав з належних та достовірних доказів які б підтверджували факт його постійного проживання на території України в період з 1991 року до кінця 1992 року. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги заяви з підстав викладених у ній, та просили суд винести рішення на користь заявника. Заявник додатково пояснив, що коли йому було 4,5 років він разом із сім'єю переїхав до м. Вінниця. Станом на серпень та листопад 1991 року він жив у м. Вінниці, працював як самозайнята особа укладення договорів, проживав без реєстрації. Заявник отримував паспорт СРСР, але потім його втратив. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечував проти заяви з підстав викладених у відзиві, просив суд відмовити в задоволенні заяви [PERSON] Свідок [PERSON] вказала, що являється сестрою заявника. В 1991 році їй було сім років і вона пам»ятає, що вони жили за адресою м. Вінниця, вул. Московська, 88. В подальшому їхня мати продала вказаний будинок і вони стали проживати на вулиці Глінки. Потім [PERSON] одружився та переїхав жити в село до дружини. Коли [PERSON] закінчив школу, - не знає. Вона маж паспорт громадянки України. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає заявника з дитинства. Його батько допомагав батькові заявника в будівництві, що здійснювалось в м. Вінниці по вул. Московській, 88. В 1991 році йому було приблизно 4-5 років і він з батьком ходив на будівництво, де грався з заявником. Заявник старше нього на 10 років. Потім він періодично бачився з заявником на базарі, біля 3-ї міської лікарні. В 10993 році він пішов до школи. Оцінивши докази, суд критично відноситься до довідки Асоціації органів самоорганізації населення м Вінниці квартального комітету мікрорайону «Царина» ( на а.с. 7), оскільки вона видана без належних підстав та не відповідає повноваженням органів організації населення, передбаченим ст. 14 ЗУ « Про органи самоорганізації населення» . Суд вважає вказану довідку на достовірним доказом та не приймає. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] народився 18.05.1976 року у м. Кодима, Кодимського р-н, Одеської обл. (на 3 а.с.). В червні 1991 року [PERSON] отримав неповну середню освіту, закінчивши 8 класів Вінницької середньої шкоди № 11 ( свідоцтво на 6 а.с.). [PERSON] проживав разом з батьками, сестрою [PERSON] і братом [PERSON] в м. Вінниці по вул.. Московській 88 ( пояснення свідків [PERSON], [PERSON]С.) Про те, жоден зі свідків на надав пояснень про факт проживання заявника у період відносно якого заявник просить встановити факт ( з 1991 року по кінець 1992 року в тому числі 24.08.1991 року та 13.11.1991 року. До правовідносин, які виникли, підлягають застосуванню норми ЗУ «Про громадянство України» та Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту постійного проживання на території України. Згідно ст.. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом не встановлено місце проживання заявника в період з початку 1991 року до 1992 року, в тому числі 28.08.1991 та 13.11.1991 року. Згідно п.п. 10 ч.1 ст.1 ЗУ « про громадянство України» безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Судом не встановлено фактів, які б свідчили проте, що заявник не виїздив з території України в період з початку 1991 року до кінця 1992 року. Належний і допустимих доказів проживання заявника на території України 28.08.1991 року та 13.11.1991 року суду не надано. Тому в задоволенні заяви належить відмовити. Судові витрати належить залишити за заявником. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed