Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила припинити опікунство [PERSON] над недієздатним [PERSON] та призначити її опікуном над [PERSON], посилаючись на те, що рішення суду [PERSON] визнаний недієздатним та йому призначено опікуна [PERSON], проте останній добросовісно не виконує свої опікунські обов'язки відносно брата [PERSON], про що було повідомлено виконкоми районної та селищної ради, які за результатами розгляду даного питання рекомендували звернутися до суду у відповідності до ст. 79 ЦК України. При цьому заявник акцентувала увагу на недоброзичливі відносини з боку [PERSON] з нею та іншими родичами. У судовому засідання заявник [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги заяви, просили суд її задовільнити. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Котелевської селищної ради Полтавської області в судове засідання не з'явився, надали суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника, вимоги заявника підтримали. Представник заінтересованої особи - Чутівське об'єднання управління Пенсійного фонду України (Котелевський сектор) в Полтавській області в судове засідання не з'явився, надали суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника, вимоги заявника підтримали. Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення Котелевської райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, просили розглянути справу без їх участі. Заінтересована особа - [PERSON] заперечував проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, виходить з такого. Щодо припинення опікунства суд зазначає наступне. Розглядом справи установлено, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2008 року [PERSON] визнано недієздатним та встановлено над ним опіку та призначено [PERSON] його опікуном (а.с. 10-11). Підстави припинення опіки визначені у статті 76 ЦК України. Із тексту заяви [PERSON] вбачається, що вона хоча і просить у вимогах припинити опікунство, однак не посилається на підстави припинення опіки, які визначені у статті 76 ЦК України та не наводить таких обставин. В той же час [PERSON] фактично ставить питання у заяві щодо зміни опікуна. Положеннями частини першої та другої статті 75 ЦК України передбачено, що суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця та суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. Частиною 2 ст. 241 ЦПК України визначено, що суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Отже, критерієм прийнятності стосовно можливості ініціювання питання про звільнення опікунства у суді є чітко визначений імперативний суб'єктний склад, а саме: ними є орган опіки та піклування або піклувальник і опікун. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] є рідною сестрою підопічного [PERSON], тобто заявник по даній справі є не повноважною особою, яка має право ініціювати питання та звертатися з заявою до суду про зміну опікуна. Разом з тим, суд не оминає увагою того, що під час дослідження матеріалів справи з'ясовано те, що відповідні комісії під час обстеження умов проживання недієздатного [PERSON] фактів невиконання обов'язків опікуна [PERSON] не виявлено, а також порушення прав підопічного [PERSON] не встановлено (а.с. 12-15). В зв'язку з чим, опікунською радою при виконавчому комітеті селищної ради було рекомендовано заявнику звернутися до суду у відповідності до ст. 79 ЦК України, тобто оскаржити дії опікуна (а.с. 16). Заявником [PERSON] до органу опіки та піклування або до суду дії опікуна [PERSON] у порядку, передбаченому ст. 79 ЦК України не оскаржувалися. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є відповідно рідними мамою та братами, в тому числі заявника та опікуна, а також підопічного, підтвердили факт того, що між опікуном [PERSON] та ними маються недоброзичливі відносини, проте це не є підставою для припинення або для зміни опікуна. Щодо показів вказаних свідків в частині неналежного невиконання обов'язків опікуна [PERSON], то суд нагадує, що згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд зазначає, що пунктами 4.14 та 4. 15 Правил опіки та піклування, які затвердженні Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 N 34/166/131/88, які є чинними на даний час, передбачено, що контроль за діяльністю опікунів і піклувальників здійснюється органами опіки та піклуванн я. При потребі розгляд результатів перевірок виноситься на засідання опікунської ради для вжиття відповідних заходів. Про результати перевірки складається акт у двох примірниках, один з яких зберігається в органах опіки та піклування і є підставою для оцінки діяльності опікунів і піклувальників. Цілком очевидно, що в силу вище сказаного покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині щодо неналежного виконання обов'язків опікуна [PERSON], за наявності того, що матеріали справи свідчать про те, що за результатами перевірки дій опікуна [PERSON] органами опіки та піклування не було встановлено фактів невиконання ним обов'язків опікуна, а також не встановлено порушення прав підопічного не можуть бути тими доказами, які б дали беззаперечну можливість суду дати оцінку діяльності опікуна та змінити його на іншого. При цьому, суд звертає увагу на те, що опікун [PERSON] не відмовляється від опікунства над недієздатним братом та розпочав здійснювати таке опікунство ще з 2008 року та здійснює його по цей час. З огляду на вище встановлені у судовому засіданні обставини та положення цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви в частині припинення опікунства [PERSON] над [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи питання щодо призначення опікуном [PERSON] над [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Частиною першою статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 3, 4 та 5 ст. 63 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна. Фізичній особі може бути призначено одного або декількох опікунів. Таким чином, вказаними вище нормами матеріального закону чітко визначений порядок призначення опікуна недієздатній особі, та вказано, що переважне право надається особам, які перебувають у родинних відносинах з підопічним, в тому числі фізичній особі може бути призначено декількох опікунів та головним в цьому питанні є інтерес підопічного. Як вбачається з рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2008 року [PERSON], [INFO], уродженця і жителя [ADDRESS] визнано недієздатним та встановлено над ним опіку, призначено опікуна [PERSON] (а.с. 10-11). З тексту цього рішення слідує, що [PERSON], є інвалідом другої групи, діагноз МСЕК - шизофренія та вказане психічне захворювання позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З подання органу опіки та піклування Виконавчого комітету Котелевської селищної ради, яке подане ними до суду в порядку, передбаченому ст. 60 ЦК України вбачається, що ними відповідно до ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розглянуто заяву [PERSON] про призначення її опікуном недієздатному [PERSON] та за результатами розгляду цієї заяви просять призначити опікуном [PERSON] (а.с. 40). Отже, є наявна письмова згода фізичної особи на здійснення опікунства та подання органу опіки та піклування на дану особу. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] [INFO] є громадянкою України та рідною сестрою недієздатного [PERSON] З копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона з 06.09.2016 року зареєстрована на [ADDRESS], тобто за тією ж адресою де мешкає недієздатний [PERSON] (а.с 3-5). З довідки Котелевської центральної районної лікарні вбачається, що [PERSON] на диспансерному обліку в лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває (а.с. 19). За місцем проживання у смт Котельва характеризується позитивно (а.с 17). Обставин та обмежень законом, які б перешкоджали [PERSON] бути опікуном недієздатного [PERSON], в судовому засіданні не встановлено. Судом із пояснень [PERSON] та [PERSON] з'ясовано, що між ними існує фактично непорозуміння з приводу способу життя останнього та ведення ним підсобного господарства (утримання худоби), проте конкуруючи інтереси відносно недієздатного брата [PERSON] відсутні та їх загальна мета узгоджується, кожен з них хоче піклуватися та доглядати за братом, однак бачать вони себе при виконанні даної функції у певній ролі, що пов'язано навіть з їх статтю, оскільки деякі речі краще робить жінка, а інші чоловіки в силу своєї фізіології. Наведене загалом свідчить, що [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, мають намір діяти в інтересах недієздатного [PERSON] та на його користь. Реальних фактів про можливе перешкоджання зазначеними особами здійсненню опікунського обов'язку один одному щодо підопічного не встановлено. Також суд враховує те, що законом не передбачено того, що для призначення кількох опікунів необхідна відповідна згода на призначення від іншого опікуна або навпаки, в тому числі закон не передбачає будь-яке окреме подання з цього приводу від органу опіки та піклування. Безсумнівно суд зважає на активну позицію [PERSON], яка пояснила, що вона почала допомагати здійснювати догляд за недієздатним братом [PERSON] після того як переїхала до матері, де проживає і недієздатний брат [PERSON], чим фактично вже виконує функції опікуна. Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] доцільно призначити опікуном недієздатного [PERSON] на підставі подання органу опіки та піклування, що в свою чергу буде відповідати інтересам недієздатного для задоволення його потреб. Між тим, суд вражений відсутністю паритету добрих стосунків між родичами у даній справі стосовно такого делікатного питання, як опіка над рідним, хворим братом, а тому справедливо акцентує увагу на цьому, та рекомендує як в інтересах їх родини, так і в інтересах недієздатного розпочати поновлювати доброзичливі відносини в родині. На підставі наведеного та ст. ст. 58, 59, 60, 63, 75, 79 ЦК України,

Outcome: partial