Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу з яким 09 червня 2015 року у м. Брянка Луганської області народилась дитина дівчинка, яку назвали [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 321956, видане 16 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, яке не є дійсним на території України. Тому заявник не має можливості звернутись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для\~ реєстрації факту народження. Встановлення факту народження дитини для заявника має юридичне значення, оскільки їй потрібно отримати свідоцтво про народження дитини яке буде дійсним на території України. У судове засідання заявник [PERSON], представник заявника [PERSON]»ят О.В., представник заінтересованої особи Старобільського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області не зявились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, перевіривши наведені в заяві доводи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З наданої суду копії свідоцтва про народження, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, серія І-ЕД № 321956 від 16.06.2015 року вбачається, що [PERSON] 09.06.2015 року народила [PERSON] в м. Брянка Луганської області, мати якою записана [PERSON], батьком [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, 14.11.2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 141. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка Радіонов; дружини [PERSON]. У звязку із вищевикладеним, орган державної реєстрації актів цивільного стану не може зареєструвати факт народження дитини, адже факт народження дитини зафіксований на тимчасово окупованій території України. \~ За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. \~ Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи вказане свідоцтво про народження, виданого установою так званої ЛНР на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~\~Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що надана заявником копія свідоцтва про народження, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, серія І-ЕД № 321956 від 16.06.2015 року є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] 09.06.2015 р. на тимчасово окупованій території України в м. Брянка Луганської області народила дитину. \~При цьому, визнання судом факту народження дитини надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України. Пунктом 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником в обґрунтування своїх вимог є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у звязку із чим заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню. Виконуючи вимоги ч. 3\~ст. 317 ЦПК України\~суд вважає за необхідне вказати у резолютивній частині рішення дані про дату і місце народження особи, а також про матір і батька особи. При цьому дані про мати визначаються судом на підставі документів про народження дитини, а дані про батька визначаються судом на підставі тих фактів, що мати дитини перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] У відповідності до ч. 4 ст.\~317, ст. п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved