Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою в якій вказала, що 18 жовтня 2001 року нею було отримано державний акт серії Р1 № 489035 на право приватної власності на землю. Позивачем було виявлено, що в державному акті на право приватної власності на землю допущено помилку, а саме замість прізвища «Бєлошкура», як записано в паспорті заявника, акт видано «Білошкурій». Заявник звернувся до Відділу Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області з заявою про виправлення державного акту, про що їй було відмовлено. На підставі викладеного заявник просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документу державного акту серії Р1 № 489035 на право приватної власності на землю, виданого 18 жовтня 2001 року виконкомом Кілійської міської Ради народних депутатів. [PERSON] на дату розгляду справи надала заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Кілійської міської ради надав заяву, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги заявника у повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи Відділ Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або заяви про проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав. В звязку з тим, що розгляд справи проведено за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм не здійснювалось, що узгоджується з положеннями ст. 197 ЦПК України. Дослідивши подану заяву та надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як зазначено в паспорті громадянина України серія КЕ № 930835, виданим 4 лютого 1998 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області, заявником є «Бєлошкура Валентина Володимирівна», [INFO]. Заявник зареєстрована в [INFO] /а.с. 5/. Відповідно до трудової книжки серії БТ-І № 3918402 від 26.06.1978 р., [PERSON] 10.05.1982 р. прийнята в колгосп «Путь Леніна», який 17.09.1999 р. згідно свідоцтва про державну реєстрацію № 129 перетворено в КСП «Маяк». Згідно архівного витягу № 02-В від 01.02.2016 р., в рішенні Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 159 вказано, що громадянам (в тому числі [PERSON]), які вийшли з членів колишнього КСП агрофірми «Маяк» передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 863 га та видано державні акти на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 489035, виданого 18 жовтня 2001 року, на підставі рішення виконкому Кілійської міської Ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 19 липня 2001 р. № 159, вбачається, що «Білошкурій Валентині Володимирівні» передано у приватну власність земельну ділянку площею 2.83 гектара, розташовану на території Кілійської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3422. /а.с. 10/. Як вбачається з відповіді Відділу Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № Б-33/0-35/19-15 від 07.12.2015 року на заяву [PERSON], у звязку з набранням чинності з 01.01.2013 року Законом України «Про державний земельний кадастр», постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», з 01.01.2013 року органи Держземагенства позбавлені повноважень щодо реєстрації права власності та користування земельною ділянкою. Законодавством України виправлення помилок в державних актах на землю не передбачено. При вирішенні справи судом застосовано відповідні положення діючого законодавства. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 N 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Таким чином заявник позбавлений можливості в позасудовому порядку внести виправлення до відповідного державного акту. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та, беручи до уваги, що в позасудовому порядку неможливо встановити відповідний юридичний факт, задовольняє заяву.

Outcome: approved