Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Заявник громадянин республіки Білорусь [PERSON] звернувся із заявою до суду, за участю заінтересованої особи: Головного управління ДМС в Одеській області, про встановлення факту народження його діда в м. Котовськ Одеської області, посилаючись на такі обставини. Заявник громадянин Республіки Білорусь [PERSON] , [INFO] , у відповідності до статті 8\~Закону України «Про громадянство України», звернувся до Київської районної міграційної служби в Одеській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, на підставі того, що його дідусь, [PERSON] , [INFO] , народився на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області. За результатом цього звернення було отримано відповідь про те, що неможливо отримати громадянство України з тих підстав, що достовірно не встановлено місце проживання його діда, так як в свідоцтві про народження відсутня графа «місце народження». Заявнику було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою для встановлення факту народження. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] від 04 січня 1996 року, серії [NUMBER] , батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Зміна прізвища матері заявника з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23 липня 1994 року №0084788. У відповідності до свідоцтва про народження матері - [PERSON] від 22 жовтня 1975 року народження, серії ХІV [NUMBER] , вказані: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Отже, враховуючи вищезазначені обставини слід дійти до висновку, що ступінь спорідненості між заявником та [PERSON] є рідні онук дід. Факт народження діда заявника на\~території України, а саме в м. Котовськ Одеської області підтверджується наступними доказами: свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 02.11.1974 року, серії [NUMBER] , де в графі «місце народження» вказано м. Котовськ, витягом №00024545740 від 13 листопада 2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. Відповідно до ч.1\~ст. 8 Закону України «Про громадянство»\~особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Встановлення даного факту є необхідним для отримання заявником громадянства України, тобто, породжує для нього юридичні наслідки. В інший спосіб захистити свої права, як через встановлення вищевказаного факту у судовому порядку, заявник не може, в зв`язку з чим вимушений звернутися з відповідною заявою до суду. Заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надав до суду відзив на заяву, в якій просив залишити без розгляду заяву, зазначивши наступне. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, згідно з Положенням про порядок розгляду питань, зв`язаних з громадянством України, затвердженим Указом Президента України від 31 березня 1992 року, для вирішення заяв про належність до громадянства України може бути представлено рішення суду про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту проживання на території України (а не будь-яке інше рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення). Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», також не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо, зокрема, належності до певної національності; набуття громадянства України громадянином іншої держави. Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Приймаючи до уваги, що проти встановлення факту народження на території України станом на [INFO] , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області заперечує, можливо стверджувати, що у даному випадку наявний спір про право. Враховуючи викладене, наявний спір про право [PERSON] про встановлення факту народження його діда на території України та зазначений спір повинен розглядатись в порядку позовного провадження. Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, представник заявника надав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви. Судом встановлено, що заявник громадянин Республіки Білорусь [PERSON] , [INFO] , у відповідності до статті 8\~Закону України «Про громадянство України», звернувся до Київської районної міграційної служби в Одеській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, на підставі того, що його дідусь, [PERSON] , [INFO] , народився на території України, а саме у м. Котовськ, Одеської області. За результатом цього звернення було отримано відповідь про те, що неможливо отримати громадянство України з тих підстав, що достовірно не встановлено місце проживання його діда, так як в свідоцтві про народження відсутня графа «місце народження». Заявнику було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою для встановлення факту народження. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] від 04 січня 1996 року, серії [NUMBER] , батько [PERSON] , мати - [PERSON] . Зміна прізвища матері заявника з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 23 липня 1994 року №0084788. У відповідності до свідоцтва про народження матері - [PERSON] від 22 жовтня 1975 року народження, серії ХІV [NUMBER] , вказані: батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Отже, враховуючи вищезазначені обставини слід дійти до висновку, що ступінь спорідненості між заявником та [PERSON] є рідні онук дід. Факт народження діда заявника на\~території України, а саме в м. Котовськ Одеської області підтверджується наступними доказами: -свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 02.11.1974 року, серії [NUMBER] , де в графі «місце народження» вказано м. Котовськ Одеської обл., УРСР; -витягом № 00024545740 від 13 листопада 2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, за яким [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 461, зроблений 02 листопада 1949 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, відомості про батька: [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.1\~ст. 8 Закону України «Про громадянство»\~особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до\~Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України. Для встановлення факту належності до громадянства України залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Слід мати на увазі, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім\~Закону України «Про громадянство України», також\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого повинно бути зазначено докази, що підтверджують факт. Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що прийняття рішення про встановлення факту народження діда заявника на території УРСР не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття онуком громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявником громадянства України. Касаційний цивільний суд ВС вказав на те, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту народження на території України (УРСР) (постанова від 22.08.2018 у справі\~№ 363/214/17-ц). Стосовно позиції заінтересованої особи щодо спору про право. За постановою Касаційного цивільного\~суду ВС від 30.10.2019 у справі № 296/289/19 суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, а заяву про встановлення факту залишив без розгляду. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що при розгляді цієї справи в порядку окремого провадження виник спір про право, який, відповідно до приписів частини шостої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, належить вирішувати в порядку позовного провадження, а заява підлягає залишенню без розгляду. Касаційний цивільний суд не погодився з таким висновком суду апеляційної інстанції. Системно проаналізувавши заперечення та апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України ВС дійшов висновку, що доводи заінтересованої особи стосуються виключно недоведення заявником обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених ним вимог, що не є по суті підтвердженням наявності спору про право. Суд касаційної інстанції зауважив, що при цьому необхідно ураховувати, що у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору про право. Право заявника на отримання громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» за умови надання відповідних документів Управління Державної міграційної служби не заперечувало, що убачається із його письмового \~ \~ \~ \~повідомлення. А само по собі посилання Управління Державної міграційної служби в апеляційній скарзі на існування між ним та заявником спору про право не може беззаперечно свідчити про наявність такого спору. ВС зазначив про помилковість висновків апеляційного суду та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За викладених обставин суд не вбачає існування спору про право. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне встановити юридичний факт, який просить заявник. Положенням ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved