Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 [PERSON] визнано недієздатним. 09.08.2012 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2012 заявника призначено опікуном недієздатного [PERSON] . Вказав, що протягом п`яти років, які заявник виконував обов`язки опікуна, [PERSON] не виявляв ознак слабоумства, був розсудливим, розмірковував логічно та послідовно. На день звернення до суду із заявою недієздатний [PERSON] перебуває у Київському психоневрологічному інтернаті та медичні працівники інтернату відмічають стабільність недієздатного та вказують на його спокійну поведінку. Вважає, що психічний стан недієздатного [PERSON] значно поліпшився, у нього відновилась здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, заявник просив поновити дієздатність [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.10.2017 у вказаній справі було відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 23.01.2018 до участі у справі в якості заінтересованих осіб залучено Київський психоневрологічний інтернат та орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.02.2018, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2019, провадження у справі було зупинено у зв`язку з призначенням у справі амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Відповідно до ухвали суду від 04.10.2018 провадження у справі поновлено з метою витребування додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 18.11.2019, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, прийнято заяву [PERSON] про уточнення вимог, у відповідності до якої заявник просив також скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 про визнання [PERSON] недієздатним з підстав того, що вказане рішення не містить вказівки на строк його дії. Згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2020 у справі призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 22.02.2021 провадження у справі було поновлено у зв`язку із надходженням Висновку судово-психіатричного експерта №1 від 04.01.2021. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав подану ним заяву про поновлення його цивільної дієздатності, просив суд її задовольнити. Крім того, просив суд постановити окремі ухвали щодо завідомо неправдивих та упереджених показань працівників КМПНІ та експертів, зареєструвати заяву про вчинення кримінального правопорушення, а також розглянути заяву про наявність у діях [PERSON] ознак кримінального злочину. Неодноразово вказував на те, що [PERSON] неправомірно, тривалий час утримують в інтернаті. Вказані дії пов`язував із особистою матеріальною зацікавленістю працівників інтернату та сестри [PERSON] [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити вимоги заяви про поновлення йому дієздатності. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви заперечувала, вказуючи на наявність в [PERSON] стійких психічних розладів та відсутність підстав для поновлення його в дієздатності. Вказані обставини неодноразово підтверджувалися численними висновками різних експертних установ. Зазначала про тривалість захворювання [PERSON] . Представник заінтересованої особи Київського психоневрологічного інтернату Мальована В.А. проти задоволення вимог, викладених у заяві, заперечувала. Неодноразово вказувала на те, що [PERSON] не був примусово поміщений до закладу та роз`яснювала заявнику [PERSON] його право як опікуна звернутись до закладу із відповідною заявою та забрати підопічного з інтернату. Разом із цим відмітила, що заявник, тривалий час не вчиняє жодних дій щоб забрати [PERSON] з інтернату. Представник заінтересованої особи Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Павлова Л.Л. проти вимог, викладених у заяві, заперечувала, посилаючись на їх безпідставність. Представник заінтересованої особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Отрош В.О. проти задоволення вимог заяви про поновлення дієздатності особи заперечувала, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення учасників, експертів, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи убачається, що згідно Довідки серії КИЕ-1 №032064, виданої Спеціалізованою психіатричною медико-соціальною експертною комісією №2 (МСЕК) від 09.11.2001 [PERSON] є інвалідом ІІ групи безстроково (Т. 1, а.с. 190 - зворот). Актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи №754 від 2005 року встановлено, що [PERSON] страждає на параноїдну шизофренію, безперевно-прогредієнтний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, явища апатико-дисоціативного дефекту (F-20.00). За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 3, а.с. 87-89). У відповідності до Акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи №64 від 21.02.2006 [PERSON] виявляє ознаки шизофренії, параноїдної форми, безперевно-прогредієнтний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром /згідно МКБ-10: F-20.0/ та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 1, а.с. 112-119). Згідно Акту повторної стаціонарної судово-психіатричної експертизи №108 від 21.06.2007 в [PERSON] наявний хронічний стійкий психічний розлад: шизофренія, безперервний тип перебігу, параноїдна форма, параноїдний синдром (параноїдна шизофренія, безперервний перебіг - в редакціїї Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду). Внаслідок хронічного стійкого психічного розладу [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 3, а.с. 48-86). Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.08.2012 за №2610/15389/2012 над недієздатним [PERSON] встановлено опіку та призначено його опікуном [PERSON] (Т. 1, а.с. 4, зворот). Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2014 за №761/15788/14-ц [PERSON] також призначено опікуном над недієздатним [PERSON] (Т. 2, а.с. 94, зворот). Відповідно до Виписки з медичної карти №2112 пацієнта стаціонару, [PERSON] у період з 03.04.2014 по 04.07.2014 був госпіталізований до ТМО «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект /F-20.00/. Госпіталізований у зв`язку з агресивними тенденціями до оточуючих (Т. 2, а.с. 137, зворот). Згідно Виписки з медичної карти №5654 пацієнта стаціонару [PERSON] у період з 23.08.2015 по 15.12.2015 був госпіталізований до ТМО «Психіатрія» у м. Києві з діагнозом шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект /F-20.00/. Госпіталізований у зв`язку з агресією до сестри, погрожував їй ножем та завдав тілесних ушкоджень (Т. 1, а.с. 55, зворот). У відповідності до Довідки №06-36, виданої 12.01.2018, з 16.12.2015 [PERSON] знаходиться на повному державному забезпеченні у Київському психоневрологічному диспансері та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Страждає на психічне захворювання з 1986 року. Багаторазово проходив лікування у психіатричних лікарнях. Має ІІ групу інвалідності безстроково. За період перебування у закладі значних змін у психічному стані підопічного не спостерігалось (Т. 1, а.с. 56-57). У судовому засіданні заявник стверджував, починаючи з 2012 року психічний стан [PERSON] значно поліпшився, а тому є підстави для поновлення його цивільної дієздатності. Вказував на те, що на його думку медпрацівники Київського психоневрологічного інтернату неправомірно призначають [PERSON] психотропні препарати, внаслідок вживання яких останній відчуває тривогу, стомлюваність, сонливість тощо. У свою чергу представник Київського психоневрологічного інтернату Мальована В.А. неодноразово вказувала на те, що [PERSON] не перебуває на примусовому лікуванні у закладі та вказувала на можливість опікуна звернутись до закладу із відповідною заявою та забрати підопічного з інтернату, чого заявник свідомо не робить. Допитані у судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] , які проводили стаціонарну судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] , у судовому засіданні показали, що при проведенні експертного дослідження ними було взято до уваги усю медичну документацію надану судом та стан [PERSON] .. Зазначили, експертиза проведена належним чином та [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного стійкого психічного розладу. Вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення цивільної дієздатності [PERSON] , суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Згідно із ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, хронічний, стійкий психічний розлад є підставою для визнання фізичної особи недієздатною, якщо внаслідок цього розладу особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Проте фізична особа може видужати чи її психічний стан може поліпшитись. У такому випадку відпаде необхідність продовження раніше встановлених обмежень і заборон щодо фізичної особи. Саме з цією метою закон закріплює існування інституту поновлення цивільної дієздатності фізичних осіб. Так, за приписами ч. 1 ст. 42 ЦК України за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, встановлюється ЦПК України (ч. 2 ст. 42 ЦК України). Нормами ч. 4 ст. 300 ЦПК України передбачено можливість скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною. Згідно із зазначеним, поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною. Для з`ясування наявності чи відсутності підстав для поновлення цивільної дієздатності [PERSON] , за його згодою судом було призначено у справі стаціонарну судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №1 від 04.01.2021 у теперішній час [PERSON] виявляє ознаки шизофренії параноїдної, змішаний тип дефекту (згідно з МКХ-10, шифр F20.5). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (Т. 3, а.с. 225-242). Даний експертний висновок є категоричним, чітким та зрозумілим; комісією експертів досліджено всі надані їм об`єкти та надано вичерпні відповіді на поставлені судом питання. Підстав вважати, що стаціонарна судово-психіатрична експертиза проведена з порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.05.2018 №865, немає. Зазначений висновок експертизи складений кваліфікованими спеціалістами психіатричних досліджень Київського міського центру судово-психіатричної експертизи у складі чотирьох лікарів - судово-психіатричних експертів, які мають тривалий час експертної роботи, та були попереджені про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, й підстав для сумніву у об`єктивності складеного ними висновку не встановлено. Отже, підстави вважати, що [PERSON] одужав чи його психічний стан покращився настільки, що він може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у суду відсутні. Наведені обставини виключають можливість поновлення цивільної дієздатності [PERSON] . Таким чином, з урахуванням викладених обставин та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення дієздатності фізичній особі. Щодо вимоги про скасування судового рішення про визнання особи недієздатною суд виходить з того, що при розгляді справи було встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2006 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним. Заявник [PERSON] 03.10.2019 звернувся до суду із заявою про доповнення вимог заяви, у якій вказав, що у даному рішенні суду від 09.10.2006 не вказано строк його дії, який повинен був бути визначений судом та не перевищувати двох років. Так, у відповідності до положень ст. 241 ЦПК України у редакції закону, чинній на день ухвалення рішення про визнання [PERSON] недієздатним, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу опіки та піклування. Таким чином, цивільне процесуальне законодавство станом на день ухвалення рішення про визнання [PERSON] недієздатним не містило норми щодо строковості дії рішення суду, яким особа визнається недієздатною. З ухваленням 15.12.2017 нової редакції ЦПК України було доповнено нормою, у відповідності до якої строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років (ч. 6 ст. 300 ЦПК України). Виходячи з викладеного, судове рішення про визнання [PERSON] ухвалено відповідно до вимог чинного на той момент законодавство, тому вимога про скасування такого рішення з підстав відсутності вказівки на строковість його дії задоволенню не підлягає. Щодо вимог про постановлення окремих ухвал, суд виходить з наступного. Заявник звертався до суду із заявами про постановлення судом окремих ухвал, зокрема, у заяві від 05.06.2020 просив постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати правоохоронні органи провести розслідування щодо систематичних повідомлень і свідчень [PERSON] про агресивну поведінку її брата [PERSON] , погрози, у тому числі із використанням холодної зброї, оскільки такі повідомлення були підставою його розміщення у психіатричній лікарні і могли бути завідомо неправдивими, перевірити законність розміщення і тримання [PERSON] у психіатричній лікарні. У заяві від 24.09.2021 заявник просив постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати правоохоронні органи прийняти та невідкладно зареєструвати заяву про вчинення кримінального правопорушення щодо подання [PERSON] неправдивих показань експертам, внести відповідні відомості до ЄДРДР; визначити необхідність правоохоронному органу розпочати за поданою заявою досудове розслідування за ознаками складу злочину, відповідальність за яке передбачена ст. 384 КК України; прийняти постанову про надання заявнику статусу викривача відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», вжити заходів до охорони [PERSON] як дуже цінного свідка; в процесі слідства розслідувати та викрити злочинну змову медичного працівника [PERSON] із [PERSON] та можливі неправомірні (корупційні) перемовини і дії вказаних двох осіб із експертами КМЦ СПЕ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до, після і під час проведення [PERSON] стаціонарної експертизи; для встановлення імовірного злочинного, корупційного зв`язку надати доручення правоохоронному органу провести досудове розслідування використовуючи також негласні слідчі дії, та інші законні слідчі дії, як обшук, виїмка, зняття копій електронних баз даних та записів з комп`ютерів, дослідження телефонних переговорів в період з 23.09.2020 по 23.02.2021; витребувати від Оболонського УП ГУНП м. Києва матеріали перевірки за зверненням заявника;опитати заявника як свідка та викривача. У заяві від 15.11.2021 заявник просив постановити окрему ухвалу щодо завідомо неправдивих та упереджених показань, наданих працівниками КМПНВ [PERSON] та [PERSON] експертам КМЦ СПЕ, що мали серйозні негативні наслідки відносно здоров`я, честі, гідності та особистих немайнових прав [PERSON] ; доручити проведення досудового розслідування вказаних фактів правоохоронним органам, внести вказане правопорушення до ЄДРДР. У заяві від 26.11.2021 заявник просив суд розглянути заяву та зробити висновок щодо наявності в діях [PERSON] в період 20-30.08.2015 ознак кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 383 КК України; визнати дії [PERSON] щодо «Введення в оману суд або іншого уповноваженого органу» відповідно до положень ст. 384 КК України; щодо вірогідних неправомірних дій [PERSON] за ст. 151, 383 КК України, постановити окрему ухвалу, яку спрямувати до органів прокуратури або безпосередньо до органу досудового розслідування, призначити термін для здійснення відповідних дій, на час досудового слідства та підготування обвинувального висновку відкласти провадження у справі; визнати, що вказані злочинні дії [PERSON] мали тяжкі наслідки для [PERSON] . Частинами 1, 5 ст. 262 ЦПК України визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення. В судовому засіданні представники органів опіки та піклування, Київського психоневрологічного інтернату та [PERSON] зазначали про безпідставність поданих заяв, які не підтверджуються наданими суду доказами. Інші учасники підтримали оголошені заявником заяви. Судом було досліджено обставини, викладені у заявах. Так, матеріали справи містять відповідь Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 03.12.2020 за №14174-ВР/125/51/04-2020 згідно з яким, співробітниками управління поліції було допитано [PERSON] , який працює на посаді заступника директора КПНІ та [PERSON] , надано відповіді до Департаменту соціальної політики виконавчого органу КМДА Грабовським В.А. щодо перебування на повному державному утриманні у КПНІ [PERSON] , отримано копії документів - заяви [PERSON] . Встановлено, що в ході перевірки протиправних дій з боку посадових осіб Київського психоневрологічного інтернату не виявлено (Т. 4, а.с. 113). У відповідності до листа слідчого управління ГУНП у м. Києві від 07.12.2020 за №А-5885/125/23/5/2020 в ході перевірки встановлено, що рішення про призначення [PERSON] необхідного лікування було прийнято у зв`язку із погіршенням його стану відповідно до Наказу МОЗ від 05.02.2007 №59 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Психіатрія». На проведення необхідного лікування [PERSON] надала письмову згоду. В ході перевірки протиправних дій з боку посадових осіб Київського психоневрологічного інтернату не виявлено (Т. 4, а.с. 114). Таким чином, надані суду матеріали не містять достеменних даних щодо обставин, які викладені заявником у зазначених вище заявах. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана надати докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. Разом з тим, заявником не надано суду належних та допустимих доказів порушення чинного законодавства, з підстав чого повинна бути постановлена окрема ухвала. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що надані заявником є недостатніми для постановлення окремої ухвали, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заяв [PERSON] про постановлення окремої ухвали. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed