Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Заявник [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду в порядку окремого провадження в інтересах малолітньої дитини [PERSON], заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] про видачу обмежувального припису. Свої вимоги заявник обґрунтовували тим, що вони є бабусею та дідусем [PERSON], [INFO], який народився на території Краснодарського краю Російської Федерації в зареєстрованому шлюбі їхньої доньки [PERSON] та [PERSON]. З жовтня 2015 року їхня дочка разом з онуком почали проживати у їхньому будинку в с. Кучерявоволодимирівка Чаплинського району Херсонської області. Після того, як дочка заявників [PERSON] почала співмешкати із [PERSON], заявники почали помічати що останній почав розпоряджатися малолітньою дитиною на свій розсуд, привчив його називати себе батьком, хоча таким він не являється, заборонив матері дитини надавати можливість дитині спілкуватися з рідним батьком. Вказують, що в подальшому [PERSON], зрозумівши, що заявники не схвалюють його дії, почав діяти підступно та провокувати виникнення конфлікту між ними та їхньою дочкою, принижуючи авторитет батьків, шляхом розпускання про них неправдивих чуток, отримавши моральну перевагу впливу на дії доньки заявників. Внаслідок цих дій, дочка заявників [PERSON] посварилася з батьками та припинила надавати можливість дитині спілкуватися зі своїми бабусею та дідусем. Під час зустрічі з матірю [PERSON] вказувала на своє тяжке життя з [PERSON] та обіцяла дати онука на декілька днів заявникам погостювати, однак через деякий час, як вказують заявники ймовірно за вказівкою [PERSON], написала заяву до поліції про втручання заявників у її особисте життя. Під час процедури примирення в «Чаплинському центрі з надання соціальних послуг» між заявниками та матірю дитини було досягнуто згоди щодо спілкування заявників з дитиною. Подальші дії [PERSON] відносно своєї дитини, на думку заявників, свідчать про негативний вплив як на матір дитини, так і на саму дитину [PERSON], який має значний економічний вплив на свою співмешканку, має жорстокий характер та схильний до психологічного та фізичного насилля відносно своїх близьких. На думку заявників, такі дії [PERSON], який не має правового статусу відносно малолітньої дитини свідчать про те, що ним всупереч вимогам Закону України «Про протидію та запобігання домашньому насиллю» чиниться систематичне насилля психологічного характеру відносно їхнього малолітнього онука, що виражається у наступних діях: перешкоджанні спілкування дитини з бабусею та дідусем; вчинення таких дій з метою визнання заявниками його на правах батька їхнього онука; спричинення моральної шкоди оточуючим його близьким та заявникам; позбавлення права на спілкування між заявниками та онуком; використання дитини в конфлікті з батьками матері дитини, яка перебуває в економічній залежності від нього. Вказані дії на думку заявників порушують права дитини, визначені ст.. 291 ЦК України, ст.. 8 конвенції «Про права дитини», вимоги ст.. 10 Закону України «Про охорону дитинства», а тому вважають необхідним встановити відносно [PERSON] обмежувальний припис, заборонивши йому проживати разом з малолітньою дитиною [PERSON] в одному житловому приміщенні терміном на пять місяців; заборонити [PERSON] наближатися до місця проживання чи перебування [PERSON] ближче ніж на 200 метрів терміном на пять місяців; заборонити [PERSON] будь-яке втручання до сімї дитини, шляхом заборони в спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON], терміном на пять місяців. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали вимоги, викладені у заяві про видачу обмежувального припису. Суду [PERSON] пояснив, що малолітній [PERSON] має законного батька та не може проживати разом з [PERSON] Вказує, що [PERSON] вчиняє дії психологічного насилля відносно малолітнього [PERSON], перешкоджаючи йому спілкуватися з бабусею та дідусем. [PERSON] не являється родичем дитини та відповідно не має права розпоряджатися його життям, здійснювати відносно нього дії, що порушують його право на спілкування з дідусем та бабусею. Заінтересована особа [PERSON], а також представник заінтересованої особи [PERSON] за довіреністю в судовому засіданні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала, просила суд в задоволенні заяви відмовити за її необґрунтованістю. Суду пояснила, що дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживала разом з ним на території Російської Федерації. У 2015 році шлюбні стосунку між ними фактично припинилися та вона повернулася проживати до [INFO]. Після повернення до Чаплинського району Херсонської області, батько дитини після створення ним нової сімї участі у вихованні дитини не приймає. Доводи викладені заявниками у заяві не відповідають дійсності, та ними не надано доказів психологічного насилля відносно дитини. Всі обставини що вказані у заві не відбувалися насправді та є надуманими. Дійсно дитина проживає разом з нею. Вона проживає однією сімєю з [PERSON] [ADDRESS], яку вони спільно винаймають для проживання. Разом проживають більше року. За весь час спільного проживання [PERSON] не вчинив жодних дій психологічного характеру відносно неї та її дитини, не перешкоджав дитині у спілкуванні її з батьком. На даний час дитина почала наслідувати модель поведінки [PERSON], оскільки зростає у повноцінній сімї. У свою чергу [PERSON] є приміром для наслідування дитиною, не зловживає спиртними напоями, ніколи не перешкоджав у спілкування дитини з її батьками. Щодо обмеження спілкування її дитини з батьками [PERSON] та [PERSON] це її особисте бажання, її співмешканець жодного впливу на неї не здійснював. Всі обставини зазначені заявниками у поданій заяві зводяться лише до того, що вони мають особисту неприязнь до [PERSON] та не бажають, щоб вона з ним проживала. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви. Ст. 1 Європейської Конвенції встановлює зобовязання кожної держави, яка ратифіку- вала Конвенцію, поважати права людини шляхом гарантування кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, прав і свобод, визначних у Конвенції. В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов»язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об»єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON]. 24 липня 2015 року у [PERSON] народилася дитина [PERSON]. З пояснень сторін, наданих у судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2015 року по травень 2017 року [PERSON] зі своїм малолітнім сином проживала разом з батьками в с. Кучерявоволодимирівка Чаплинського району Херсонської області. В червні 2017 року [PERSON] змінила місце свого проживання та почала спільно проживати однією сімєю з [PERSON] по вул.. Франко, 11 в смт. Чаплинка Херсонської області. Як пояснили заявники, з листопада 2017 року їх малолітній онук [PERSON] проживає разом з [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] в смт. Чаплинка Херсонської області. Судом встановлено, що після переїзду малолітнього [PERSON] на постійне місце проживання до матері в смт. Чаплинку Херсонської області у заявників [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні відносини зі співмешканцем їхньої дочки [PERSON] з приводу виховання їхнього онука. Крім того, між заявниками та їхньою дочкою почали виникати непорозуміння з приводу їх участі у житті малолітнього онука. За результатами звернення [PERSON] та [PERSON] до служби у справах дітей Чаплинської РДА 27.11.2017 року, було проведено обстеження умов проживання дитини [ADDRESS] та складено відповідний акт житлово-побутових умов проживання, в якому зазначено, що родина проживає в орендованій квартирі, в кімнатах чисто, прибрано та тепло, умови проживання для дитини створено належним чином, дитина забезпечена всім необхідним одягом, продуктами харчування, іграшками; в сімї створено сприятливі умови для проживання, існують добрі взаємовідносини. З висновку ІСПП Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області від 13.12.2017 року, вбачається, що 13 грудня 2017 року до чергової частини Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області надійшло повідомлення від [PERSON], [INFO] про те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] незадоволені нею та її співмешканцем [PERSON], втручаються в їх особисте життя, висловлюють погрози подати до суду. Враховуючи, що матеріалами дослідчої перевірки не встановлено в діях [PERSON] та [PERSON] ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, подальшу перевірку вирішено припинити. З матеріалів справи також вбачається, що в лютому 2018 року [PERSON] звернувся із заявою до КУ «Центр соціальних послуг» Чаплинської селищної ради щодо усунення перешкод зі сторони [PERSON] у спілкуванні із онуком [PERSON] За результатами розгляду звернення [PERSON], директором Центру проведено зустріч із [PERSON] за місцем її роботи та досягнуто домовленості про співпрацю сімї із фахівцями Центру та мобільною бригадою з екстреної соціально-психологічної допомоги; здійснено візит фахівців мобільної бригади за місцем проживання [PERSON] з метою зясування обставин конфліктної ситуації між сторонами та напрацювання плану спільних дій для вирішення проблеми; надано пропозицію сторонам конфлікту щодо організації та проведення медіації; залучено фахівця для надання послуги з медіації та організовано проведення медіації між сторонами конфлікту. 02 лютого 2018 року під час проведення медіації, з приводу вирішення ситуації щодо можливості участі в житті дитини, виховання і проживання дитини з бабусею і дідусем двічі на тиждень, [PERSON] не надала згоди на спілкування дитини з дідусем і бабусею. У свою чергу [PERSON] та [PERSON] висловили бажання забирати дитину двічі на тиждень на умовах матері дитини. 03 лютого 2018 рок [PERSON], попередньо погодивши умови перебування дитини у бабусі з дідусем, у добровільному порядку надала згоду на спілкування малолітнього [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] за місцем їхнього проживання у період часу з 10 до 16 години. З висновку ІЮПСП Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області від 19.03.2018 року, вбачається, що 15 березня 2018 року до чергової частини Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області надійшли матеріали за заявою [PERSON] в якій заявник просив розпочати досудове розслідування щодо злочинного порушення прав і свобод його малолітнього онука [PERSON] - [PERSON] В ході проведення перевірки за даним фактом, працівниками поліції встановлено, що у заявника виникли непорозуміння з дочкою [PERSON] з приводу виховання його онука. 19 березня 2018 року завідувачем сектору опіки та піклування служби у справах дітей Чаплинської РДА [PERSON] було складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] в ході якого було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] створили всі необхідні умови для проживання та виховання [PERSON], дитина забезпечена всім необхідним, стан квартири добрий. Враховуючи, що матеріалами дослідчої перевірки не встановлено в діях [PERSON] ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, подальшу перевірку вирішено припинити. Звертаючись до суду з заявою про застосування обмежувального припису, [PERSON] та [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] чинить психологічний тиск на їх малолітнього онука, шляхом перешкоджання йому спілкуватися з батьком та дідусем і бабусею; а також направленість дій останнього на порушення нормальних життєвих стосунків між заявниками та їх дочкою, спричинення моральної шкоди та психологічних страждань як дитині так і бабусі з дідусем. Так п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пункотом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству). Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зясовуючи наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] суд виходить з того, що заявниками не доведено та матеріалами справи не підтверджено жодним належним чи допустимим доказом винної поведінки [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] Саме по собі посилання [PERSON] та [PERSON] на те, що під його впливом [PERSON] забороняє спілкуватися дитині з його дідусем та бабусею, як на підставу у встановленні обмежувального припису, не відповідає основним принципам Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, який покликаний захистити права членів сімї, які потерпають від такого насильства у будь-якому з його проявів. З матеріалів справи та пояснень [PERSON], наданих в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживають однією сімєю [ADDRESS] та мають взаємні права та обовязки. За весь час спільного проживання не було встановлено факту неналежної поведінки [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] та в матеріалах справи відсутні посилання на такі обставини. \~ \~ \~ \~Посилання заявника на те, що [PERSON] перешкоджає малолітньому [PERSON] спілкуватися з рідним батьком, шляхом впливу на матір дитини, не знайшла свого підтвердження вході розгляду даної заяви. При цьому відносини щодо проживання дітей з будь-яким з батьків врегульовано абз. 1 ч. 1 ст. 161 Сімейного Кодексу України, який вказує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. \~ \~ \~ \~Матеріалами справи не підтверджено та заявником не вказувалося, що батько дитини будучи зацікавлений у спілкуванні зі своїм сином вживав будь-яких заходів щодо такого спілкування, та внаслідок протиправних дій [PERSON] немає можливості скористатися своїми правами. Твердження заявників з приводу того, що [PERSON] вчинив психологічне насильство, шляхом впливу на дочку з метою заборони їм як дідусеві та бабусі спілкуватися зі своїм онуком, суд відхиляє, оскільки не доведено факту такого впливу. Натомість в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] жодного впливу на неї не здійснював та обмеження спілкування дитини з дідусем та бабусею є її ініціативою. Не свідчать про доведеність вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно [PERSON] звернення [PERSON] до Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області, оскільки за проведеною перевіркою обставини викладені у його заяві не підтвердилися. Натомість в ході проведення перевірки навпаки встановлено наявність достатніх умов для проживання та виховання дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає, поряд з іншим, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливістю користуватися ними; психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає, поряд з іншим, словесні образи, приниження, переслідування тощо. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є працездатними особами які працюють та отримують стабільний дохід, який дає їм можливість утримувати дитини, забезпечувати його харчування, навчання, виховання, та проживання. З наданих актів обстеження не вбачається обставини які свідчили б про наявність перешкод, щодо спільного проживання [PERSON] з малолітнім [PERSON] Натомість в матеріалах справи наявна характеристика [PERSON] відповідно до якої матір дитини приймає активну участь у його житті, відповідально ставиться до його навчання. У сімї дитини дотримуються режиму дня, дотримуваного в дитячому садку. Згідно ст.19 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р.- на держави-учасниці покладено зобовязання вживати всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів із метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації. Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви, оскільки підстав для встановлення обмежувального припису в ході розгляду заяви судом не встановлено. \~ \~ \~ \~Наведені [PERSON] та [PERSON] доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки свідчать лише про те, що між ними та [PERSON] встановилися неприязні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень, які свідчили б про наявність будь-якого насилля зі сторони [PERSON], в тому числі й психологічного, відносно [PERSON], судом не встановлено. Таким чином, доводи поданої заяви є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed