Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Заявник звернувся до суду, вказуючи, що уклав з відповідачами договір, за умовами якого передав 13 000 доларів США в рахунок отримання права користування земельною ділянкою, площею 12,32 га. Договір було укладено в письмовій формі і сторони , погодившись з умовами, підписали його. Позивач виконав взяте на себе зобовязання на відміну від відповідачів . Так, отримавши у 2014 році гроші від [PERSON], співвідповідач [PERSON], порушуючи домовленість, 2 листопада 2017 року передав спірну земельну ділянку в оренду ПП «Олександрівські землі» . Позивач визнає, що підписаний сторонами договір про оренду землі з викупом, не є укладеним. Так, сторонами не дотримано вимог Закону України «Про оренду землі», бо він не підданий державній реєстрації та не містить усіх істотних умов ( кадастрового номеру, міста розташування ділянки, строку дії договору, розміру та індексації орендної плати,строку, способу та умов розрахунку, порядку сплати орендної плати, відповідальність за несплату, тощо). Вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає можливим способом захисту цивільних прав, тому позивач звернувся з вимогою про повернення майна , набутого без достатньої правової підстави. Отже, отримані відповідачами кошти на виконання неукладеного договору підлягають поверненню позивачу, як безпідставно набуте майно. На підставі викладеного, позивач просить зобовязати відповідачів повернути йому 13 000 доларів США . Позивач в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв не надавав. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, вважає, що, відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України , відповідачі зобовязані повернути позивачу набуті кошти за неукладеним договором оренди . Представник позивача зазначив, що фактично сторони підписали договір оренди з подальшим викупом землі. Цей договір не є укладеним, він не відповідає вимогам закону, а отримані відповідачами за цим договором гроші підлягають поверненню позивачу. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що ані він , ані його діти співвідповідачі [PERSON] та [PERSON], не підписували спірний договір та не отримували від позивача 13 000 доларів. Натомість [PERSON] повідомив, що будучи власником земельної ділянки, передав її в оренду у 2014 році на 3 роки не позивачу, а його батькові - [PERSON], який є фермером. За домовленістю між ними, орендар мав сплатити орендодавцю 70 000 грн. орендної плати за весь час оренди. Фактично, він передав 65 000 грн., посилаючись, що 5000 грн. утримано на оформлення договору . Пізніше [PERSON] приїздив до співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], які проживають окремо від батька, та просив підтвердити, що вони не заперечують проти надання батьком землі в оренду. Останні, для оформлення договору оренди , передали йому копії своїх паспортів. На початку 2017 року відповідач звернувся до [PERSON] з вимогою повернути землю з документами на неї , бо строк оренди сплив, але [PERSON] наполягав, що землю він купив, документи не віддав. Відповідачеві довелось відновлювати документи, після чого він передав земельну ділянку в оренду приватному підприємству. Відповідач в судовому засіданні наполягав, що з позивачем ніколи не спілкувався, спірний договір є підробкою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали повністю та пояснили, що не підписували спірний договір про отримання 13 000 доларів США, з позивачем ніколи не спілкувались. Вони заявили, що не були присутніми під час домовленості батька щодо передачі в оренду належної йому земельної ділянки [PERSON], але передали останньому копії своїх паспортів на прохання батька для оформлення договору оренди землі. Представник співвідповідачів в судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на пояснення співвідповідачів , що вони ніколи не укладали угод з позивачем та не отримували від нього кошти. Представник співвідповідачів вважає, що вимога стягнення суми у валюті за письмовим договором, наданим позивачем неможлива, бо письмовий доказ не відповідає загальним вимогам договору та не може слугувати підставою стягнення грошей. Так, спірний договір не містить дати, не підпадає під ознаки жодного правочину і , взагалі, є підробкою. Крім того, співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками земельної ділянки , вони не мали та не мають права розпоряджатися нею, отримувати гроші, давати згоду на її продаж, передачу в оренду, тому вони не можуть бути належними відповідачами. В судовому засіданні встановлене таке. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 363161, [PERSON], на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації від 15 серпня 2008 року № 296, є власником земельної ділянки, площею 12,32 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради . Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01091650020 та видано 26 серпня 2009 року. Кадастровий номер земельної ділянки : 1420386800010000262. На підтвердження позовних вимог позивачем надано письмовий договір , за яким [PERSON], його донька - [PERSON] та син [PERSON] «беруть» у [PERSON] 13 000 доларів США на власні потреби та «передають» [PERSON] у користування (розпорядження) земельну ділянку, площею 12,32 га. Сторони у договорі зазначили, що після прийняття відповідного закону , що дозволяє продаж землі, сторони згодні « переоформити без жодних доплат та компенсацій». Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] батько та мати позивача, запевнили, що співвідповідачі отримали 13 000 доларів США за фактичний продаж земельної ділянки. Договір був складений та надрукований особисто [PERSON]. Діти власника землі підписали договір, засвідчивши, що вони, як майбутні спадкоємці, не мають заперечень проти продажу землі. Гроші [PERSON] позичив у сина позивача по справі, та передав [PERSON], як власнику землі. Дату укладання угоди свідки не памятають. Близько трьох років спірна земельна ділянка перебувала у користуванні [PERSON], який обробляє орендовані землі. Позивач [PERSON] живе та працює за кордоном. У листопаді 2017 року виявилось, що [PERSON] уклав договір оренди з ПП « Олександрівські землі» та фактично вони стали обробляти ділянку, переоравши сходи, засіяні свідком [PERSON] За витягом з Державного земельного кадастру від 26 листопада 2017 року земельна ділянка за кадастровим номером 1420386800010000262, площею 12,322 га, 2 листопада 2017 року передана власником - [PERSON] Івановічем в оренду Приватному підприємству « Олександрівські землі» ( а.с. 10). Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] є фермером, обробляє земельні ділянки за договорами оренди. На прохання останнього свідок був присутнім під час розмови з [PERSON] щодо повернення грошей, отриманих за укладеним договором. При цьому [PERSON] мовчки вислухав вимогу про повернення грошей, оглянув договір, заперечень не надав, посилався на відсутність грошей. Опитані в якості свідків співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували укладання та підписання спірного договору , а також отримання ними або батьком у їх присутності грошей у валюті від [PERSON] або від будь-кого іншого. Вони заявили, що надали згоду на укладання батьком договору оренди. Свідок [PERSON] також заперечувала укладання спірного договору та заявила, що була особисто присутньою під час укладання письмового договору оренди землі на строк 3 роки в рахунок отримання орендної плати в розмірі 70 000 грн. ,фактично, в присутності свідка ,[PERSON] відрахував та передав [PERSON] 65 000 грн. Отже, суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] у 2014 році фактично передав в оплатне користування [PERSON] земельну ділянку, якою останній користувався до листопада 2017 року. Спір з цього питання відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі», частини другої статті 792 ЦК України, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно до ст. 14 цього ж закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату( ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України, не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, зокрема, відсутня згода за всіма істотними умовами договору. Таким чином, встановивши, що наданий позивачем письмовий договір не містить істотних умов договору оренди, та нездійснена його державна реєстрація, суд погоджується із позивачем, що договір оренди землі не є укладеним і у такому разі може бути заявлена вимога щодо повернення майна, отриманого без достатньої правової підстави відповідно до ст. 1213 ЦК України. Вирішуючи позов в частині повернення суми, вказаної в договорі, суд виходить з такого. На доказ передання суми за договором позивачем надано письмовий договір, що підписаний сторонами по справі. Суд вважає, що посилання співвідповідачів на те, що вказаний договір ними не підписаний не доведено в суді, адже вони відмовилися від проведення почеркознавчої експертизи, а пояснення свідка [PERSON], в такому разі, не можуть слугувати належним доказом підробки підписів. Вирішуючи спір суд виходить з того, що за умовами договору сторони зазначили, що співвідповідачі « беруть» у позивача гроші в сумі 13 000 доларів на свої особисті потреби, а натомість , надають земельний пай в особисте користування позивача. Отже, в договорі не зазначена дата, коли відбулась передача грошей, та чи відбулась вона взагалі, бо вказано не про фактичне отримання співвідповідачами грошей, а про досягнення домовленості щодо отримання грошей в рахунок надання в користування земельного паю. При цьому мова йде про земельний пай, а не про земельну ділянку, як свідчили представник позивача та свідки [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що даний договір не може слугувати належним письмовим доказом, бо як договір оренди він є неукладеним, а також він не може розглядатися як розписка про отримання позики, бо ,відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] про особисту передачу ними співвідповідачам вказаної в договорі суми суд не може прийняти до уваги як належний доказ у справі, бо вказані свідки є зацікавленими особами ,як батьки позивача та особи, які власноручно склали договір на захист свого матеріального інтересу у відсутності свідків. До того ж у договорі ж зазначено , що позивач [PERSON] не може вимагати повернення грошей ні за яких обставин, що свідчить не на користь вимог позивача. В судовому засіданні встановлено, що предметом домовленості між сторонами була земельна ділянка із кадастровий номером : 1420386800010000262, а не земельні паї як зазначено у договорі, що доводить наявність у договорі протиріч, повязаних не тільки із передачею грошей, але й щодо інших умов. Одночасно встановлено, що земельна ділянка , площею 12,32 га , була надана відповідачем [PERSON] у користування батька позивача і сторони підтвердили, що таке оплатне користування відбулось з 2014 по 2017 рік . Вимога про продаж землі в майбутньому, що викладена в договорі в абстрактному формулюванні також не може слугувати доказом передання 13 000 доларів США. Опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] засвідчив, що [PERSON] в його присутності не заперечував борг і не визнав його, пославшись на відсутність грошей. В судовому засіданні відповідач пояснив, що на той час вже знав про існування договору , бо [PERSON] його попередив, що якщо землю не буде повернуто, останній заявить вимогу про стягнення з нього значної суми, тому відповідач не здивувався і не заперечував, уникаючи скандалу. Оцінюючи надані свідчення , суд вважає, що викладені обставини не свідчать про беззаперечне визнання [PERSON] факту отримання відповідачами грошей в сумі 13 000 доларів США. Таким чином, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу передання грошової суми у валюті в рахунок безстрокового користування земельною ділянкою з викупом в майбутньому . Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі викладеного , позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Під час судового засідання представник відповідача до закінчення судових дебатів заявив,що не має можливості вчасно подати докази,які підтверджують сплату понесених відповідачем [PERSON] судових витрат,через затримку отримання платіжних документів у банку. За ч.2 ст.246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Outcome: dismissed