Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, у якій просив встановити факт смерті [INFO] року у селі Зачатівка Шахтарського району Донецької області [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки села Тростянець Хмельницької області. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначив, що [INFO] року померла його мати, [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть [NUMBER], видане по даному факту 02.02.2016 року Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР. Як зазначає заявник, 16.04.2016 року він звертався до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві з проханням видати свідоцтво про смерть [PERSON]. Листом від 16.04.2016 року №3668/03/04-38 заявнику було роз'яснення, що провести державну реєстрацію сметрі гр. [PERSON] на підставі Свідоцтво про смерть [NUMBER], виданого 02.02.2016 року Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР є неможливо, у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів, наданих «державними органами» на території, не підконтрольній Україні. Таким чином, після смерті матері отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, а тому змушений звернутися з заявою про встановлення факту смерті до суду. Заявник та заінтересована особа - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилися. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території. Згідно ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви. Суд, враховуючи вимоги ст. 257-1 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Питання державної реєстрації смерті регулюються ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», главою 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я чи судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у вищевказані строки, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У разі надходження заяви після закінчення одного року з дня настання смерті та, якщо факт смерті встановлено у судовому порядку або особа оголошена судом померлою, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника. Оскільки документ, який виданий на території Донецької області є недійсним і не створює правових наслідків, заявник звернувся до суду. Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про народження (а.с. 7) [PERSON] народився [INFO] року у м. Сніжне Донецької області, батьком зазначено [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла в селі Зачатівка Шахтарського району Донецької області, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 02.02.2016 року Шахтарським міськрайонним відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР (а.с. 8) та лікарським свідоцтвом про смерть №10 від 01.02.2016 року (а.с.9). Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. Відповідно до п. 17 частини 1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275 від 02 грудня 2015 року село Зачатівка Шахтарського району Донецької областіц віднесена до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У абзаці першому п. 13 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення про те, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджується наданими заявником доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved