Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, просить ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] до часу відкриття спадщини 16.02.2015 та визнати її спадкоємцем четвертої черги. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що починаючи з 1996р. вона та [PERSON] проживали однією сімєю як чоловік та жінка, однак без реєстрації шлюбу, мали спільні права і обовязки та були повязані спільним побутом, вели спільне господарство. 16.02.2015р. [PERSON] помер після чого відкрилась спадщина у виді квартири [ADDRESS]. На підставі дозволу прокурора прокуратури Франківського району м. Львова забрала його тіло з моргу та провела його поховання. Згідно положень ЦК України, вона вважається такою що прийняла спадщину, а встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу їй потрібно з метою оформлення спадщини, як спадкоємцю четвертої черги за законом. В судовому засіданні заявник, а також її повноважний представник згідно договору про надання правової допомоги від 01.10.2015р. адвокат [PERSON] вимоги заяви підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Скерував до суду заяву про розгляд заяви у його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Оглянувши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 213/2015, заведеної після смерті [PERSON], заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. За правилами п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.4), [PERSON] помер 16.02.2015р. З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори зверталась лише заявник (а.с.1 спадкової справи). Інших спадкоємців після смерті [PERSON], згідно матеріалів спадкової справи немає. Інформація про заповіти або спадкові договори, згідно довідки із Спадкового реєстру (а.с.5 спадкової справи) відсутня. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами заявниці пояснили, що остання дійсно проживала разом з [PERSON] продовж тривалого часу за адресою м. Львів, вул. С. Бандери, 81/5. Свідок [PERSON] вказала, що з 1996 року. Поводили вони себе як сімя, вели спільне господарство та мали спільні права та обовязки, постійно допомагали один одному, проводили ремонт в помешканні, а [PERSON] завжди навідував заявницю, коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні, приносив їй ліки та їжу. На момент смерті [PERSON], заявниця перебувала в лікарні та відповідно, не знала про смерть свого співмешканця. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] які є друзями та знайомими заявниці в судовому засіданні повідомили, що поведінка між нею та [PERSON] свідчила про те, що вони є подружжям. 30.03.2015р. прокурором прокуратури Франківського району м. Львова [PERSON] надано дозвіл на видачу трупа [PERSON] (а.с.7), а згідно договору замовлення на організацію та проведення поховання від 02.04.2015р. (а.с.8-9), [PERSON] проведено поховання [PERSON], про що їй видано відповідне свідоцтво (а.с.10). Аналізуючи наведені вище обставини, слід вважати встановленим, що відносинам, які існували між [PERSON] та [PERSON] впродовж періоду з 1996 року до 16.02.2015 року, притаманні ознаки подружніх відносин. Оскільки законодавством передбачено встановлення такого факту як проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу, а мотиви заяви знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши заяву в цій частині. Одночасно, такий факт даним судовим рішенням слід встановити з 1996р., а не постійно, як про це зазначено в прохальній частині заяви. Задоволення заяви в такий спосіб в розумінні ст. 11 ЦПК України не буде виходом за межі заявлених вимог, оскільки не лише свідки, а й сама [PERSON] в своїй заяві зазначає, що саме з 1996р. почала проживати спільно із [PERSON] Формулювання ст. 1264 ЦК України чітко визначає мінімальний строк проживання із спадкодавцем, який наділяє спадкоємця правом звернутись до нотаріальної контори в порядку четвертої черги спадкування за законом. Встановлення факту спільного проживання постійно в подальшому може створити перешкоди в оформленні спадкових прав щодо часу спільного проживання, з метою уникнення яких суд встановлює даний факт з 1996р. Що стосується вимоги визнання заявниці спадкоємцем четвертої черги за законом, її слід залишити без задоволення, оскільки в порядку окремого провадження, згідно правил, визначених Розділом IV ЦПК України такі вимоги не вирішуються. Перелік справ, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, згідно ст. 234 ЦПК України є вичерпним. Визнання спадкоємцем четвертої черги за законом цим переліком не передбачено. В свою чергу, відмова в задоволенні цієї вимоги жодним чином не створить перешкод в оформлені спадкових прав заявниці, оскільки встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем не менш як пять років до часу відкриття спадщини, відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України автоматично відносить спадкоємця до четвертої черги і не потребує додатково визнання цієї обставини в судовому порядку. Тобто, дана вимога крім того що не може бути розглянути в порядку окремого провадження, є ще й зайвою. На підставі наведеного та

Outcome: partial