Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, в обґрунтування якої вказала, що 28.05.2016 року внаслідок раку з метастазами головного мозку помер її син [PERSON]. Республіканською клінічною туберкульозною лікарнею міністерства охорони здоровя Донецької Народної Республіки, де помер син, їй було видано лікарське свідоцтво про смерть № 138 від 30.05.2016 року та довідку про причину смерті. 30.05.2016 року її сина було поховано у м.Донецьк, на кладовищі «Южное». При зверненні до Димитровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її сина через відсутність документів, які є підставою для такої реєстрації, оскільки лікарське свідоцтво про смерть було видане на території, не підконтрольній Україні, а тому державними органами України не може бути прийнята. З метою отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті її сина, заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON], померлого 28.05.2016 року у м.Донецьк. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, додавши, що її син [PERSON] помер у лікарні в м.Донецьк, тому у звязку з проведенням антитерористичної операції на території вказаного міста у неї не було ані матеріальної, ані фізичної можливості транспортувати тіло померлого до місця його проживання, щоб поховати в м.Мирноград (Димитров). Ховала сина вона, оскільки сімї в нього не було. Представник заінтересованої особи Димитровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.І. є матірю [PERSON], [INFO], про встановлення факту смерті якого подана заява, що підтверджується свідоцтвами про його народження та шлюб заявника (а.с.10, 11). Згідно записам у паспорті громадянки України серії ВЕ № 012243, виданого на імя [PERSON], остання з 04.09.1978 року зареєстрована за адресою: м.Димитров, кв-л 40[ADDRESS], (а.с.5). Згідно записам у паспорті громадянина України серії ВК № 775021, виданого на імя [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], останний з 13.12.2011 року був зареєстрований за адресою: м.Димитров, кв-л 40[ADDRESS], (а.с.6). Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 138, виданого 30.05.2016 року Республіканською клінічною туберкульозною лікарнею Міністерства охорони здоровя Донецької Народної Республіки, [PERSON], [INFO], помер 28.05.2016 року, причина смерті: рак легенів, частки правого легеня з метастазами в лімфатичні вузли головного мозку, місце смерті Калінінський район м.Донецьк (а.с.7). Згідно посвідчення № 2318 спеціалізованого комунального підприємства «Благоустрій» від 29.05.2016 року [PERSON] 29.05.2016 року було поховано в м.Донецьк, на кладовищі «Южне» (а.с.8). На звернення [PERSON] Димитровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області своїм листом від 19.07.2016 року відмовив заявнику у державній реєстрації смерті її сина [PERSON], померлого 28.05.2016 року в м.Донецьк, оскільки подане нею лікарське свідоцтво про смерть № 138, видане 30.05.2016 року Республіканською клінічною туберкульозною лікарнею Міністерства охорони здоровя Донецької Народної Республіки, вважається недійсним, так як форма вказаного документу не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України 25.10.2006 року за № 1150/13024, тобто видано медичним закладом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України (а.с.9). Допитана у суді свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по сусідству з [PERSON] в одному підїзді в м.Мирноград на кварталі 40 у будинку 12. Коли [PERSON] повідомила її про смерть свого сина [PERSON], який помер 28.05.2016 року, вона їздила до м.Донецьк на його поховання. Сергій хворів на онкологічне захворювання, помер у лікарні в м.Донецьк, його ховали з моргу на кладовище м.Донецьк, оскільки перевезти тіло померлого додому через блокпости викликало великі труднощі. Свідок [PERSON], що є сусідкою [PERSON], який мешкав з нею у одному будинку № 11 поряд з її квартирою в м.Мирноград на квартале 40, надал судові аналогічні пояснення. Відповідно до листа Димитровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області від 26.07.2016 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON], [INFO], не виявлено (а.с.16). Смерть фізичної особи відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦК України підлягає державній реєстрації органами державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 \~ч.ч.1,\~3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Указом Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» Кабінету Міністрів доручено ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій, представництв; евакуації працівників; вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції на роботу в іншу місцевість. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 місто Донецьк є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, у звязку з чим їх зобовязано переміститися в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Згідно за наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької області, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. Медична установа, якою було видане лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], не була переміщена на територію, яка контролюється органами державної влади України, отже наданий суду документ про смерть сина заявника не може бути визнаний належним доказом, оскільки виданий органом, створеним не відповідно до вимог українського законодавства. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявника відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті її сина. На підставі пояснень заявника, показів свідків, інших письмових доказів суд приходить до висновку про доведеність факту смерті [PERSON], померлого 28.05.2016 року, у звязку з чим вимоги заявника підлягають задоволенню у повному обсязі. Встановлення даного факту необхідне заявнику для державної реєстрації смерті сина та оформлення спадщини після його смерті.

Outcome: approved