Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Заявник [PERSON] у грудні 2016 року звернувся до суду із заявою, у якій прохав суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме: встановити той факт, що він дійсно проживав із сім'єю у складі, спочатку 3-х осіб, а потім 4-х осіб, у [ADDRESS] у період часу з лютого 1989 року по січень 1999 року (а.с. 2-3). В обґрунтування своїх вимог вказав, що звернувся до департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про приватизацію кімнати у гуртожитку, де мешкає один - [ADDRESS] У відповідь на цю заяву листом від 06 жовтня 2016 року департамент йому повідомив, що його заяву не може бути розглянуто, так як у наданих до неї додатках відсутні відомості про те, що він не використав своє право на приватизацію з 01 січня 1992 року по 07 липня 1996 року, а також інші документи. Тоді він надав акт від 31 жовтня 2016 року, який підписано трьома мешканцями гуртожитку про те, що у період часу з лютого 1989 року до січня 1999 року мешкав сім'єю спочатку у складі трьох осіб, а потім у складі чотирьох осіб, у кімнатах [ADDRESS]. На його повторне звернення отримав з департаменту відповідь від 24 листопада 2016 року, якою йому відмовлено у наданні адміністративної послуги у зв'язку з ненаданням ним документів про те, що у період часу з 01 січня 1992 року по 07 липня 1996 року він не використав своє право на приватизацію. Фахівець департаменту повідомила йому, що він був зобов'язаний надати рішення суду про встановлення юридичного факту про його проживання у гуртожитку без реєстрації. Через те, що департамент вимагає від нього судового рішення про підтвердження факту мешкання у гуртожитку без реєстрації, для реалізації ним свого права на приватизацію житла прохає суд встановити той факт, що у період часу з лютого 1989 року до січня 1999 року він проживав сім'єю у складі трьох осіб, а потім у складі чотирьох осіб, у кімнатах [ADDRESS]. У судовому засіданні заявник свою заяву підтримав, прохав її задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту заяви. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні заяву не визнала. Пояснила, що заявником не надано суду доказів звернення до департаменту, як до органу приватизації, з документами, перелік яких зазначено у п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян; не надано ордеру на вселення у гуртожиток, який є підставою для вселення у житлове приміщення. Тому заява не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами та допитавши свідків, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, особливостей для розгляду справ цієї категорії. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Допитана у суді свідок [PERSON] показала, що знає [PERSON] давно. Він раніше працював у цеху молотів на ливарному заводі. Він спочатку жив, а потім уклав шлюб із її подругою [PERSON], від якого у нього є син. З 1989 по 1999 роки жив зі своєю родиною у гуртожитку, що по [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу мешкати з [PERSON] та у гуртожитку припинив. Свідок [PERSON] пояснила, що знає [PERSON] з 1989 року. Він був чоловіком її подруги [PERSON] З 1989 по 1999 роки жив у гуртожитку, що по [ADDRESS], з нею на одному поверсі. Спочатку вони жили втрьох, з першим сином [PERSON] від іншого шлюбу, а у 1991 році у них народився син, і вони мешкали вчотирьох. Після розірвання шлюбу припинив жити у гуртожитку. Свідок [PERSON] показала, що заявник є її колишнім чоловіком. Спочатку вони співмешкали, а у 1991 році зареєстрували шлюб, і у них народився син, у неї другий. У 1999 році шлюб розірвано. З 1989 року вони співмешкали з ним разом у гуртожитку, що по [ADDRESS]. Через те, що він не мав штампу у паспорті про реєстрацію шлюбу, його у гуртожитку не прописували. Після розірвання шлюбу він ще деякий час жив з ними разом у гуртожитку, а потім виїхав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 листопада 1992 року (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], який народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно з актом від 31 жовтня 2016 року, який складено мешканцями гуртожитку, що на [ADDRESS], [PERSON] мешкав зі своєю сім'єю спочатку у складі трьох осіб, а потім у складі чотирьох осіб, у кімнатах [ADDRESS], у період часу з лютого 1989 року до січня 1999 року (а.с. 6). Відповідно до довідки, яку видано завідуючою гуртожитком, що на [ADDRESS], [PERSON] дійсно був зареєстрований у кімнатах [ADDRESS], у період часу з 08 липня 1996 року по 02 липня 1998 року (а.с. 7). Оцінивши інформацію, яка є у наданих документах та допитавши свідків, показання яких ставити під сумнів у суду підстав немає, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] дійсно мешкав зі своєю сім'єю спочатку у складі трьох осіб, а потім у складі чотирьох осіб, у кімнатах [ADDRESS], у період часу з лютого 1989 року до січня 1999 року. Таким чином, судом, з метою реалізації [PERSON] свого права на приватизацію житла, встановлено той факт, що [PERSON] мешкав зі своєю сім'єю спочатку у складі трьох осіб, а потім у складі чотирьох осіб, у кімнатах [ADDRESS], у період часу з лютого 1989 року до січня 1999 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved