Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду 25.09.2019 року із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким просить усунути перешкоди у користуванні майном з боку заінтересованої особи [PERSON] , заявнику [PERSON] , що є об`єктом права спільної сумісної власності, зобов`язати надати ключі від замків всіх житлових приміщень будинку в [ADDRESS] з боку заінтересованої особи [PERSON] та заборонити їй наближатися на відстань меншу ніж 50 метрів до заявника [PERSON] . Обгрунтовуючи заяву заявник [PERSON] покликається на те, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого народилося двоє дітей. Даний шлюб було розірвано рішенням Виноградівського районного суду по справі за №299/3093/17 від 01.03.2018 року. Після розірвання шлюбу, сторони разом не проживають вже більш як два роки. Заявник зазначає, що за час шлюбу, сторони проживали у житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] та набули у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного житлового будинку. Також, заявник зазначає, що починаючи з кінця 2018 року звертався до правоохоронних органів, поскільки зі сторони колишньої дружини [PERSON] та її співмешканця на його адресу лунають різного роду погрози, які заявник сприйняв як реальні. Крім того, заінтересована особа [PERSON] , чинить йому прешкоди у користуванні вказаним житловим будинком та прилеглою земельною ділянкою, що розташований в [ADDRESS] , яку заявник вважає спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку із чим, заявник [PERSON] звернувся до суду із відповідною заявою про видачу обмежувального припису. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Ластівка В.І. підтримали вимоги викладені в заяві, надавши пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису, просили заяву задовольнити. У судовому засідання зацікавлена особа [PERSON] та її представник адвокат Нечаєв В.В. вимоги викладені в заяві не визнали та просили відмовити у задоволенні заяви поскільки між сторонами вбачається спір про право власності та право користування житловим будинком. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити з огляду на наступне. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого народилося двоє дітей. Даний шлюб було розірвано рішенням Виноградівського районного суду по справі за №299/3093/17 від 01.03.2018 року. Після розірвання шлюбу, сторони разом не проживають вже більш як два роки. З пояснень заявника та заінтересованої особи, вбачається, що між ними виник спір пов`язаний із користуванням житлового будинку в [ADDRESS] , в якому сторони проживали до розірвання шлюбу. З показів заявника в судовому засіданні вбачається, що він потерпає від насильства зі сторони [PERSON] , яке виражається у вчиненні йому перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований в [ADDRESS] , який заявник вважає спільною сумісною власністю подружжя і щодо якого в провадженні Виноградівського районного суду на даний час, знаходиться цивільна справа за №299/3158/19. До основних засад запобігання та протидії домашньому насильству належить гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини ( п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників (ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно п.6 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Положенням ст.26 Закону України «Про запобігання та проти дію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами єбудь-якідані,на підставіяких судвстановлює наявністьабо відсутністьобставин (фактів),що обґрунтовуютьвимоги ізаперечення учасниківсправи,та іншихобставин,які маютьзначення длявирішення справи. Цідані встановлюютьсятакими засобами: 1)письмовими,речовими іелектронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України). З матеріалів справи слідує, що сторони у даній справі це колишнє подружжя, між якими на даний час існує спір щодо правового режиму житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . У судовому засіданні не доведено факти домашнього насильства у вигляді психологічного або фізичного насильства з боку [PERSON] у відношенні до заявника [PERSON] на даний час. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких у відповідності до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, заявником не надано. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено розділом IV глави 13 ЦПК України. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. На підставі наведених приписів закону та даючи оцінку зібраним у справі доказами, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що [PERSON] є кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису для заявника [PERSON] , відсутні. Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини, а також надані заявником для підтвердження заяви докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для застосування відносно [PERSON] обмежувального припису. Натомість судом встановлено наявність між заявником та заінтересованою особою спору про житловий будинок, та намагання заявника усунути перешкоди у здійсненні на його думку права користування та розпорядження своїм майном, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї. Відтак, беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» заявник [PERSON] до суду не надав, а тому підстав вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника [PERSON] у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису немає.

Outcome: dismissed