Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Заявник звернувся в суд із заявою, в якій просить визнати підопічного інтернату [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 27 квітня 2002 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в Тур'я-Реметівському психоневрологічному інтернаті. Згідно медико-соціальної характеристики № 150 від 15 лютого 2016 року підопічний перебуває на обліку психіатра з дитинства. Його поведінка врівноважена, мовний контакт формальний, мислення конкретно-образне, словниковий запас обмежений; писати, читати та виконувати математичні дії не може. Орієнтований в особистості, приблизно в місці та часі. Спокійний, веде себе відокремлено, більшість часу проводить у ліжку, епізодично негативістичний; інструкції виконує не завжди, критика часткова. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить задовольнити заяву. У судове засідання представник заявника не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, вимоги заяви підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не зявився, однак подав заяву, у якій просить розглядати справу без його участі, вимоги заявника підтримує повністю. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що 24 квітня 2002 року Головне управління праці та соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації дало згоду на перевід у звязку з досягненням віку та станом здоровя вихованця Виноградівського дитячого будинку-інтернату [PERSON] до Тур'я-Реметівського психоневрологічного інтернату, а з 27 квітня 2002 року такий зарахований на повне державне утримання у останньому (а. с. 5, 6). Також встановлено, що [PERSON] є інвалідом дитинства безстроково (група інвалідності друга), має часткову залежність від сторонніх осіб, є непрацездатним та потребує лікування у психіатра, що стверджується довідкою серії ВТЕ-21 № 089507 від 13 жовтня 1993 року, а також медико-соціальною характеристикою на підопічного інтернату №150 від 15 лютого 2016 року (а. с. 7, 8). Крім цього, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 147 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 14 липня 2016 року [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості, що позбавляє його здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 26-28). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 40 цього Кодексу фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Отже, беручи до уваги те, що [PERSON] по своєму психічному стану неправильно розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, тому суд вважає, що його слід визнати недієздатним. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved