Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначила, що вона народилася [INFO] року в м. Кривому Розі , про що 29 липня 1934 року Криворізькою міською радою Криворізького району її батькам було видане свідоцтво про народження. Її батько - [PERSON], [INFO], за національністю поляк. Він народився у Кривому Розі у сім'ї поляків [PERSON] та [PERSON], яких їхні батьки ще дітьми привезли на територію України до селища Гданцівка Олександрівського повіту Херсонської губернії в часи індустріалізації регіону у зв'язку із розвитком Криворізького залізорудного басейну, будівництвом у 1899 році Гданцівського чавуноливарного заводу. Її дід [PERSON] приїхав з Польщі на Україну в часи будівництва Гданцівського чавуноливарного заводу як кваліфікований працівник разом з іншими поляками, яких запрошувала на роботу адміністрація заводу, що в ті часи складалася майже виключно з осіб польської національності. На цьому підприємстві її дід працював до кінця свого життя. Похований дід і її батько на Криворізькому цвинтарі. Її дід та баба сповідували римо-католицьку віру хоча і проживали на території України, дотримуючись традицій польської національності. Свого сина (її батька [PERSON]) вони хрестили у храмі (каплиці) святої Бригіди яка знаходилася у [ADDRESS]. Оскільки, цей храм було зруйновано у 1920 році, то метричних книг не збереглося, але їй відомо за сімейними оповідями, що при народженні батька хрестили як [PERSON], а мати в колі сім'ї його називала [PERSON]. В подальшому після притискання польської національності батьки змінили його ім'я на [PERSON]. Її батько як уроджений поляк в житті дотримувався правил римо-католицької віри та традицій польської національності. Вона також виховувалася відповідно до польських традицій, дотепер шанує польські національні та релігійні свята, вважає себе полькою. В документах, які мають відношення до її батька зустрічається різне написання його прізвища та по - батькові Прізвище: в її свідоцтві про народження 1934 рік ( укр.мов.) - [PERSON], в свідоцтві про його смерть (рос.мов.) - [PERSON]). Але правильним є написання саме [PERSON] , так як в свідоцтві про смерть її батька 1955 року, яке теж складено на російській мові, зазначено [PERSON]. По-батькові: в її свідоцтві про народження 1934 рік ( укр.мов.) - [PERSON], в свідоцтві про його смерть (рос.мов.) та у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про його смерть (укр.мов.) - [PERSON]. Правильним написанням по - батькові її батька у відповідності до правил граматики української мови є «[PERSON]», актовий запис на дату його смерті складено на російській мові і під час видачі витягу помилково перекладено, як «[PERSON]». В свідоцтві про її народження не було зазначено ані її національності, ані національності її батьків. Її свідоцтво було виготовлене на аркуші звичайного тонкого паперу і внаслідок тривалого зберігання зіпсувалося. У січні 2016 року вона звернулася до архіву із заявою про повторну видачу їй свідоцтва про народження, так як оригінал цього документу був непридатний для подальшого використання через його стан та допущені при його складанні помилки. Однак отримала відповідь в якій повідомлено, що через часткове збереження актових записів за 1934 рік актового запису про її народження в державному архіві немає. На заяву про поновлення її свідоцтва про народження, актовий запис про її народження було поновлено, але у виданому свідоцтві про її народження рядки, в яких зазвичай зазначаються відомості про батьків дитини були порожніми. Тому рішення суду їй було встановлено, що [PERSON] ( поляк за національністю) та [PERSON] (українка за національністю ) є її батьками. Їй було видано нове свідоцтво про народження, однак у свідоцтві про народження немає інформації про безпосередньо її національність. Цих відомостей також немає і в її паспорті громадянки України. В актовому записі про її шлюб зазначено, що вона українка, хоча звичайно в ті часи національність визначали за національністю батька. Вважає, що ця інформація є недостовірною та прагне відновити та зберегти своє етнічне польське походження. Встановлення факту польського походження їй необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством Республіки Польща для громадян пострадянських республік польського походження. Тому просить суд встановити юридичний факт, що свідомо обрана національність [PERSON], яка народилася [INFO] року в м. Кривий Ріг , - полька. А також, зобов'язати Дзержинський районний у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] №1290 від 05 серпня 1957 року, вказавши в графі «національність нареченої» «полька» замість «українка». Заявниця у судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Дзержинського районного у м. Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначивши, що з ухвалою суду та заявою ознайомлений. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року в м. Кривий Ріг, що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 29 липня 1934 року Криворізькою міською радою Криворізького району (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження запис в якому поновлено, в графі батько вказано [PERSON] та мати [PERSON], актовий запис №05 від 01 червня 2016 року, що підтверджено свідоцтвом про народження виданого повторно 26 квітня 2017 року Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділі Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] В документі відомості у графі національність батька та матері відсутні (а.с.7). 05 серпня 1957 року заявниця одружилася з [PERSON], [INFO], шлюб зареєстрований Дзержинським райбюро ЗАГС м. Кривого Рогу управління міліції МВС Дніпропетровської області, актовий запис №1290, та взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 16 червня 2017 року. Даний шлюб розірвано 16 березня 1978 року (а.с.9-10). Судом досліджено документи заявниці, та встановлено, що єдиним актовим записом, в якому містяться відомості про її національність, є актовий запис №1290 від 05 серпня 1957 року про її шлюб з [PERSON], зроблений Дзержинським райбюро ЗАГС м. Кривого Рогу управління міліції МВС Дніпропетровської області. Зі змісту останнього вбачається, що національність [PERSON] зазначено «українка». Як вбачається з Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року, останнім встановлено факт походження [PERSON] від [PERSON] (поляка за національністю) та [PERSON] (українки за національністю) (а.с.50-51). Згідно ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання. Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Згідно із Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Тобто суд зауважу на те, що [PERSON], тобто батько [PERSON] є поляком за національністю. Як стверджує заявниця, листом Державного архіву Дніпропетровської області від 08 лютого 2016 року її повідомлено про те, що через часткове збереження актових записів за 1934 рік, актового запису про народження [PERSON] в державному архіві не має. З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] (викладено російською мовою) помер [INFO] актовий запис №1844, свідоцтво видане м. Кривий Ріг Центрально - міським відділом ЗАГС 20 серпня 1979 року (а.с.13). Також, з свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] року помер й дід заявниці, [PERSON] (викладено російською мовою), актовий запис №439, свідоцтво (а.с.14). Заявниця посилається на те, що її батьки, баба та дід сповідували римо-католицьку віру та дотримувались традицій польської національності. Заявниця й до тепер дотримується таких польських традицій. За радянських часів, побоюючись переслідувань зі сторони радянської влади, ім'я батька заявниці було змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]», тобто вони приховували свою приналежність до польської національності. Заявниця [PERSON] відносить себе до польської національності і на даний час прагне відновити та зберегти своє етнічне польське походження відповідно до Закону України «Про національні меншини». Встановлення факту польського походження необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством Республіки Польща для громадян пострадянських республік польського походження. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно пп.2.13.1 п.2.13. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно зі ст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце ущемлення прав та свобод. Згідно із ст.3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України №703/97- ВР від 09 грудня 1997 року), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Стаття 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать вільним засадам суспільства. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. У відповідності до ст.3 Закону України «Про національні меншини в Україні» до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст.11 Закону України «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що батько заявниці, відноситься до польської національності, а в свою чергу заявниця має право на відновлення своєї національності, як це передбачено Законом України «Про національні меншини». Встановлення факту національної ідентичності заявниці необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження її роду. В позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності є неможливим. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що встановлення факту належності матері заявниці до польської національності не порушує права та інтереси третіх осіб, остання виросла у родині, яка сповідувала польські традиції та звички польського народу, а тому суд вирішує задовольнити заяву про встановлення юридичного факту та зобов'язати відповідний Відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про її шлюб. На підставі наведеного та

Outcome: approved