Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті батька, на обґрунтування якої вказав, що [INFO] року у місті Донецьк помер його батько - [PERSON], факт смерті якого підтверджується лікарським свідоцтвом та свідоцтвом про смерть, виданими на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки свідоцтво про смерть, видане на окупованій території, не створює будь-яких правових наслідків, заявник звернувся до Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питання реєстрації смерті батька та видачі йому свідоцтва про смерть державного зразка, де отримав відмову з роз'ясненням порядку звернення до суду на предмет встановлення факту смерті особи, яка померла на непідконтрольній українській владі території. Вказуючи на це та пов'язуючи встановлення факту смерті з необхідністю отримання свідоцтва про смерть державного зразка, заявник просить суд встановити факт смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] року в м.Донецьку. В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, до судового засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність заінтересованої особи, що не перешкоджає судовому розгляду. Вислухавши пояснення заявника, свідків та надавши оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку про задоволення вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується його паспортом громадянина України. Відповідно до довідки УСЗН Мирноградської міської ради №9426, заявник перебуває на обліку в УСЗН м.Мирнограда як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем перебування якої є [ADDRESS] Батько заявника - [PERSON], [INFO], родинний зв'язок між якими підтверджується свідоцтвом про народження заявника, проживав і значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 15). [INFO] року [PERSON] помер на непідконтрольній українській владі території в м.Донецьку та похований на Моспинському кладовищі. На підтвердження смерті батька заявником надані лікарську довідку про смерть № 3865 від 11.01.2017 року, видану Бюро судово-медичної експертизи м.Донецька, та свідоцтво про смерть, видане Донецьким міським відділом запису актів цивільного стану, згідно яких [PERSON], [INFO], уродженець міста Можайськ Московської області, помер [INFO] року в місті Донецьк у віці 60 років. Причиною його смерті є портальний цироз печінки. Зазначені документи видані невизнаними державою Україна органами. Згідно ст.49 Цивільного Кодексу смерть особи підлягає державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» в редакції від 05.04.2015року та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5 з подальшими змінами). Частиною першою статті 6 цього Закону повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті здійснюється відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті на окупованій території України визначено статтею 257-1 Цивільного процесуального Кодексу, за правилами якої заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Так як згідно з Наказом Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» проведення державної реєстрації актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів м.Донецьк тимчасово призупинено, заявник, відповідно до п.11 ч.1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Оскільки на підтвердження факту смерті [PERSON] заявником подано документи, які відповідно до п. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створюють правових наслідків, так як будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсними, єдиним законним способом отримати свідоцтво про смерть, що буде визнане державою Україна, є звернення із заявою до суду в порядку окремого провадження на підставі ст.256 Цивільного процесуального кодексу України для встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості її реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події. Згідно письмової відповіді Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23.05.2017 року, куди звернувся заявник, в реєстрації смерті батька йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю в нього належних документів на підтвердження вказаного факту і роз'яснено можливість встановлення факту смерті особи, померлої на непідконтрольній українській владі території, в судовому порядку. Факт смерті [PERSON], який мав місце [INFO] року в м.Донецьку, знайшов своє достатнє підтвердження в судовому засіданні як в показаннях заявника, так і в показаннях свідків [PERSON] і [PERSON], які суду пояснили, що раніше всі вони проживали в м.Донецьку, а з настанням там бойових дій змушені були переселитися в м.Мирноград. Батько заявника залишати свою квартиру відмовився і переїзджати на контрольовану територію не став. В кінці листопада 2016року вони втратили з ним зв'язок, а коли в травні 2017року вирішили навідатись до нього, то виявилось, що 30 грудня 2016року він помер і був похований на Моспінському кладовищі 12 січня 2017року, що в подальшому було підтверджено письмовими відомостями, наданими місцевою медичною установою. Згідно відомостей Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 25.05.2017 року, актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній. Відповідно до п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку наданим заявником письмовим доказам, як лікарське свідоцтво та свідоцтво про смерть, що видані установами, розташованими на території, не підконтрольній українській владі, на які в ході судового розгляду посилався заявник, суд не може визнати їх допустимими доказами, проте з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у справі «Кіпр проти Туреччини» та Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, як виняток, виходячи з ключових інтересів заявника, приймає до уваги інформацію з них з метою повного і всебічного з'ясування обставин справи і оцінює її в сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами. Оскільки факт смерті, який просить встановити заявник, породжує для нього правові наслідки, які не пов'язуються з подальшим вирішенням спору про право, і інша позасудова процедура одержання документа, який посвідчував би факт смерті відсутня, суд вважає за можливе з метою захисту інтересів заявника його заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved