Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - договору купівлі- продажу жилого будинку [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 933 від 23.06.1998 року В обґрунтування заяви зазначено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 23 червня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 933, належить будинок за адресою: [ADDRESS]. У вказаному договорі купівлі-продажу жилого будинку, складеного українською мовою, помилково вказано прізвище на українській мові -«[PERSON]» , тоді як при перекладі паспорту громадянина Російської Федерації, , з російської мови на українську прізвище повинно вказуватися як «[PERSON]». Вказане підтверджується заповітом від 08 жовтня 1999 року, в якому [PERSON], що проживає в [ADDRESS], на випадок смерті зробив таке розпорядження: належний жилий будинок під номером [ADDRESS] заповів своєму сину - [PERSON]. Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1819. Крім того, в паспорті дружини, [PERSON], громадянки України, зроблена відмітка про сімейний стан, в якій вказано, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Також, має картку фізичної особи - платника податків, де вказано, що [PERSON], одержав ідентифікаційний номер [NUMBER]. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідне для реалізації своїх майнових прав. До судового засідання представник заявник ла заяву про підтримання заяви та розгляд справи без їх участі (а. с. 18). Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився, поважні причини неявки суду не повідомлено, про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином під розписку ( а.с.16 ). Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 23 червня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 933, [PERSON] належить будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ОКП «ООБТІ». Згідно офіційного перекладу паспорту громадянина Російської Федерації, яким являється заявник, з російської мови на українську мову прізвище зазначене «[PERSON]».. Згідно заповіту від 08 жовтня 1999 року, [PERSON], що проживає в [ADDRESS], на випадок моєї смерті зробив розпорядження: належний йому жилий будинок під номером [ADDRESS] заповів своєму сину - [PERSON]. Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 1819. (а. с. 6-7). Згідно паспорту дружини [PERSON], громадянки України, зроблена відмітка про сімейний стан, в якій вказано, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (а. с. 11). [PERSON] має картку фізичної особи - платника податків, де вказано, що [PERSON], одержав ідентифікаційний номер [NUMBER](а. с. 8). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення заяви, оскільки факт належності правовстановлюючого документу заявнику підтверджується наданими доказами та пов»язаний з помилковим перекладом прізвища з російської на українську мову , що порушує права заявника . Відповідно ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.І п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ , не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. .Згідно до ч. 1, 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до роз'яснень, викладених в інформації «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 01.03.2013 року загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками встановленими конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини (частина друга статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Згідно зі статтею 410 ЦПК іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Outcome: approved