Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту її спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім?єю не менше п?яти років до часу відкриття спадщини з 26.08.2000 року до [INFO] по [ADDRESS] . Заявлена вимога обгрунтована тим, що протягом тривалого часу - напротязі двадцяти років, заявник та спадкодавець [PERSON] проживали однією сім?єю, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов?язані спільним побутом та взаємними правами і обов?язками. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 8.2819 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, заявник звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса, однак їй було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії у зв`язку з недоведеністю факту проживання разом із спадкодавцем однією сім?єю більше п?яти років до моменту його смерті. Встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини необхідне заявнику для реалізації її прав, як спадкоємця четвертої черги, на отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно до положень ст.1264 ЦК України. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлену нею вимогу повністю, прохала суд її задоволити. Суду пояснила, що з 2000 року і по день смерті [PERSON] [INFO] вони спільно проживали з ним по [ADDRESS] , як чоловік і дружина, та мали відносини, притаманні подружжю. У шлюбі зі спадкодавцем вона не перебувала. За життя [PERSON] вони разом обробляли присадибну ділянку (город), тримали домашнє господарство та за взаємною згодою використовували наявні в них грошові кошти (її заробітну плату та його пенсію і орендну плату) для придбання одягу, продуктів харчування, медичних препаратів для лікування, кормів для домашньої птиці тощо. Останні декілька років [PERSON] часто хворів, переніс два інсульти. Після останнього інсульту вона здійснювала за ним догляд напротязі трьох місяців та здійснила його поховання. В судове засідання по розгляду справи по суті представник заінтересованої особи Устинівської селищної ради Кіровоградської області не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України (а.с.86). Згідно письмової заяви прохав розглянути справу без його участі (а.с.87). З огляду на неявку в судове засідання представника заінтересованої особи, як учасника справи, суд, відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні без його участі. На виконання вимог п.п.2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, та процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.04.2021 року задоволено клопотання заявника та витребувано від приватного нотаріуса Устинівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Трутня О.Я. копію спадкової справи, заведеної 09.12.2020 року на майно померлого [INFO] [PERSON] (номер у спадковому реєстрі: 66904606). Одночасно судом задоволено заяву [PERSON] про виклик в судове засідання свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-17). Ухвалою суду від 07.09.2021 року, постановленою в порядку ч.5 ст.259 ЦПК України (без виходу суду до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання) задоволено заяву [PERSON] про виклик в якості свідків гр-н [PERSON] та [PERSON] (а.с.92-93). Заслухавши пояснення заявника, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та показання свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом по справі встановлено, що [INFO] в смт.Устинівка Устинівського району Кіровоградської області у віці 67 років помер [PERSON] , про що 27.08.2020 року Устинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) був складений актовий запис про смерть №45 (а.с.6). За життя гр-н [PERSON] проживав та був зареєстрований в буд. [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Устинівської селищної ради Кіровоградської області від 03.12.2020 року за вих.№1763 (а.с.44). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Устинівської ради Кіровоградської області 29.03.2021 року за вих.№1064, гр-нка [PERSON] постійно проживала без реєстрації в будинку [ADDRESS] спільно із [PERSON] до дня його смерті [INFO] . Проживали разом, вели спільне господарство протягом двадцяти років (а.с.8). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №1474, складеного 21.07.2021 року комісією у складі селищного голови Пенькова І.О., секретаря ради Омельченко Л.П. та депутата Устинівської селищної ради Синяк В.Л., гр-нка [PERSON] у будинку [ADDRESS] проживає постійно з 2000 року та по даний час. До дня смерті чоловіка [PERSON] ( [INFO] ) [PERSON] проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство (а.с.79). Згідно довідки про отримання технічного та іншого засобу реабілітації, виданої 02.07.2021 року за вих.№01-61/01/409/1 Устинівським відділом з питань призначення та виплати державних соціальних допомог Управління соціального захисту населення Кропивницької районної державної адміністрації, гр-нка [PERSON] 04.06.2020 року отримала б/у крісло колісне з судном для [PERSON] , 1953 року народження (а.с.77). Як вбачається зі змісту довідки, виданої 07.07.2021 року за вих.№1100-0212-8/28797 ГУ Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, та разового доручення №935230113063/9 від 07.09.2020 року, гр-нка [PERSON] одержала допомогу на поховання померлого [PERSON] у сумі 4200,00 грн. (а.с.75, 76). Крім того, судом встановлено, що за час спільного проживання заявника [PERSON] з гр-ном [PERSON] вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, що безпосередньо підтверджується повним витягом №00030889554 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №6 від 01.03.1966 року, який був зареєстрований заявником (дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») з гр-ном [PERSON] та свідоцтвом про його смерть (серія [NUMBER] ) у віці 52 років 15.09.1994 року (а.с.32-34, 78). За час спільного проживання із заявником [PERSON] гр-н [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою також не перебував, що підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та розірвання шлюбу з гр-нкою [PERSON] (а.с.35-37, 38-40). Постановою приватного нотаріуса Устинівського районного нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Трутня О.Я. від 23.03.2021 року за №72-02-31 заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 8,2819 га, кадастровий номер: 3525855100:02:000:0314 після смерті [PERSON] з урахуванням того, що нею не доведено факту проживання разом зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років, як підставу спадкування в порядку ст.1264 ЦК України (а.с.9). Зі змісту витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі судом встановлено, що спадкова справа після смерті гр-на [PERSON] , як спадкодавця, була заведена 09.12.2020 року приватним нотаріусом Трутнем О.Я., номер у Спадковому реєстрі: 66904606, номер у нотаріуса: 167-2020, що відповідає даті звернення заявника [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с.43, 47). Інформація про заповіти, спадкові договори та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.48). Відомостей про звернення інших спадкоємців [PERSON] протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку із заявами про прийняття спадщини після його смерті матеріали спадкової справи не містять (а.с.42-53). Під час безпосереднього дослідження доказів у справі судом, в порядку ст.ст.91, 229, 230 ЦПК України, в судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які дали суду показання про відомі їм обставини справи. Так, свідок [PERSON] дала суду показання про те, що [PERSON] проживала по [ADDRESS] разом із [PERSON] як своїм чоловіком, близько двадцяти років до дня його смерті. Також з ними проживала мати [PERSON] , але після її смерті у 2008 році вони стали проживати вдвох. Спільно вели домашнє господарство, садили та доглядали город. Проживаючи по сусідству вона також неодноразово бачила випрані заявником одяг та постільну білизну, які сушились на подвір`ї. Після того, як у травні 2020 року [PERSON] після перенесеного інсульту паралізувало, заявник здійснювала за ним догляд, дістала коляску, в якій вивозила його на прогулянки (а.с.64). Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що [PERSON] проживала зі [PERSON] як жінка з чоловіком, не менше 20-ти років, оскільки станом на 1996 рік, коли її дітям було по 4-5 років, заявник вже проживала зі [PERSON] однією сім`єю. Вони постійно проживали в смт.Устинівка та вели спільне господарство, тримаючи курей та кролів. За життя [PERSON] не менше 2 разів на рік проходив лікування і [PERSON] постійно його провідувала, приносила продукти харчування. Під час її особистого спілкування зі [PERSON] останній неодноразово говорив про те, що якби не турбота [PERSON] , він би не вижив. За час знайомства з [PERSON] та [PERSON] вона відвідувала їх обох за одним місцем проживання. Поховання [PERSON] здійснювала [PERSON] (а.с.65). Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що [PERSON] проживала разом зі [PERSON] однією сім`єю по [ADDRESS] не менше 10 років. За час спільного проживання вони разом тримали домашнє господарство та доглядали город. Саме [PERSON] доглядала за [PERSON] після перенесеної останнім хвороби, прала одяг та часто, коли їхала на роботу, прохала його навідуватись до будинку, щоб подивитись чи все нормально в її чоловіка, який на той час не ходив (а.с.93). Свідок [PERSON] дав суду показання про те, що приблизно з 2000 - 2001 року [PERSON] почала проживати разом із [PERSON] в будинку останнього по [ADDRESS] . Спочатку з ними також проживала мати [PERSON] - [PERSON] , однак після її смерті вони залишились проживати вдвох. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були як чоловіка та жінки, однак без укладення шлюбу. Будучи сусідом останніх, особисто знає, що вони тримали багато кролів. Неодноразово бачив, як вони разом сапали город біля хати. Крім того, він разом зі [PERSON] часто ходили на риболовлю, з якої [PERSON] забирала додому вилов [PERSON] .. Також пам`ятає, що коли необхідно було відвезти [PERSON] на операцію до м.Кіровограда, то саме [PERSON] зверталась до нього з цим питанням, щоб він допоміг. Після того, як [PERSON] внаслідок хвороби був лежачим, [PERSON] доглядала його особисто і він часто бачив на подвір`ї велику кількість випраного нею прання. Після смерті [PERSON] його поховання здійснювала [PERSON] (а.с.93-94). Виконуючи приписи ч.4 ст.264 ЦПК України та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявленої нею вимоги, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України наведений в ч.1 цієї статті перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом, не є вичерпним, оскільки в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1222 ЦК України). За змістом ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Черговість спадкоємців за законом встановлено статтями 1261-1265 ЦК України. З досліджених судом документів спадкової справи, заведеної на майно померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з дня його смерті до приватного нотаріуса звернулась лише заявник по справі [PERSON] .. Відомостей про наявність спадкоємців [PERSON] , які мають право на спадкування за законом у першу, другу та третю черги, матеріали спадкової справи не містять. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч.ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року в цивільній справі №461/4689/15-ц та від 12 серпня 2019 року у справі №521/16365/15, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, судом при розгляді даної справи приймається до уваги те, що норми ст.ст.15, 16 ЦК України не містять посилань на обмеження захисту в суді цивільного права чи інтересу у спосіб, що встановлений законом. В даному випадку у спосіб, встановлений п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України, шляхом встановлення факту, від якого залежить виникнення у заявника [PERSON] права на спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги, після смерті спадкодавця [PERSON] .. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, а також кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в частині встановлення факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] не менше як п`ять років до часу смерті останнього [INFO] , про що свідчить реальність сімейних відносин між ними, підтверджена дослідженими судом письмовими доказами та показаннями свідків, а саме: пов`язаність спільним місцем проживання, побутом та наявністю взаємних прав і обов`язків. Разом з тим, заява [PERSON] в частині встановлення судом факту її проживання зі [PERSON] саме з 26.08.2000 року задоволенню не підлягає з наступних підстав. За змістом ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом. Ст.1264 ЦК України встановлено тривалість періоду спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, достатнього для набуття особою у четверту чергу права на спадкування за законом (ст.1264 ЦК України) - не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Будь-яких інших вимог щодо періоду проживання зі спадкодавцем вказана правова норма не містить. Належних, допустимих та достатніх доказів, крім власних пояснень, на підтвердження обставини проживання зі спадкодавцем [PERSON] саме з 26.08.2000 року заявником [PERSON] суду надано не було. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, наявними є підстави для визначення часу проживання заявника зі спадкодавцем [PERSON] саме протягом періоду, передбаченого ст.1264 ЦК України. Вимога [PERSON] в частині встановлення факту її проживання зі [PERSON] до часу відкриття спадщини за однією адресою: [ADDRESS] також не може бути задоволена в межах даного судового розгляду, оскільки встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем за однією адресою на день його смерті можливе у разі пред`явлення особою в порядку окремого провадження вимоги про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, такої вимоги [PERSON] під час судового провадження заявлено не було. Обов`язковості встановлення такого факту для набуття особою права на спадкування в порядку ст.1264 ЦК України приписи даної статті також не містять. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду заяви у справах окремого провадження встановлюється ставка судового збору - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить454 грн. 00 коп. (0,2 х 2270 грн. 00 коп.(прожитковий мінімум станом на 01.01.2021 року)). Судом встановлено, що заявником [PERSON] при зверненні до суду сплачено судовий збір в загальному розмірі 1816 грн. 00 коп., що підтверджено належним письмовим доказом по справі (а.с.1). Ухвалою суду від 07.09.2021 року частина сплаченого [PERSON] судового збору в сумі 1362 грн. 00 коп. повернута заявнику на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», як така, що сплачена в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно роз?яснень, викладених в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила про розподіл судових витрат у цих справах не застосовуються. З огляду на викладене, судові витрати у виді сплаченого заявником [PERSON] судового збору в сумі 454 грн. 00 коп. відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed