Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився [INFO] в пос. Спорне Ягодинського району Магаданської області Російської Федерації. Його мати [PERSON] , [INFO] , українка, 30 серпня 1991 року уклала шлюб і отримала шлюбне прізвище [PERSON] , померла [INFO] у с. Малютинці Пирятинського району Полтавської області, де постійно проживала з 1988 року. Батько [PERSON] , [INFO] , росіянин, проте з ним з 1988 року заявник родинні зв`язки не підтримує. Сестра заявника [PERSON] , українка, [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] . З 1988 року [PERSON] навчався в Малютинській загальноосвітній школі Пирятинського району Полтавської області, де в 1991 році отримав неповну середню освіту. 27 грудня 1990 року був паспортований паспортом громадянина СРСР. 01 вересня 1991 року вступив до професійно-технічного училища №46 с. Лазірки Оржицького району Полтавської області, яке закінчив 30 червня 1994 року та отримав посвідчення водія кат. «В», «С». Строкову військову службу в ЗС України заявник не проходив, оскільки 03.04.1995 комісією при Пирятинському РВК визнаний непридатним до військової служби в мирний час. З 1994 року по 2005 рік [PERSON] працював у КСП ім. Фрунзе (Малютинська сільська рада Пирятинського району Полтавської області), де отримав право на земельну частку (пай). У грудні 1997 року вироком Пирятинського районного суду був засуджений до позбавлення волі та з січня 1998 року до березня 1999 року відбував реальну міру покарання у селищі Затурино Полтавського району Полтавської області у виправній колоній №64, а з весни 1999 року до 07 липня 2001 року відбував невідбуту частину покарання у Дергачівській виправній колонії №109 у Харківській області. 27 серпня 2005 році за місцем мешкання заявника у с. Малютинці Пирятинського району Полтавської області сталась пожежа, під час якої згоріли оригінали його документів: паспорт, військовий квиток, посвідчення водія та інші. Звернення Крилова до Державної міграційної служби України з приводу отримання паспорта замість знищеного позитивних результатів не дали тому, що звернення з відповідною заявою до територіального підрозділу ДМС України можливе лише з одночасним наданням судового рішення, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня чи 13 листопада 1991 року. Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року йому необхідно для отримання паспорту громадянина України. Враховуючи вищевикладене він вимушений був звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі. Заявник подану заяву підтримав з викладених в ній підстав, просив суд її задовольнити та розглядати справу у його відсутність, про що подав заяву. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області у судове засідання не з`явився, суду надав пояснення у якому вказав, що до УДМС звернувся [PERSON] із заявою від 12.03.2021 про оформлення Пирятинським сектором Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області йому паспорта громадянина України, яку було розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та 12.04.2021 за вихідним № К-2642-21/5301.4/93-21 направлено відповідь заявнику. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що за обліками Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України станом на 12.04.2021 документи щодо оформлення паспорта громадянина України (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну заявником не подавались. [PERSON] було роз`яснено, що правові та організаційні засади та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру і видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 р. за № 5492-УІ. Статтею 21 Закону визначено, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України». Згідно пункту 20 Порядку, для оформлення паспорта громадянина України вперше, необхідно звертатися за зареєстрованим місцем проживання. Рішення щодо оформлення документа або про відмову в його оформленні приймається за результатами ідентифікації та перевірки належності особи до громадянства України. У разі відсутності відомостей про особу за даними Єдиного державного демографічного реєстру здійснюються перевірки документів та інформації зазначеної заявником, шляхом надсилання запитів, зокрема, до Мін`юсту, органів ДФС, сервісного центру МВС, та для отримання інформації з наявних державних та єдиних ресурсів, інформаційних баз, картотек, у тому числі фотозображення особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. У випадках, коли за результатами перевірок інформація щодо особи підтверджується, проте, фотозображення відсутнє, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів. Перевіркою було встановлено, що за обліками УДМС України в Полтавській області інформація щодо документування паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року/паспортом громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] - відсутня. Отже, у заявника відсутні підстави для звернення з заявою про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України вперше. [PERSON] було роз`яснено, що отримати паспорт громадянина України він зможе лише після встановлення належності до громадянства України та рекомендовано звернутись з усіма необхідними документами, визначеними законодавством, до територіального підрозділу ДМС України за зареєстрованим місцем проживання або за місцем майбутньої реєстрації місця проживання. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали до суду письмові пояснення у яких підтвердили, що заявника знають давно, вони є односельцями, а [PERSON] рідною сестрою заявника, зазначили, що він проживав у с. Малютинці Пирятинського району Полтавської області, відвідував школу, яку закінчив у 1991 році, після її закінчення до 1994 навчався у професійно - технічному училищі с. Лазірки Полтавської області, по закінченню якого працював у колгоспі ім. Фрунзе. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно копії довідки виданої виконавчим комітетом Пирятинської міської ради № 140/18-90 від 14.06.2021, згідно відомостей ведення прописки в книзі № 2 Малютинської сільської ради [PERSON] [INFO] , прибув та був зареєстрований у с. Малютинці Пирятинського району Полтавської області (вулиця та номер не вказано) з 28.10.1987 по теперішній час (а.с. 6). [PERSON] з 1988 року по 1991 рік навчався в Малютинській загальноосвітній школі, що підтверджується копією довідки Малютинської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 4 від 11.07.2018 року (а.с. 7) та копією свідоцтва про неповну середню освіту № [NUMBER] виданого 11.06.1991 (а.с. 8). З 01 вересня 1991 року до 30 червня 1994 року [PERSON] навчався у професійно-технічному училищі № 46 с. Лазірки Полтавської області, що підтверджується копією диплома серія [NUMBER] та отримав свідоцтво Серія [NUMBER] , щодо підготовки водіїв автотранспортних засобів категорії «В», «С» (а.с. 9, 10). Також, судом встановлено, що при зверненні до Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області та Пирятинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області [PERSON] було відмовлено в оформленні та видачі паспорту, оскільки ним не в повному обсязі подані документи, необхідні для цього та рекомендовано звернутися до суду для отримання рішення не підтвердження факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13.11.1991 року (а.с. 11-12). Відповідно до положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч.2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України» та Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215/2001, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Виходячи із змісту п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. Встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, беручи до уваги, що рішення суду про встановлення такого факту є підставою для встановлення належності заявника до громадянства України та документування паспортом. З урахуванням вищевикладеного, суд, встановивши також те, що, встановлення факту постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 року не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, дійшов висновку про те, що, дана заява є обгрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, оскільки спосіб захисту прав та інтересів, обраний заявником, є єдиним способом для відновлення прав останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved