Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем більше п'яти років на час відкриття спадщини. На обґрунтування вимог в заяві зазначив, що [INFO] помер [PERSON], з яким заявник проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1986 року. Після його смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 2.43 га та території Старогороженської сільської ради. Єдиним спадкоємцем залишилася заявник [PERSON], як особа що проживала із спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. У шестимісячний термін вона звернулася до нотаріуса, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Заявник в судове засідання не з'явився, від її представника надійшла заява про слухання справи у їх відсутність, позов підтримує повністю, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляду справи у відсутність представника та визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали заяви та письмові докази по справі (копію свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], копію державного акту серії [NUMBER], акт на фактичне проживання,постанову нотаріуса від 06.11.2017р., довідку Старогороженської сільської ради від 27.12.2017р., повідомлення нотаріуса від 05.02.2018р.), суд вважає вимоги заявника обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Задовольняючи заявлені вимоги суд виходить з того, що [PERSON] довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Від встановлення зазначеного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з роз'яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 вищевказаної постанови, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. У відповідності до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших з підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Судом встановлено, що дійсно заявниця прожила в с.Старогорожене Баштанського району однією сім'єю з [PERSON] більше п'яти років до часу смерті останнього [INFO]. Вказане підтверджується зібраними по справі доказами. Матеріалами справи наявність спору, інших спадкоємців або будь-яких фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб не встановлено, спадкова справа після смерті не відкривалась, а на час смерті у домоволодінні вона була зареєстрована одна. Задоволення заяви має юридичне значення для заявниці. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявницею та підтверджених документами. За таких обставин, приймаючи до уваги, що зацікавлена особа заяву визнала, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим заяву слід задовольнити. На підставі ст. 3 СК України, ст.ст. 256-259 ЦПК України,

Outcome: approved