Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він народився [INFO]. в м. Калінін. Його батько [PERSON] за національністю українець, мати [PERSON] належить до німецької національності. Його бабуся по материній лінії - [PERSON] також за національністю була німкенею. Встановлення даного факту необхідне заявнику для впорядкування документів, реалізації особистих прав та отримання можливості користуватись окремими пільгами і гарантіями. Ухвалою суду від 02.07.2018 р. вимоги заяви про встановлення національності малолітнього [PERSON], [INFO] залишено без розгляду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] вимоги заяви підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обставини. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, вказуючи на те, що вона є матір'ю заявника [PERSON] та за національністю є німкенею. Представник заінтересованої особиДеснянського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі і прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO]. в м. Калінін (а.с. 3). Батьками [PERSON] є [PERSON], національність - українець, та [PERSON], національність - українка. 22.06.1973 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.6). Вбачається, що в заяві про видачу паспорту громадянина України від 29.05.1996 р., [PERSON] вказала національність - німка (а.с. 7). У відповідності до свідоцтва про народження матері заявника [PERSON] - [PERSON], матір'ю останньої зазначена [PERSON], яка за національністю була німкою (а.с. 8). Зі свідоцтва про смерть [PERSON], вбачається, що остання померла [INFO] в м. Золінген, Федеративної Республіки Німеччина. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Як роз'яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Відповідно до ч.2 п.5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи походження матері заявника, яка має німецьке походження, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про встановлення факту, що заявник є німцем за національністю, а тому задовольняє дану заяву. На підставі викладеного,

Outcome: approved