Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначила, що з 21 вересня 2012 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 196. Під час вказаного шлюбу народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Заявник разом з дітьми проживають у будинку, який належить їй на праві приватної власності, та який вона придбала ще до укладання шлюбу з відповідачем. Право власності на будинок підтверджується копією Договору Купівлі - Продажу будинку від 26.09.2008 року. Заявник вказує, що [PERSON] постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою в її адресу, та на адресу дітей, завдавав тілесних ушкоджень дружині, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, співробітники якої фіксували вказані обставини. Систематичні приниження з боку чоловіка стали підставою того, щоб [PERSON] звернулася з позовною заявою до Дзержинського міського суду Донецької області про офіційне розірвання шлюбу, втім чоловік все одно не залишає її у спокої: проживає у будинку заявника та не бажає його покинути, наносить дружині та дітям психологічні та фізичні травми, систематично чинить відносно неї домашнє насильство у вигляді словесних образ, нецензурної лайки, погроз. Перебуваючи у стані неадекватної поведінки з`ясовує стосунки в агресивній формі, руйнує спільно нажите майно. У зв`язку з такою поведінкою [PERSON] , відносно нього неодноразово складали протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 ч. 1 та ст. 173-2 ч. 2 КУпАП. Дзержинським міським судом Донецької області ухвалювалися постанови про визнання [PERSON] , [INFO] , винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч.2 ст. 173-2 Кодексу про адміністративні правопорушення від 17.03.2020 року та від 31.07.2020 року. Отже, в заяві ставиться питання про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] на строк шість місяців із застосуванням обмежень у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання із заявником за адресою: [ADDRESS] , а також у вигляді заборони листування, телефонних переговорів та будь-яких контактів в інший спосіб з [PERSON] . Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі. Надала пояснення, які відповідають змісту заяви. Просила суд задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви. Суду пояснив, що викладені у заяві обставини щодо вчинення ним домашнього насильства щодо дружини та дітей не відповідають дійсності. Проте, між ним та заявником виникають певні суперечки щодо оцінки поведінки дочки заявника від першого шлюбу, яка проживає разом із ними, та в силу старшого віку, порівняно з віком інших дітей, вона здійснює неприпустимих дій щодо цих дітей з метою забезпечення її домінування над ними. Будь-яких дій пов`язаних із психологічним та фізичним насильством щодо заявника та дітей він не вчиняв. Підтвердив обставину притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, вказавши що це стосувалось його дій щодо падчерки [PERSON] . Також зазначив, що у разі заборони проживати разом із дітьми він буде позбавленим можливості повноцінно приймати участь у вихованні дітей. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглядати без його присутності, заперечень щодо вимог заявника не висловив. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для задоволення заяви, суд дійшов таких висновків: Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Розділом IV глави 13\~ЦПК України визначений порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.\~350 -\~2 ЦПК\~України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованому у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області 21.09.2012 за актовим записом № 196 (а.с. 9). Подружжя [PERSON] виховує дітей сина [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] (а. с. 10, 11, 12). При цьому, [PERSON] , [PERSON] разом із дітьми проживають за адресою [ADDRESS] за вказаною адресою на праві власності належить заявнику (а.с. 8). \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] було притягнуто постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 17.03.2020 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 31.07.2020 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 5). Зі змісту постанови Дзержинського міського суду Донецької області від 13.07.2020 року вбачається, що о 22.20 год. [PERSON] знаходячись у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно своєї падчерки [PERSON] [INFO] , домашнє психологічне насильство, а саме, умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні у її бік нецензурної лійки та погрози фізичної розправи, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Стаття 1\~Закону №\~2229-VIII визначає, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчинюються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Частиною 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»,\~в свою\~чергу,\~ визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 7 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» ). Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2\~ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України«Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26\~вказаного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи Згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2019 року по справі № 363/3496/18, суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 04 грудня 2019 року по справі № 607/10122/19. Відповідно до ст. ст. 77, 78\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно ст. 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заявник (дружина заінтересованої особи [PERSON] ) підпадає під перелік осіб, на яких поширюється дія ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Однак, заявником не надано будь-яких доказів вчинення щодо неї [PERSON] дій, що вищезгаданим Законом визначені як домашнє насильство. Встановлена у постанові Дзержинського міського суду Донецької області від 13.07.2020 року обставина вчинення [PERSON] відносно своєї падчерки [PERSON] , [INFO] домашнього психологічного насильства не може слугувати підставою для висновку щодо вчинення ним домашнього насильстві щодо заявника [PERSON] , а також щодо наявності обгрнутованих ризиків вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] . Доводи викладені у заяві, а також висловлені у поясненнях заявника про те, що [PERSON] , постійно підіймав на заявника руку, висловлювався нецензурною лайкою в її адресу, завдавав тілесних ушкоджень дружині, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, співробітники якої фіксували вказані обставини, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. При цьому, судом у судовому засіданні було роз`яснено право подати докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень. При цьому суд неодноразово з`ясовував в учасників справи щодо наявності наміру подати докази, та щодо наявності клопотань про подання доказів. Проте, заявник не скористалася у повній мірі зазначеним процесуальним правом. Оскільки заявником не доведено обставин вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо [PERSON] , а також не доведено наявності обгрнутованих ризиків вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] , суд не вбачає необхідності видання щодо [PERSON] обмежувального припису із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження його прав та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме, заборони [PERSON] , [INFO] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборони [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Отже, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви. В силу ч. 3 ст.350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed