Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, у якій просив встановити факт смерті 22 грудня 2017 року в м. Стаханов Луганської області, його батька [PERSON], який народився 15 січня 1939 року в місті Стаханов Луганської області. Заява мотивована тим, що батько заявника помер на території проведення антитерористичної операції, а тому він позбавлений можливості зареєструвати факт смерті особи іншим чином. Заявник [PERSON] в відкрите судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій областів судове засідання не з'явився, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до листа Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 15.31-5/669 від 24.02.2018 року, актового запису про смерть [PERSON], [INFO], - не виявлено. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 483 від 23 грудня 2017 року, [PERSON] помер 22 грудня 2017 року в терапевтичному відділенні Державної установи «Стаханівська центральна міська багатопрофільна лікарня». Згідно до довідки про причину смерті від 23 грудня 2017 року [PERSON] помер 22 грудня 2017 року, причина смерті злоякісне новоутворення печінки. Крім того, до матеріалів справи додано фотографію з кладовища, на якій зображено могилу з написом [PERSON], [INFO], дата смерті 22 грудня 2017 року. Оцінюючи усі додані документи як докази у даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. ст.\~3, 8, 9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Застосовуючи зазначені міжнародні стандарти до цієї справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved