Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просить встановити факт його постійного проживання в неповнолітньому віці на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що він народився [INFO] у с. Щербакти Щербактинського району Павлоградської області Казахстанської Радянської Соціалістичної Республіки. В період з 1991 року по 2002 рік він разом з батьками проживав в Україні в с. Боромля Тростянецького району Сумської області. В серпні 2019 року він звернувся до Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з питанням оформлення та отримання паспорта громадянина України, проте йому було відмовлено та роз`яснено, що отримати паспорт громадянина України він зможе лише після встановлення належності його до громадянства України. Рішення суду про визнання факту його проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) необхідне йому для встановлення належності його до громадянства України, тому заявник змушений звернутися до суду. Ухвалою від 03 жовтня 2019 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила письмові пояснення відповідно до яких просила врахувати їх під час прийняття рішення по даній справі. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в с. Щербакти Щербактинського району Павлоградської області Казахстанської Радянської Соціалістичної Республіки, що підтверджено повторним свідоцтвом про народження від 30.11.2019 року, актовий запис №205 /а.с.9-10/. Відповідно до свідоцтва про народження заявника його батьками є [PERSON] (національність українець) та [PERSON] (національність українка). Згідно медичної картки амбулаторного хворого заведеного на ім`я [PERSON] за адресою його місця проживання по [ADDRESS] містяться записи діагнозів, заключних діагнозів лікарів, зроблених аналізів крові в період з 06.11.1991 року до 2002 року, останній аркуш копії медичної картки містить запис від 28.12.2011 року про вибуття [PERSON] в м. Караганда Республіки Казахстан. Відповідно до картки профілактичних щеплень [PERSON] містяться записи про зроблені йому щеплення в період з лютого 1989 року по березень 2001 року та в якій міститься запис про навчання в Боромлянській школі. Згідно індивідуальної картки дитини [PERSON] на час навчання та проживання в с. Боромля Тростяненського району Сумської області містяться записи з відомостями про стан здоров`я [PERSON] у 1996-1998 роках. Відповідно до особової справи №К-238, як учня загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Боромля Тростяненського району Сумської області підтверджується період навчання [PERSON] у школі з 1996 року по січень 2002 року. Разом з тим, в особовій справі міститься відмітка про вибуття [PERSON] зі школи 21.01.2002 року. Згідно табеля успішності та відвідування школи за 2001/2002 навчальний рік, довідкою зі шкільної бібліотеки підтверджується період навчання та факт постійного проживання на території України [PERSON] по січень 2002 року . Відповідно до довідки Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області №124 від 29.05.2019 року вбачається, що гр. [PERSON] , [INFO] на даний час проживає в [ADDRESS] за місцем реєстрації свого батька /а.с.38/. Крім цього, факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які надали свої письмові нотаріально посвідчені заяви /а.с.36-37/. Також встановлено, що 20 липня 2019 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстрований шлюб між заявником [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис 821 /а.с.40/. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно пп. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 р. № 215/2001 - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту. Згідно п. 10 Порядку - для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] , дійсно в неповнолітньому віці проживав на території України разом з батьками станом на 24 серпня 1991 року та проживала в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року, а тому суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved