Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, в якій просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м. Луганськ, зазначивши на обґрунтування заяви, що вона (заявник) є племінницею [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м. Луганськ, та яка за життя склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Коноваловою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 537, відповідно до якого [PERSON] все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, всі її права та обов'язки, все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належний їй житловий будинок [ADDRESS], заповіла в рівних частинах їй (завнику) та [PERSON], [INFO]. Також зазначила, що після переїзду до міста Кропивницький (Кіровоград) вона (заявник) звернулася до Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області з метою здійснення державної реєстрації смерті [PERSON], але отримала усну відмову у проведенні такої реєстрації, оскільки для проведення державної реєстрації смерті вона (заявник) подала лікарське свідоцтво про смерть № 213 від 26.06.2017 року та свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Артемівським відділом запису атів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, при цьому, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Луганськ відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з викладеним заявник зазначила, що оскільки документ, який підтверджує факт смерті [PERSON] виданий на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та відповідно даний документ не створює правових наслідків, вона (заявник) не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті [PERSON] Заявник [PERSON] в судове засідання надала заяву за вх. № 30984 від 18.12.2017 року, в якій просив подану нею заяву про встановлення факту смерті розглянути без її участі, заяву підтримала з підстав, зазначених в ній, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Кропивницький міський відділ державної реєстрації смерті ГТУЮ у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце судового розгляду заяви належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення, виходячи з наступного. Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 14 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Коноваловою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 537, [PERSON], [INFO], усе своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, всі її права та обов'язки, все те, що буде їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належний їй житловий будинок [ADDRESS] заповіла в рівних частках [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Окрім того, судом також встановлено, що [INFO] в м. Луганськ, населений пункт, розташований на території непідконтрольній державній владі України померла громадянка України [PERSON], [INFO]. Факт смерті [PERSON], [INFO], підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 213 від 26 червня 2017 року, виданим Луганської міською багатопрофільною лікарнею № 3 Луганської Народної Республіки, що знаходиться на території, яка є непідконтрольною державній владі України. Як встановлено, заявник [PERSON] має намір встановити факт смерті [PERSON], оскільки це має юридичне значення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законівУкраїни. Згідно з ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованої території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч.2 ст.9 Закону). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 ст.9 Закону, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.3 ст.9 Закону). Відповідно до Постанови Верхової Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» - окремі районі, міста і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України - визнані Верховною Радою України тимчасово окупованими. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» визначено, що на території міста Луганськ, де померла [PERSON], діяльність державних органів влади України, в тому числі органів (установ) державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється. Лікарське свідоцтво про смерть № 213, видане Луганською міською багатопрофільною лікарнею № 3 Луганської Народної Республіки, за яким [PERSON], [INFO], померла [INFO], не створює правових наслідків для заявника та позбавляє його права здійснити реєстрацію факту смерті та отримання відповідного свідоцтво про смерть, - приймається судом як доказ факту настання смерті особи в певний час та в певному місці. Крім того, після смерті [PERSON], заявник [PERSON]. звернулася до Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті ГУЮ у Кіровоградській області з метою здійснення державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла [INFO], однак в усному порядку їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті з вказівкою на те, що заявником для підтвердження факту смерті [PERSON], пред'явлено документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться в Україні органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до вимог ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема (згідно з п. 8 цієї ж статті), смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Зазначеною нормою передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце в певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, та, відповідно до зазначеної статті, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved