Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про оголошення померлим її чоловіка [PERSON], [INFO], уродженця с. Кременчуки Красилівського району Хмельницької області. В обґрунтування заяви заявник вказала, що у липня 2011 року її чоловік [PERSON] залишив місце постійного проживання та поїхав на роботу в м.Москву (Російська Федерація). З 28 березня 2012 року заявниця втратила з ним зв'язок. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 липня 2013 року [PERSON] визнаний безвісно відсутнім. З часу ухвалення рішення пройшло 6 років, однак жодних відомостей про місце перебування чоловіка не має. Оголошення її чоловіка померлим необхідно для встановлення опіки над неповнолітнім сином та визначення правового статусу майна, що спільно набутне за час шлюбу. Посилаючись на наведене, просить заяву задовольнити. В судовому засіданні заявник та її представник - адвокат [PERSON] заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце були належним чином повідомлені. Попередньо подали заяву про слухання справи у їх відсутності. Судом встановлено, що 13 листопада 1999 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області України від 13 листопада 1999 року. Від даного шлюбу у сторін народились: син [PERSON], [INFO] народження, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 березня 2004 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 30 липня 2013 року у справі №1915/10882/12, [PERSON], [INFO], уродженця с. Кременчуки Красилівського району Хмельницької області, жителя [ADDRESS] визнано безвісно відсутнім. Вищевказаним рішенням встановлено, що [PERSON] у липня 2011 року поїхав у пошуках роботи в Москву Російська Федерація і з 28 березня 2012 року заявниця втратила з ним будь-який зв'язок. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з довідки Головного центру обробки спеціальної інформації від 16 липня 2018 року, відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] в базі даних не виявлено. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 30 серпня 2018 року встановлено, що [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець та згідно рішення суду від 24 липня 2014 року припинено підприємницьку діяльність. З довідки виданої житлово-експлуатаційною конторою №13 житлово-будівельних кооперативів від 03 вересня 2018 року за №508 встановлено, що [PERSON] знятий з реєстрації 28 квітня 2015 року, по вул.Л.Українки, 7/13 в м.Тернополі, за рішенням суду. Той факт, що [PERSON] у 2011 році виїхав у м.Москву та з 28 березня 2012 року заявниця втратила з ним зв'язок, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами заявника та [PERSON] та даний факт їм достовірно відомий. Судом не здобуто жодних доказів про наявність відомостей про місце перебування [PERSON] після ухвалення судом рішення про визнання його безвісно відсутнім від 30 липня 2013 року. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України-ч.ч.3,4 ст.46 ЦК України. Згідно з вимогами ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Відповідно до вимог ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Із роз'яснень викладених у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що у справах про оголошення особи померлою суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Таким чином, оцінивши докази по справі в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що у місці постійного проживання [PERSON] немає відомостей про місце його перебування з 2012 року, тобто понад 5 років, його рідні втратили родинний зв'язок із ним та не отримували будь-якої інформації про нього на протязі зазначеного періоду часу і на даний час його місце знаходження невідоме, а вжиті розшукові заходи не дали жодного результату, суд приходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити та оголосити її чоловіка [PERSON], [INFO], померлим. Разом з тим, днем смерті [PERSON] слід вважати день набрання законної сили рішення суду про оголошення його померли. Судом не встановлено, а заявником не доведено існування обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, при наявності яких вимоги про визнання днем смерті [PERSON] - [INFO] року підлягали б до задоволення. Згідно з вимогами ч. 3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, суд, вважає, що заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом оголошення померлим [PERSON], [INFO], уродженця с. Кременчуки Красилівського району Хмельницької області від дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 46, 47, 49 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial