Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що він народився 13.12.1986 року в с.Стасі, Диканського району, Полтавської області та постійно без виїзду проживав на території України від народження та по даний час, в тому числі станом на 24.08.1991 року. Паспорта не отримував, оскільки з моменту народження проживав без реєстрації місця проживання. В 2016 році звернувся до Державної міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено, оскільки не були надані документи підтверджуючі реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року, рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.. В судовому засіданні заявник свою заяву підтримав та просив суд її задовольнити. В судовому засіданні представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заяви. Суд заслухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи встановив наступне. [PERSON] народився 13.12.1986 року в с.Стасі, Диканського району, Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про народження ІІ-КЕ №484223. Відповідно до довідки від 02.11.2016 року вбачається, що [PERSON] звертався до Київського районного відділу у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області із заявою щодо проведення перевірки належності до громадянства України. Згідно довідки від 31.01.2017 року виданої Стасівською гімназією ім.Б.Башкирцевої вбачається, шо [PERSON] навчався з 01.09.1994 року по 17.08.1998 року в Стасівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Диканського району Полтавської області. Згідно довідки від 27.04.2010 року виданої загальноосвітньою школою №25 вбачається, шо [PERSON] навчався з 1998 року в загальноосвітній школі №25 та закінчив 9 класів. Згідно епікризу підлітка [PERSON] вбачається, що в 1988 -1999 роках він проходив медичне обстеження. Заявник звернувся до Державної міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено, оскільки не були надані документи підтверджуючі реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року, рекомендовано звернутись до суду. Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що до 1994 року [PERSON] проживав без реєстрації в с.Стасі, Диканського району, а потім в м. Полтава. Відповідно до ч 2ст. 256 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПКта залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставіЗакону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України»громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року [PERSON], [INFO], уродженця [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved