Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про призначення її опікуном над недієздатною [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтовується тим, що заявниця була сусідкою матері недієздатної [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилаючись на теплі приязні відносини із матір`ю недієздатної, а також на прохання матері останньої, просить суд призначити її опікуном над [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі. Суд, заслухавши пояснення заявника, представників заінтресованих осіб, свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 січня 2010 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2010 року над недієздатною [PERSON] встановлено опіку та призначено її опікуном її матір - [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що [PERSON] [INFO] померла [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 300 Цивільного процесуального кодексу України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Дана норма кореспондується з нормами цивільного законодавства, зокрема, ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України встановлено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно із ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За приписами ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Крім цього, п. 2.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999, унормовано, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч. 1 ст. 62 Цивільного кодексу України). Стаття 300 Цивільного кодексу України передбачає встановлення опіки над недієздатною особою та призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як встановлено в судовому засіданні, заявник не бачила недієздатну останні десять років, не мала з нею жодних відносин та стосунків, навіть за життя матері [PERSON] , недієздатну не відвідувала, після смерті останньої також враховуючи карантинні обмеження не змогла побачитись з недієздатною, намагалась передати та відправити передачу, однак її відправлення були повернуті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість призначення опікуном [PERSON] над недієздатною [PERSON] , [INFO] , оскільки Органом опіки та піклування не надано до суду подання про можливість призначення такого опікунства, ураховуючи, що [PERSON] не надавала до Органу опіки та піклування витребовуваних Органом документів для вирішення питання опікунства. Таким чином у порядку статті 65 ЦК України, до встановлення опіки і призначення опікуна над недієздатною [PERSON] , [INFO] , опіка підлягає здійсненню Органом опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. При розгляді цієї справи судом дотримано справедливий баланс між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому, відсутні свавільні дії та втручання державних органів, на чому наголошено Європейським судом з прав людини у рішенні «Лазоріва проти України» від 17.04.2018. На підставі викладеного, ст.ст. 39, 40, 58, 60, 62 Цивільного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 263- 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: dismissed