Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що 03.01.1996 року органом приватизації виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Полтавської області їй та її чоловікові [PERSON] було видано свідоцтво на право власності на житло, що розташоване [ADDRESS] . Дане житло заявник разом із чоловіком отримала на підставі ордеру № 611 від 10.11.1978 року. 10.11.2014 року [PERSON] помер. В червні 2015 року заявник звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON], де нотаріусом в усній формі заявнику було відмовлено в оформлені спадщини, оскільки у вищезазначеному свідоцтві про право власності на житло є розбіжності в написанні по батькові заявника, а саме вказано, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить [PERSON] та члену його сімї [PERSON], замість [PERSON] . Те, що свідоцтво на право власності на житло, що розташоване [ADDRESS] належить заявнику підтверджується паспортом громадянина України, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження сина, талоном до ордеру на право займання квартири, пенсійним посвідченням, довідкою про присвоєння індивідуального податкового номера. Просить суд , встановити факт належності свідоцтва на право власності на житло від 03.01.1996 року видане органом приватизації виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Полтавської області на квартиру [ADDRESS] , яке виписане на [PERSON], що помер 10.11.2014 року та [PERSON] [INFO] , як таким що належить [PERSON] , що помер 10.11.2014 року та [PERSON] , [INFO] . Заявник вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримав у повному обсязі, просила заяву задовольнити. Заінтересовані особи , виконавчий комітет [PERSON] міської ради Полтавської області, [PERSON] державна нотаріальна контора до суду своїх представників не направили. Просили суд розглянути дану справу без їх участі. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За змістом п.6 ч.1ст. 256 ЦПК України судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У судовому засіданні було встановлено, що 03.01.1996 року органом приватизації виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Полтавської області заявнику та її чоловікові [PERSON] було видано свідоцтво на право власності на житло, що розташоване [ADDRESS] ( а.с. 5). Дане житло заявник разом із чоловіком отримала на підставі ордеру № 611 від 10.11.1978 року. 10.11.2014 року [PERSON] помер ( а.с.7). В червні 2015 року заявник звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON], де нотаріусом в усній формі заявнику було відмовлено в оформлені спадщини, оскільки у вищезазначеному свідоцтві про право власності на житло є розбіжності в написанні по батькові заявника, а саме вказано, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить [PERSON] та члену його сімї [PERSON], замість [PERSON] . Те, що свідоцтво на право власності на житло, що розташоване [ADDRESS] належить заявнику підтверджується паспортом громадянина України, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження сина, талоном до ордеру на право займання квартири, пенсійним посвідченням, довідкою про присвоєння індивідуального податкового номера ( а.с. 3,4 6,8,910,11,12). Помилка, допущена при написанні по батькові заявника при заповненні свідоцтва на право власності на житло створює перешкоди при реєстрації відповідного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав. Суд вважає, що доводи заявника, щодо встановлення факту належності свідоцтва на право власності на житло від 03.01.1996 року видане органом приватизації виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Полтавської області на квартиру [ADDRESS] , яке виписане на [PERSON], що помер 10.11.2014 року та [PERSON] [INFO] , як таким що належить [PERSON] , що помер 10.11.2014 року та [PERSON] , [INFO] доведеним.

Outcome: approved