Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], місце смерті - м. Луганськ, яка настала [INFO] року. Заявник в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], [INFO], [INFO] року помер на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ. Заявник є сином [PERSON] і після його смерті звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові з заявою про проведення державної реєстрації смерті його батька. Листом від 23 травня 2018 року заявнику було відмолено у проведенні державної реєстрації [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту смерті батька було пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Внаслідок цього заявник не має можливості зареєструвати смерть його батька і отримати відповідне свідоцтво. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме: - копією паспорт заявника - [PERSON]. (а.с. 2, 3); - копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 4); - лікарським свідоцтвом про смерть № [NUMBER] [PERSON]; - копією свідоцтва про смерть [PERSON], виданого Відділом записів актів громадянського стану Слав'яносербського районного управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР 28 листопада 2017 року (а.с. 4). - відмовою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові у державній реєстрації смерті [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] помер в м. Луганськ. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України, визначеній постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) і сформульованого у ньому так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений виняток у справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. На підставі наведеного, суд, як виняток, приймає в якості доказу надане заявником свідоцтво про смерть [PERSON], видане Відділом записів актів громадянського стану Слав'яносербського районного управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР 28 листопада 2017 року, та у сукупності з іншими наданими заявником письмовими доказами, вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Частиною 4 статті 257-1 ЦПК України визначено, що рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215, п. 8 ч. 1 ст. 256, ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ЦПК України, Рішенням Європейського Суду з прав людини «Кіпр проти Туреччини», Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), суд -

Outcome: approved