Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Генічеського районного суду Херсонської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України мотивуючи тим, що вона з 16 грудня 1988 року, переїхавши разом зі своєю сімєю до Генічеського району Херсонської області, до теперішнього часу проживає на території України. Вказує, що через постійні труднощі в набутті громадянства України, у 2010 році здійснила короткочасний виїзд до [PERSON] де отримала громадянство [PERSON] та відповідний паспорт. Однак у звязку з тим, що постійно на протязі понад 25 років проживає на території України бажає отримати громадянство України, однак на звернення до уповноваженої особи з підстав набуття такого їй було відмовлено, оскільки відсутні документи, які б підтверджували постійне проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. У звязку з чим звернулася до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що 16 грудня 1988 року разом зі своєю сімєю: чоловіком та дітьми, приїхала на територію України на постійне місце проживання та спочатку мешкала в с. Новий Труд Генічеського району, а з 1995 року в с. Чонгар Генічеського району. Вказує, що після переїзду її діти вступили до Чонгарської ЗОШ, після закінчення якої отримали відповідні документи про освіту. Дійсно виїжджала до [PERSON] на нетривалий час, щоб упорядкувати документи. Однак уповноважений орган відмовляється визнавати її громадянство не дивлячись на вказані обставити, а також на подані нею довідки Чонгарської сільської ради, які також підтверджують її безперервне проживання на території України з 1988 року та по даний час. Представник заявника адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги [PERSON] з підстав вказаних у заяві. Вказує, що матеріалами справи в їх сукупності, зокрема довідками Чонгарської сільської ради, Чонгарської ЗОШ, підтверджується факт проживання [PERSON] на території України з 1988 року по теперішній час. Представник управління Державної міграційної служби України у Херсонській області в судове засідання не зявився, подавши заперечення проти заяви [PERSON] в який вказує, що в своїй заяві [PERSON] не підтверджує належними доказами обставини викладені у заяві. Вказує, що відповідно до особової справи [PERSON] рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13.12.2001 року встановлено факт її проживання на території України саме з 16 грудня 1995 року. А враховуючи, що легалізувала вона своє проживання на території України тільки 2002 року, про що свідчить складений відносно неї адміністративний протокол від 16.01.2002 року та отримана нею посвідка на проживання в Україні, в якій зазначено, що [PERSON] прибула на територію України 1995 року та на момент прибуття мала громадянство [PERSON], що свідчить про недостовірність відомостей викладених у заяві про встановлення факту поданій нею до суду. Також представник УДМС в Херсонській області вказує, що додані до заяви довідки Чонгарської сільської ради мають ознаки фіктивності, оскільки в поданих раніше довідках, зокрема 2004 року вказувалося, що [PERSON] проживала на території Чонгарської сільської ради з 15 грудня 1995 року. Крім того представник зацікавленої особи вказує. що відповідно до паспорту громадянина [PERSON] вбачається, що місцем прописки заявника в період з 1982 року по 2000 рік значиться територія [PERSON], що також свідчить про те, що [PERSON] у вказаний період проживала на території [PERSON]. З урахуванням вищевикладеного просить суд відмовити в задоволенні заяви [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає заявницю як односельчанку. Їй відомо, що [PERSON] разом зі своєю сімєю приїхала на постійне місце проживання в [INFO] у грудні 1988 року та проживала там до 1995 року. В подальшому переїхала разом з членами своєї родини на постійне місце проживання в [INFO]. Вказує, що [PERSON] за час проживання в с. Новий Труд офіційно не працювала та займалася домашнім господарством, а її діти після досягнення шкільного віку почали відвідувати школу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [INFO]. Їй відомо, що приблизно 1995 року [PERSON] з чоловіком та дітьми переїхали до с. Чонгар, придбали там будинок і проживають разом і по даний час. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення [PERSON] Заслухавши пояснення заявника, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, заперечення зацікавленої особи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до ст.258 ЦПК України у заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт. У теперішній час підстави та порядок встановлення належності і набуття громадянства України, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб урегульовані Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27. 03. 2001 р. (з відповідними змінами). Детальний аналіз положень зазначених Законом України «Про громадянство України» і Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 р. (з подальшими змінами) вказує на те, що при подачі фізичною особою заяви до суду про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення і оформлення належності або набуття громадянства України заявнику, має значення не лише бажання в подальшому отримати громадянство України, а й в якості кого - громадянина колишнього СРСР, особи без громадянства або громадянина іншої держави він звертається, оскільки в залежності від цього настануть правові наслідки і матиме значення необхідність встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 р. чи за станом на 13.11.1991 р. для встановлення належності до громадянства України або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) для набуття громадянства України. Зокрема, відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; (Пункт 3 частини першої статті 3 в редакції Закону №2663-ІV від 16.06.2005);4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Так, згідно зі ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України. За положеннями Закону України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. (з подальшими змінами) для встановлення факту належності до громадянства України за п.п.1,2 ч.1 ст.ст.3,8, Закону України «Про громадянство України» до відповідних органів наряду з заявою фізичної особи щодо громадянства за відсутності підтверджуючих документів щодо проживання на території України надається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року або факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася 23 липня 1964 року в м. Челябінськ Росії. Як вбачається з пояснень [PERSON] та підтверджено довідкою Чонгарської сільської ради №1833 від 27.08.2015 року, [PERSON] з 1988 року проживає на території Чонгарської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Як встановлено в судовому засіданні в період з 1988 року по 1995 року [PERSON] разом з чоловіком та трьома дітьми проживала на території вказаної сільської ради в с. Новий Труд, а в подальшому з 1995 року в с. Чонгар Генічеського району Херсонської області, що також підтверджується вищевказаною довідкою, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]С та довідками Чонгарської ЗОШ. При цьому суд критично відноситься до заперечення зацікавленої особи, щодо ознак фіктивності довідки, оскільки як вбачається зі змісту довідки Чонгарської сільської ради 2004 року за №954, остання свідчила про проживання [PERSON] на території с. Чонгар з 1995 року, а довідка 2015 року свідчить про проживання [PERSON] на території Чонграської сільської ради з 1988 року спочатку в с. Новий Труд, а в подальшому в с. Чонгар. Доказів, щодо фіктивності однієї з вказаних довідок відповідно до ст.. 60 ЦПК України суду не надано. Крім того як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2000 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчений державним нотаріусом, за яким набула право власності на житловий будинок, розташований по вул.. Махарадзе, 49 в с. Чонгар Генічеського району Херсонської області, що свідчить про те, що остання станом на 2000 рік також проживала на території України. При цьому посилання зацікавленої особи на складання протоколу про адміністративне правопорушення 2002 року та отримання [PERSON] посвідки на проживання на території України, як на підставу легалізації проживання на території України, також не є належним доказом, оскільки ні протокол, ні постанова, винесена за наслідками його розгляду та відповідні посвідки на проживання, які [PERSON] отримувала в 2002 року та в подальшому не містять доказів які б свідчили про проживання [PERSON] на території України саме з 1995 року, а відповідно зроблені зі слів особи, що не може бути належним доказом в розумінні ст.. 58 ЦПК України. Крім того вказані заперечення також в судовому засіданні спростовуються поясненнями свідків, які також підтвердили, що [PERSON] з 1988 року проживала в с. Новий Труд, а в подальшому в с. Чонгар Генічеського району Херсонської області. На даний час [PERSON] має намір отримати громадянство України, однак через суперечності в поданих нею документах вирішити дане питання в позасудовому порядку не має можливості, та уповноваженими органами повідомлено заявника про необхідність встановлення відповідного факту. Встановлено, що заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України з метою отримання паспорта громадянина України відповідно до ч.ч.1,2 ст.3 Закону України «Про громадянство України». Суд вважає доведеним факт проживання заявника на території України з 1988 року по теперішній час, що є підставою для визнання громадянства України, однак судом також встановлено, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13 грудня 2001 року встановлено факти проживання [PERSON] на території України в с. Чонгар з 16 грудня 1995 року по день винесення рішення. Дане рішення суду набрало чинності та факти встановлені цим рішенням не потребують доказування. Отже з приводу вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання на території України в період з 16.12.1995 року по 13.12.2001 року є рішення суду яке набрало законної сили, та позов в цій частині підлягає закриттю. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial