Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просить оголосити померлим [PERSON], [INFO], уродженця [INFO]. Заява мотивована тим, що [PERSON] є рідним батьком заявника, який в кінці 2007 року на початку 2008 року пішов з дому та не повернувся. Зниклий оголошувався у розшук, але пошуки позитивного результати не надали, з часу зникнення батька минуло багато часу, в звязку з чим заявник просить оголосити його померлим. В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з обставин, викладених в заяві та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що оголошення батька померлим йому необхідно для прийняття спадщини. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши заявника та допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого 26.01.1991 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до довідки Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрований в [INFO]. Разом з ним зареєстрований батько [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Згідно довідки Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 30.11.2017 року № 1092 [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично з 2008 року не проживає за цією адресою та не зявляється за місцем реєстрації (а.с. 16). Відповідно до довідки Петропавлівського ВП ПВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30.11.2017р. громадянин [PERSON], [INFO], зареєстрований, але фактично не проживає з 2008 року за адресою: с. Хороше, вул. 50 років Революції, 5. Проведеними оперативно-розшуковими заходами встановити місце знаходження останнього на даний час не представилося можливим (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 77 ЦПК України ці дані встановлюються показаннями свідків. Так, в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які суду повідомили, що [PERSON] знають дуже давно, оскільки проживають в одному селі, по сусідству та близько спілкувались. Їм дійсно відомо, що з 2008 року останній пішов у невідомому напрямку та більше до села не повернувся. Його дружина та діти скрізь його шукали, оголошували у розшук, але їх пошуки позитивного результати не дали. Згідно ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 46 ЦК України порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Так, згідно ст. 306 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, заявник повинен у судовому засіданні довести обставини, що підтверджують смерть фізичної особи. Як було зазначено вище, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років (ч. 1 ст. 46 ЦК України). Таким чином, можливість визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою обумовлена тривалою відсутністю у місці постійного проживання. Відповідно до доктрини цивільного права у випадку визнання фізичної особи безвісно відсутньою має місце умовна презумпція смерті (немає підстав вважати її живою), а у випадку оголошення її померлою безумовна презумпція смерті (є підстави, що дають припустити її смерть). В той же час, суд відмовляє у задоволенні заяви, якщо буде встановлено місцеперебування фізичної особи щодо якої вирішується питання про визнання її безвісно відсутньою або оголошення померлою, а також у тому разі, якщо строк невідомості місцеперебування особи менший за встановлений законом. Як вбачається з доданих до позову доказів, підтверджується поясненнями заявника та свідків, допитаних в судовому засіданні, з часу зникнення [PERSON] сплинуло більш ніж три роки, отже заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved