Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Заявник звернувся до районного суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її матері - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м.Луганську Луганської області, що є тимчасово окупованою територією. Заява мотивована тим, що заявник є дочкою [PERSON], яка [INFO] померла у лікарня № 7 м.Луганська Луганської області, від гострого інфаркту міокарда. Поховали [PERSON] 17.11.2016 р. в м.Луганську. Зазначене місце смерті матері заявника є тимчасово окупованою територією України, а тому було отримано документи зразка, що використовується на тимчасово окупованій території: лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть. 02.12.2016 р. заявник звернулась в Подільській районний у місті Києві відділ державної реєстраціі актів для реєстрації смерті та отримала відмову. Внаслідок цих обставин на сьогодні отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання та захисту прав є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Просить встановити вказаний факт для отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку. В судовому засіданні заявник підтримала свої вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що в серпні 2014 р. в зв'язку з активними бойовими діями мама виїхала з Луганська до Лисичанська (Луганська область), який є контрольованою територією. 05.11.2016 р. мама поїхала до Луганська перевірити своє житло. [INFO] в Луганську у неї стався серцевий приступ, бригада ШМД відвезла її до лікарні, де вона померла. Про смерть в Луганську їй видали лікарське свідоцтво про смерть. Представник заінтересованої особи - органу ДРАЦС в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи за відсутності представника та зазначення, в разі задоволення заяви, повних вичерпних даних про померлого, які необхідні для складання актового запису. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.257-1 ч.2 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, подається до суду за межами такої території родичами померлого або їхніми представниками. В судовому засіданні наданими заявником документами підтверджено, що заявник у справі [PERSON] є дочкою [PERSON], [INFO], уродженки міста Пролетарськ Лисичанського району Луганської області, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; паспорт громадянина України [NUMBER], виданий 26.02.1988 р. Ленінським РВ УМВС України в Луганській області. Як вбачається з наданої довідки від 26.12.2014 р. № 924004416, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради Луганської області, [PERSON] була взята на облік як особа, яка перемістилася в серпні 2014 р. з району проведення АТО, в місто [ADDRESS]. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на ліні зіткнення», місто Луганськ входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. В судовому засіданні встановлено, що [INFO]. «Луганською міською багатопрофільною лікарнею №7» видане лікарське свідоцтво про смерть № 1118, згідно якого [PERSON], [INFO], померла [INFO]. в Луганській міській багатопрофільній лікарні № 7, причина смерті: гострий інфаркт міокарда. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] захороненана центральному кладовищі в м.Луганську. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON], [INFO], уродженки міста Пролетарськ Лисичанського району Луганської області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; місце перебування зареєстроване за адресою: [ADDRESS]; паспорт громадянина України [NUMBER], виданий 26 лютого 1988 р. Ленінським РВ УМВС України в Луганській області(Україна). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як родичка [PERSON], зверталась до районного відділу ДРАЦС для отримання свідоцтва про смерть, але листом Подільського районного у місті Києві відділу ДРАЦС від 02.12.2016 р. за вих.№ 7261/02-04-32 [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть, посилаючись на те, що заявником для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2016 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті в разі, якщо документи про смерть особи відсутні, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, судом встановлено, що лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] від 15.11.2016 р. № 1118, яке було видане в місті Луганську Луганської області, що на час видачі є територією, де органи державної та виконавчої влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє заявника, як родичку померлої громадянки України, зареєструвати смерть [PERSON] в органах ДРАЦС з видачею свідоцтва про смерть державного зразка, отримати відповідну соціальну допомогу на поховання та реалізувати інші права та обов'язки, пов'язані зі смертю особи. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001 року заява № 25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст.213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, суд доходить висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви, оскільки вимоги заявника засновані на законі, є обґрунтованими,надані заявником докази є достатніми та переконливими, а тому знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст.257-1 ч.4 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved