Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із зазначеною заявою, покликаючись на те, що 16.05.2014 року померла його тітка [PERSON], котра за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому, заявнику [PERSON] Стверджує, що в процесі оформлення своїх спадкових прав виявилось, що Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,9432 га помилково виданий тітці [PERSON] на її дівоче прізвище «Пухалик», у звязку з чим нотаріальною конторою відмовлено йому, заявнику [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказує, що факт того, що [PERSON] та [PERSON] являються однією і тією ж особою є свідоцтво про укладення шлюбу від 02.09.1989 року, з якого відомо, що [PERSON] та [PERSON] зазначеної дати уклали шлюб та наречена після вказаного шлюбу змінила прізвище на «Сралик». Також вищевказане підтверджується довідкою виданою Чернівською сільською радою від 13.03.2017 року за №02-18/80, у якій зазначено, що [PERSON], 27.05.1932р.н. та [PERSON], 27.05.1932р.н. є однією і тією ж особою. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,9432 серії ЛВ №073848 виданий на імя «Пухалик Марії Миколаївни» дійсно належить [PERSON], котра померла 16.05.2014 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи міститься довіреність, згідно якої його інтереси представлятиме адвокат [PERSON] Представник заявника [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав вимоги заяви поданої його довірителем та просить суд таку задоволити. Представник заінтересованої особи Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просить суд справу розглянути у їхній відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Представник заінтересованої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ч.1 ст.11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 16.05.2014 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №354415 від 19.05.2014 року. За життя, а саме 13.12.2005 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON], заявнику по справі. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 0,9432га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №073848. Як відомо з матеріалів справи, зокрема із листа Мостиської державної нотаріальної контори, заявнику [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] у звязку з тим, що у вищевказаному державному акті містяться розбіжності в прізвищі померлої, зокрема державний акт виданий на установчі дані «[PERSON], а свідоцтво про смерть - «Сралик Марію Миколаївну». Факт того, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на установчі дані «Пухалик Марія Миколаївна» дійсно належить [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №399526 від 02.09.1989 року між [PERSON] та [PERSON], з якого вбачається що наречена [PERSON] після одруження стала іменуватись прізвищем нареченого «Сралик»; довідкою, виданою Чернівською сільською радою Мостиського району Львівської області за №02-18/80 від 13.03.2017 року, з якої відомо, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], 27.05.1932р.н., котра померла 16.05.2014 року є однією і тією ж особою і на території сільської ради будь-яка інша [PERSON], 27.05.1932р.н., не проживала та не проживає; копією заповіту спадкодавця [PERSON] від 13.12.2005 року; копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №073848; іншими матеріалами справи. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. За таких обставин, оскільки встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник [PERSON], має значення для належного оформлення його спадкових прав, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту ніж як у судовому засіданні, враховуючи, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження даного факту, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved