Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Заявник [PERSON] який відповідно до заяви є батьком [PERSON], [INFO], звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження дитини чоловічої статі [INFO] року в м. Сімферополь. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану є неможливим, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява задоволенню не піддягає, з наступних підстав. Дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014р. сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1,2 ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Пунктом 7 ч.1 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, за змістом ст.11 ЦПК України право визначення меж та предмету позову, а також підстав позову, надано позивачеві. Як вбачається із матеріалів справи, заявником у заяві про встановлення факту народження, всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 258 КПК України не зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити факт народження дитини. Також, у якості доказів заявником надано лише копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], видане Евпаторійським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Мністерства юстиції Республіки Крим. Документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку ст. 257-1 ЦПК України, відповідно до роз'яснення, яке міститься у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вих. № 9-1130/0/4-16 від 15.04.2016 року. З огляду на наведене, суд позбавлений можливості оцінити надані докази у їх сукупності, оскільки жодного іншого документу на підтвердження факту народження дитини, окрім свідоцтва про народження, заявником не надано. Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів. Таким чином, суд вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів підтверджуючих факт народження дитини. З огляду на наведене, в задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed