Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що він народився 13 лютого 1950 року у с. Каленики Решетилівського району Полтавської області і від народження по теперішній час постійно проживає у [INFO]. Через проблеми із здоровям паспорта громадянина СРСР він не отримав. На даний час він досяг пенсійного віку, у звязку з чим вирішив оформити пенсію, проте без паспорта це зробити неможливо. У відповідь на прохання заявника видати йому новий паспорт громадянина України, він отримав усну відмову у звязку з тим, що у заінтересованої особи немає інформації щодо постійної реєстрації місця його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року, за вирішенням цього питання йому було рекомендовано звернутися до суду. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Пояснила суду, що заявник із самого народження проживає у с. Паненки. З дитинства він проживав разом з батьками, братами та сестрами, після смерті батьків залишився проживати з братами, потім залишився у батьківській хаті удвох із старшим братом. Жили за рахунок пенсії, яку отримував брат. Після смерті брата заявник залишився проживати один, стан здоровя не дозволяє йому мати постійну роботу, тому на даний час він не має ніяких доходів, живе тільки тим, чим допомагають сусіди-односельці. Встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне заявнику для отримання паспорта громадянина України і оформлення на підставі цього паспорта пенсії. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, заявник народився 13 лютого 1950 року у с. Каленики Решетилівського району Полтавської області у родині [PERSON] та [PERSON] /а.с. 3/. Згідно довідки Шилівської сільської ради від 17.03.2015 року, витягу з домової книги по с. Паненки та погосподарської книги № 6 за 1986-1990 роки заявник у цей період проживав у с. Паненки разом матірю [PERSON], [INFO] (померла 03.02.1990 року), братом [PERSON], [INFO] та братом [PERSON], [INFO] /а.с. 6-8/. У період з 1991 по 1995 рік заявник проживав у с. Паненки разом з братом [PERSON]. Про даний факт свідчить витяг з по господарської книги № 9 за 1991-19956 роки по с. Паненки /а.с. 9, 10/. Згідно даних, наданих ТОВ «Колос» (колишній колгосп ім. Фурманова) в 1991 році заявник працював у колгоспі, отримував заробітну плату. Зокрема, за серпень 1991 він отримав 31,92 грн., за жовтень 258,57 грн., за грудень 368,73 грн. /а.с. 11-19/. Окрім вищезазначених письмових доказів, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та голова Шилівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області [PERSON] Свідки зазначили, що від самого народження і до теперішнього часу заявник постійно проживає у с. Паненки, в 1991 року за межі України він не виїжджав, проживав та працював у селі. На даний час він знаходиться у скрутному становищі, не має коштів на проживання, пенсії не отримує, має лише мізерний дохід від переданого в оренду земельного паю. Згідно ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України та особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що особи, зазначені у п. 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2 з 13 листопада 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 2 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження, зокрема, розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У пп. 1-9 ч. 1 ст. 256 ЦПК України зазначено, які справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судом. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» /із змінами/ розяснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року у даному випадку породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки від встановлення даного факту залежить можливість отримання ним державного пенсійного забезпечення, іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, іншої можливості вирішити це питання, аніж в судовому порядку не вбачається, спір про право відсутній. За таких обставин, вимоги заявника суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved