Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, покликаючись на те, що її чоловік [PERSON] приймав участь у антитерористичній операції та загинув в зоні АТО в м.Краматорськ Донецької області. Зазначає, що [PERSON] міліціонер відділення №1 взводу №2 роти №1 спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України наказом ГУМВС від 29.07.2015р. №531 о/с дск, 01.08.2015р. був відряджений в м.Краматорськ Донецької області з метою ротації особового складу для виконання завдань, визначених законом України «Про боротьбу з тероризмом», виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою. Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.08.2015р. №219 [PERSON] 01.08.2015р. прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань. Наказом ГУМВС у Львівській області від 04.09.2015р. №633 ос дск, [PERSON] встановлено термін відрядження з 01 по 06.08.2015р., у звязку із смертю. Вказує, що відповідно до постанови №24 медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 29.03.2018р. поранення старшого прапорщика міліції [PERSON], [INFO]: «Вогнепальне кульове наскрізне проникаюче поранення грудної клітки зліва з ушкодженням лівої легені (06.08.2015р.), яке ускладнилось травматичним шоком, лівобічним гемопневмотораксом», яке призвело до смерті (06.08.2015р.), ТАК, повязане з виконанням службових обовязків. У свідоцтві про смерть [PERSON] зазначено, що він помер 06.08.2015р. у м.Краматорськ Донецької області. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт про те, що її чоловік [PERSON], міліціонер відділення №1 взводу №2 роти №1 спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України у Львівській області, який загинув в 2015р., в період з 01.08.2015р. по 06.08.2015р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м.Краматорськ Донецької області. Стверджує, що встановлення даного факту необхідне їй для набуття статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також для реалізації права на житло чи грошової компенсації, які надаються членам сімей загиблих осіб, які брали безпосередню участь в АТО. В позасудовому порядку набути статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та отримати гарантії щодо захисту соціальних, майнових та інших прав, в тому числі і грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення, немає можливості через відсутність довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, яка у звязку з смертю [PERSON] не видавалась, однак передбачена підп.3 п.8 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей,, затвердженого постановою КМУ від 19.10.2016р. №719. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій вимоги такої підтримує та просить справу слухати у її відсутності. Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Мостиської райдержадміністрації [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо задоволення вимог заяви [PERSON] та просить суд розглянути справу у її відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані\~документи,\~всебічно і\~повно зясувавши\~всі фактичні\~обставини справи,\~на яких\~ґрунтуються заявлені\~вимоги,\~суд приходить\~до висновку,\~що заяву\~слід задовольнити\~з наступних\~підстав. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що у 2015 році старший прапорщик [PERSON] міліціонер відділення №1 взводу №2 роти №1 спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі м.Краматорськ Донецької області. Про те, що [PERSON] безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі м.Краматорськ Донецької області з 01.08.2015року по 06.08.2015року свідчить довідка, видана Головним Управлінням МВС України у Львівській області від 02.05.2018р. за №1464/05/13-2018, з якої слідує, що старший прапорщик [PERSON], міліціонер відділення №1 взводу №2 роти №1 спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України, наказом ГУМВС від 29.07.2015р. №531 о/с дск, 01.08.2015р. був відряджений в м.Краматорськ Донецької області з метою ротації особового складу для виконання завдань, визначених законом України «Про боротьбу з тероризмом», виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою. Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.08.2015р. №219 [PERSON] 01.08.2015р. прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань. Наказом ГУМВС України у Львівській області від 04.09.2015р. №633 ос дск, [PERSON] встановлено термін відрядження з 01 по 06.08.2015р., у звязку із смертю. Із постанови\~№24 медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» від 29.03.2018р. слідує, що поранення старшого прапорщика міліції [PERSON], [INFO]: «Вогнепальне кульове наскрізне проникаюче поранення грудної клітки зліва з ушкодженням лівої легені (06.08.2015р.), яке ускладнилось травматичним шоком, лівобічним гемопневмотораксом», яке призвело до смерті (06.08.2015р.), ТАК, повязане з виконанням службових обовязків. Підстава: Протокол М (ВЛ) К №18 від 29.03.2018р. У свідоцтві про смерть [PERSON] зазначено час його смерті - 06.08.2015р., а місце смерті - м.Краматорськ Донецької області. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт перебування [PERSON] у зоні проведення антитерористичної операції в період з 01 серпня 2015 року по 06 серпня 2015 року та його безпосередньої участі в антитерористичній операції доведено належними та допустимим доказами, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] Встановлення факту безпосередньої участі чоловіка заявниці [PERSON] [PERSON] в антитерористичній операції у зазначений період має юридичне значення, так як дає заявнику підстави для набуття нею статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також підстави для реалізації права на житло чи грошової компенсації, які надаються членам сімей загиблих осіб, які брали безпосередню участь в АТО. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Статтею 21 Конституції України гарантовано, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 22 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Частиною 5 ст.17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. У відповідності до положень ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків є в тому числі юридичні факти. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені судом. Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено факт того, що [PERSON], міліціонер відділення №1 взводу №2 роти №1 спеціального батальйону судової міліції «Грифон» ГУМВС України у Львівській області, який загинув в 2015р., в період з 01.08.2015р. по 06.08.2015р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м.Краматорськ Донецької області. Оскільки встановлення зазначеного юридичного факту, про який просить заявниця [PERSON], має значення для набуття нею статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших прав, враховуючи, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження даного факту, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved