Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, яку мотивує тим, що він перебував в шлюбі з [PERSON], від спільного подружнього життя з якою вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 09 січня 2009 року, проте вони залишались проживати однією сім'єю. 20 лютого 2014 року заявник з сином та [PERSON] переїхали на постійне проживання до Київської області. Невдовзі, посилаючись на якісь необхідні термінові справи, [PERSON] поїхала на деякий час до Донецької області, і з того часу її ніхто не бачив та відомостей про неї немає. В даний час заявнику необхідно оформити документи для виїзду сина за кордон, але без згоди матері дитини він не може оформити дані документи. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженку м. Макіївка Донецької області, яка мешкала в [ADDRESS], безвісно відсутньою. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] заявлену вимогу підтримала в повному обсязі. Представник Баришівського районного управління юстиції в Київській області в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, до суду надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлену вимогу мотивованою та такою, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, заявник [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.1991 року до 09.01.2009 року від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім'ї. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до Преамбули Закону України «Про охорону дитинства» (далі по тексту - Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. [PERSON], займається спортом і має необхідність періодично виїжджати за кордон для прийняття участі у спортивних змаганнях та оздоровлення. Заявник з сином та [PERSON] в лютому 2014 року приїхали на проживання до Київської області, але в подальшому [PERSON] по своїх справах повернулась в Донецьку область та з того часу заявник не має з нею зв'язку. Через ситуацію, що склалась в державі, а також через те, що в частині Донецької та Луганської областей на даний час проводиться АТО, з особами на даних територіях дуже важко налагодити зв'язок, на даних територіях погано функціоную мобільний зв'язок, не працюють установи «Укрпошти». Відповідно до ст.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб. Уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Таким чином відсутність [PERSON] перешкоджає в здійснені прав її неповнолітнього сина. А саме права на розвиток та оздоровлення. Згідно до ч. 2 ст.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за наявності рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім. Відповідно до вимог ст.250 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Таким чином рішення про визнання [PERSON] жодним чином не порушить її законних прав, оскільки в разі появи даної особі дане рішення може бути скасовано та вона буде поновлена в своїх правах, одночасно дане рішення може захистити права неповнолітнього [PERSON], [INFO] в його праві на розвиток, відпочинок та оздоровлення.

Outcome: approved