Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Заявник звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити, що [PERSON], громадянин України, який народився у 1937 році в м. Луганськ, помер 08 грудня 2016 року у м. Луганськ, вул. 30 років Перемоги, 17/69, Луганської області, Україна, причина смерті гостра недостатність кровообігу, тобто встановити факт, який має для нього юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що він є сином [PERSON], [INFO], який проживав в [INFO]. У звязку з похилим віком батько мав купу хронічних захворювань, у грудні 2016 року хронічні хвороби загострилися, у звязку з чим батько став почувати себе погано і 08 грудня 2016 року помер, поховали його в м. Луганськ. Для підтвердження факту смерті батька, йому необхідно отримати свідоцтво про смерть, у звязку з чим він звернувся до Новопсковського районного відділу ДРАЦС Головного ТУЮ в Луганській області з заявою про державну реєстрації смерті. Але йому було відмовлено у реєстрації смерті батька, так як він помер у м. Луганськ Луганської області на території, яка в даний час непідконтрольна Україні - в так званій Луганській народній республіці і медичне свідоцтво про смерть на якому стоїть печатка невизнаної ЛНР, не має юридичної сили на території України. Встановлення даного факту має для нього юридичне значення, він зможе провести державну реєстрацію смерті батька, що передбачено чинним законодавством України. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не має, рішення просять прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії ЕН №251374 виданого 12 червня 2003 року Камянобрідським РВ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 14.11.2014 року № 928000180 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, заявник тимчасово мешкає в смт. Новопсков, вул. Гагаріна, 4/5, Новопсковського району Луганської області. Згідно свідоцтва про народження серії ІV-УР №1606792 виданого 20 серпня 1964 року Ленінським районним бюро ЗАГСу м. Луганська, батьком заявника є [PERSON]. Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕМ № 434115, [PERSON], народився 21 січня 1937 року у м. Луганськ Луганської області, адреса місця проживання, яка зазначена в паспорті вул. 30 років Перемоги, 17/69, м. Луганськ, Луганська область. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 1557 виданого 09 грудня 2016 року лікарем [PERSON], батько заявника [PERSON], [INFO], помер 08 грудня 2016 року в м. Луганськ, причина смерті гостра недостатність кровообігу, дифузний дрібновогнищевий кардіосклероз. Відповідно до свідоцтва про поховання реєстраційний номер 635 від 10 грудня 2016 року, [PERSON] похований 10.12.2016 року на кладовищі «Кіровка» м. Луганська. Згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 10.12.2016 року, ПП «Плутон» на замовлення [PERSON] було організовано та поховано померлого 08.12.2016 року [PERSON], [INFO] на кладовищі «Кіровка» м. Луганська. Будучі допитаними в судовому засіданні у якості свідків [PERSON] та [PERSON], пояснили, що [PERSON] помер 08 грудня 2016 року в м. Луганськ Луганської області та був похований на кладовищі «Кіровка» в м. Луганськ. Як вбачається з листа № 654/02.2-3.19 від 14.12.2016 р. Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. При оцінці медичного свідоцтва про смерть № 1557 виданого 09 грудня 2016 року лікарем [PERSON], як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надане до суду медичне свідоцтво про смерть № 1557 видане 09 грудня 2016 року лікарем [PERSON], згідно якого [PERSON], [INFO], помер 08.12.2016 року у м. Луганськ, причина смерті гостра недостатність кровообігу, дифузний дрібновогнищевий кардіосклероз - суд визнає належним і допустимим\~доказом на підтвердження факту смерті. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту смерті орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року та розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Луганськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON], померлого 08.12.2016 року має для заявника юридичне значення, оскільки він зможе зареєструвати факт смерті батька в порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами, показаннями допитаного у якості свідка заявника та показами свідка [PERSON], а тому заява про встановлення факту смерті [PERSON], померлого 08.12.2016 року - підлягає задоволенню. У відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у даній справі про встановлення факту смерті [PERSON] слід допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved