Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою 17 жовтня 2019 року, в подальшому уточнивши зміст та вимоги, в якій просить суд встановити факт народження нею, [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, за межами України дитини хлопчика, громадянина України, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого органом реєстрації актів цивільного стану в м. Сосновець Республіка Польща. Вимоги заяви мотивовано тим, що вона є громадянкою України, народилась [INFO] . 18 вересня 1999 року вона уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №379. Під час державної реєстрації шлюбу вона змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». 11 грудня 2007 року шлюб між ними було розірвано, про що Саксаганським відділом РАЦС м. Кривого Рогу складено актовий запис №608. Після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » вона залишила без змін. Протягом періоду 2018-2019 р.р. вона перебувала на заробітках в Республіці Польща, де завагітніла та у м. Сосновець Сілецького воєводства народила дитину хлопчика, який відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство» є громадянином України. Факт народження дитини зафіксований у Республіці Польща з видачею 25 лютого 2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Сосновець Сілецького воєводства свідоцтва про народження. Медичного свідоцтва про народження, виданого медичним закладом, на підставі якого вона б зареєструвала в Україні факт народження дитини, вона не має. У свідоцтві про народження, виданому органом державної реєстрації актів цивільного стану Республіки Польща відомості про неї як матір дитини вказані за її дошлюбним прізвищем « [PERSON] » відповідно до діючих в цій країні правил. На даний час вона повернулася до України з дитиною на постійне місце проживання. З метою отримання свідоцтва про народження сина за українським зразком вона звернулася до органу РАЦС, однак у видачі свідоцтва їй відмовили, оскільки у польському свідоцтві про народження дитини вона як мати записана під дошлюбним прізвищем, в той час як відповідно до паспортних даних вона є « [PERSON] ». За цих обставин, з огляду на виявлені суперечності їй роз`яснено доцільність встановлення факту материнства у відповідності до ч.2 ст.15 Закону України «Про громадянство». Встановлення заявленого факту має для неї юридичне значення, оскільки надасть їй можливість легалізувати дитину як громадянина України, народжену нею як громадянкою України. Зауважила, що з особою, яка записана у свідоцтві батьком [PERSON] вона у шлюбі не перебуває, тому в подальшому відомості про батька має намір зазначити в порядку ст.135 СК України. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року заяву прийнято до розгляду з відкриттями провадження та призначенням до розгляду за правилами окремого провадження. Правом на участь в судовому засіданні [PERSON] не скористалась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в заяві. Представник заінтересованої особи правом на участь в судовому засіданні не скористався, надавши суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, заперечень по справі не має. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають частковому задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 18 вересня 1999 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу, актовий запис №379. Під час державної реєстрації шлюбу заявник змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.8) на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 18 вересня 1999 року (а.с.7). 11 грудня 2007 року шлюб між подружжям розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за №608. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишено без змін, свідченням чому є свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 грудня 2007 року (а.с.6). Як вказувала заявник, протягом 2018-2019 р.р. вона перебувала на заробітках в Республіці Польща. [INFO] в м. Сосновець Республіка Польща народився хлопчик [PERSON] ( [PERSON] ). У відомостях про батьків дитини зазначено: батько [PERSON] ), [PERSON] ( [PERSON] ). Факт народження дитини зареєстровано в м. Сосновець 25 лютого 2019 року Відділом РАЦС в м. Сосновець Сілезького воєводства із видачею свідоцтва про народження (а.с.9, 10-12 в офіційному перекладі на українську мову). Після повернення до України, з метою реєстрації народження сина [PERSON] заявник [PERSON] як його мати звернулася до Саксаганського районного у м. Кривому Розі відділу ДРАЦС Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро), однак отримала відмову з посиланням на наявність державної реєстрації народження дитини в Республіці Польща та виявлення суперечностей в наданих нею документах про народження дитини, де прізвище матері вказане як « [PERSON] », в той час як прізвище її відповідно до паспортних даних « [PERSON] ». Звертаючись до суду, заявник вказує, що встановлення заявленого факту має для неї юридичне значення, оскільки надасть можливість легалізувати дитину як громадянина України, народжену нею як громадянкою України за кордоном. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Як визначено ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За правилами ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту вказаних статей, а також роз`яснень, викладених у пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Згідно зі ст.7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. За правилами ст.7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. За приписами ст.ст.\~81,\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] [INFO] народила хлопчика - [PERSON] . Народження дитини мало місце в м. Сосновець Сілецького воєводства, Республіка Польща, де й проведено державну реєстрацію народження дитини за матір`ю [PERSON] (дошлюбним прізвищем). Виявлені суперечності в прізвищі матері дитини визначають для неї перешкоди у реєстрації народженої нею за кордоном дитини в Україні як громадянина України. Однак суд не може повністю погодитись з таким твердженням заявника, оскільки державна реєстрація дитини [PERSON] , [INFO] , проведена в Республіці Польща з видачею свідоцтва про народження, а відтак є легалізованою та не потребує проведення додаткової державної реєстрації в Україні шляхом складання актового запису про народження та видачею іншого свідоцтва про народження державного зразка. При цьому проведення повторної реєстрації вже належним чином зареєстрованої дитини, народженої за кордоном, не передбачено положеннями діючого законодавства України. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збиранні доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність вищевказаних доказів, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що встановлення факту народження дитини [PERSON] [INFO] у м. Сосновець Сілецького воєводства, Республіка Польща, за наявності державної реєстрації цього факту та не оспорювання його є недоцільним. Однак з огляду на наявні суперечності в прізвищі матері дитини, які створюють перешкоди заявникові у реалізації нею прав та виконанні обов`язків як матір`ю дитини, суд вважає за доцільне встановити факт, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , громадянка України, є матір`ю [PERSON] , народженого [INFO] у м. Сосновець Сілецького воєводства, Республіка Польща, державна реєстрація народження якого проведена Відділом реєстрації актів цивільного стану в м. Сосновець Республіка Польща. З огляду на викладене вимоги заявника слід задовольнити частково. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України понесені заявником судові витрати по справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: partial