Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Заявник - [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального приписув своїх інтересах та інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, де вказала, що вона подана у зв`язку з тим, що [PERSON] застосовує психологічне насильство відносно неї та їх спільної дитини, та морально її принижує. Заявник зверталася з даного приводу до працівників поліції із заявою про відкриття кримінального провадження. Заявник вказала, що через психологічне насильство з боку [PERSON] вона не впевнена в своїй безпеці та безпеці дитини. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] за такими адресами: м.Київ, вул.Шолом-Алейхема, 4А (приміщення дитсадку ДНЗ «Вербиченька») та м.Київ, вул. Малишка, 18 (місце проведення занять дитини у спортивній секції карате) ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та їх спільну малолітня? дитину, [PERSON] , якщо [PERSON] та (або) [PERSON] за власним бажанням перебуває (перебувають) у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними ; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс - повідомлення) з [PERSON] та зі спільною малолітньою дитиною, [PERSON] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця - [PERSON] та її представник - адвокат Романчук О.А. заяву з підстав викладених в ній підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі. Зазначили суду, що звертаючись з вказаною заявою, мали на меті перш за все запобігти вчиненню з боку [PERSON] в подальшому психологічного насильства, як щодо заявниці, так і в першу чергу щодо малолітньої дитини сторін. Заінтересована особа: [PERSON] та його представниця - адвокат Гольдарб К.Ю. вимоги заяви не визнали у повному обсязі, зазначили суду, що вказані конфлікти між сторонами даної заяви відбуваються виключно через небажання заявниці надавати батьку можливість спілкуватись з їх спільною донькою, в інтересах якої заявниця в тому числі звернулась до суду. Доказів систематичності психологічного насильства з боку [PERSON] заявницею суду не надано, конфлікт про який вказано у поданій заяві мав поодинокий випадок, а тому просили суд відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі. Представник заінтересованої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - Барбон О.В. суду пояснив, що дійсно до служби надійшло повідомлення про виниклий між сторонами конфлікт, оскільки [PERSON] не проживає на території Деснянського району м.Києва, вони позбавлені можливості здійснювати будь-яку перевірку і скерували запит до служби за місцем проживання особи, на час розгляду даної заяви, відповідь не надходила. Крім того, представник зазначив суду, що на його думку між батьками дитини триває особистісний конфлікт внаслідок якого вони маніпулюють безпосередньо дитиною і страждає від даного конфлікту виключно неповнолітня [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що заявниця [PERSON] та заінтересована особа - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано згідно з рішенням Дарницького районного суду м.Києва, а також визначено місце проживання малолітньої дитини сторін та стягнуті аліменти на її утримання (а.с.12-14). Згідно з копією рішення Деснянського районного суду м.Києва [PERSON] було визначено графік зустрічей з малолітньою донькою [PERSON] (а.с.15). Як зазначила суду представник Гольдарб К.Ю. вказане рішення сторонами не оскаржувалось. Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року було задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноваженої особи Дніпровського УП ГУНП у м.Києві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (а.с.16-17). Згідно відповіді уповноваженої особи Дніпровського УП ГУНП у м.Києві відомості були внесені до ЄРДР 17.01.2021 за кваліфікацією ч.1 ст.125, проводиться досудове розслідування (а.с.19). Згідно з листом З/начальника Дніпровського УП ГУНП в м. Києві О.Кузьміна від 09.11.2020 року, адресованого [PERSON] , останню повідомлено про те, що з колишнім чоловіком проведено профілактичну бесіду роз`яснювального характеру, а також наголошено на дотриманні норм законодавства та недопущення вчинення фактів будь-якого насильства (а.с.25). Як вбачається з Висновку експертного дослідження від 05.01.2020 за №ГД-19-20/34459-ІІС система особистісних відносин малолітньої дитини [PERSON] характеризується прихильністю та емоційною близькістю з матір`ю, при цьому прослідковується дистанціювання відносин із батьком та емоційним відторгненням. Констатується наявність негативного сприйняття дитиною поведінки з боку батька, як на особистісному так і на емоційному рівнях. Маму дитина позитивно сприймає на особистісному та емоційному рівнях. Дії з боку батька [PERSON] є для малолітньої дитини [PERSON] психотравмувальними, що виражаються неприйнятті дитиною поведінки батька: формування емоційного відторгнення від батька та дистанціюванням від нього, проявами образливих висловлювань в сторону матері, агресивними проявами та постійними сварками, неможливістю відмовитися від зустрічі із батьком (у разі відмови це призводить до викликів поліції та конфліктних проявів з боку батька) (а.с.21-24). Відповідно до копії листа начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві Ю.Герасименка від 22.01.2021 року адресованого адвокатові Гольдарб К. вбачається, що згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції України, зареєстровано 35 звернень громадянина [PERSON] за період 2019-2020 року про невиконання колишньою дружиною рішення суду, яке набуло законної сили щодо зустрічі з малолітньою донькою (а.с.52-55). Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, уповноваженою особою Деснянського УП ГУНП у м.Києві були внесені 18.01.2021 відомості [PERSON] судового рішення, проводиться досудове розслідування (а.с.60). Відповідно до листа начальника Деснянського УП ГУНП в м. Києві Косовського О.Г. від 24.03.2018 року, адресованого [PERSON] , останню повідомлено про те, що з колишнім чоловіком буде проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення протиправних дій відносно [PERSON] (а.с.35). З копії Висновку експертного дослідження №5/04-18 від 16 квітня 2018 вбачається, що [PERSON] у поведінці та спілкуванні виявляє риси дорослої соціально зрілої людини, а саме у взаємодії з іншими орієнтований на партнера, на соціально прийнятну рольову поведінку, професійне самовдосконалення, у міжособистісній взаємодії з іншими є ефективним завдяки розвинутій емпатії, у спілкуванні з дітьми орієнтований на партнерську позицію при скеровуючій (але не домінуючій) ролі дорослого. Мотиваційні тенденції, виявлені у [PERSON] утворюють засади умовної батьківської (тата) любові, яка змушує дитину виявляти різні варіанти активному, щоб відповідати очікуванням батька і при цьому опановувати новими знаннями, навичками, тобто успішно розвиватись у психічному та соціальному плані. Аналіз результатів проведеного психологічного дослідження дозволяє стверджувати, що у [PERSON] відсутні особистісні та психічні властивості, які б могли перешкоджати його спілкуванню із його дитиною - [PERSON] (а.с.67-80). Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, суд вважає, що самі по собі такі документи не дають підстави вважати, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення. Так, за приписами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Таким чином, отримавши заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення слідчий або прокурор не здійснює оцінку такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведене підтверджується імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України, згідно з якою відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Отже, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення. Відповідно до вимог ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з вимогами ст.150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789- XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Долучені письмові докази по справі, надані пояснення учасників справи у судовому засіданні, свідчать про тривалі конфліктні взаємовідносини між сторонами з приводу виконання ухваленого Деснянським районним судом м.Києва рішення про зустрічі батька, баби та діда з малолітньою [PERSON] . Події, щодо яких заявниця звернулась з вказаною заявою про видачу обмежувального припису не являють ознак систематичного характеру вчинення психологічного насильства з боку [PERSON] , відбувались у дні, визначені судом для зустрічей батька дитини, баби та діда з малолітньою, проте не підтверджують конкретних фактів вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Даючи оцінку Висновку експертного дослідження від 05.01.2020 за №ГД-19-20/34459-ІІС, судом прийнято до уваги той факт, що поведінка та відповідно вчинені дії [PERSON] стосовно конфліктної ситуації, що склалась з заявницею в межах виконання рішення суду про визначення зустрічей батька з малолітньою донькою, є для малолітньої дитини [PERSON] психотравмувальними, що виражаються в неприйнятті дитиною поведінки батька: формування емоційного відторгнення від батька та дистанціюванням від нього, проявами образливих висловлювань в сторону матері, агресивними проявами та постійними сварками, неможливістю відмовитися від зустрічі із батьком (у разі відмови це призводить до викликів поліції та конфліктних проявів з боку батька). Проте ухвалюючи рішення, враховано той факт, що з моменту вказаних подій [PERSON] можливість своїх зустрічей з малолітньою донькою покладає виключно на висловлене дитиною бажання щодо такої зустрічі, а відтак з огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявником та її представником в процесі розгляду справи не доведено існування загрози вчинення [PERSON] протиправних дій у майбутньому. У зв`язку з вищевикладеним суд, приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви та відмовляє [PERSON] у видачі обмежувального припису відносно та малолітньої [PERSON] .. Всилу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed