Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 13 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2973, [PERSON] («Продавець») продав, а [PERSON] і [PERSON] («Покупці») купили в рівних долях 47/100 частин будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель у [ADDRESS] . Таким чином, заявник являється співвласником будинковолодіння [ADDRESS] . На даний час заявник має намір приватизувати належну йому частку земельної ділянки під будинковолодінням, однак у ході оформлення з`ясувалось, що існує розбіжність в написанні прізвища заявника у тимчасовій посвідці на постійне проживання (« [PERSON] ») та договорі купівлі-продажу (« [PERSON] »). Зазначені розбіжності не дають можливості вільно розпоряджатись йому своєю власністю, що стало підставою для звернення заявника до суду з даною заявою. У судове засідання учасники справи не з`явилися, однак від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав, а представник заінтересованої особи Вінницької міської ради за довіреністю Ваколюк О.С.та заінтересована особа [PERSON] не заперечували проти задоволення заяви. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. А тому, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] , виданого УМВС України у Вінницькій області 31 серпня 2007 року, заявник [PERSON] народився [INFO] у м. Хирів Дрогобичської області, Росія (а.с.5). Зі змісту паспорта громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , серії 6702 №599674, виданого органом №863-015 18 квітня 2002 року, вбачається, що останній зареєстрований з 02 лютого 2000 року по [ADDRESS] (а.с.24). Таким чином, станом на 13 серпня 2002 року, заявник [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу від 13 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2973, [PERSON] («Продавець») продав, а [PERSON] і [PERSON] («Покупці») купили в рівних долях 47/100 частин будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель у [ADDRESS] (а.с.5, 26). У вступній частині договору описано, що покупці мешкають разом у [ADDRESS] . Інших анкетних даних про покупців, у тому числі [PERSON] не зазначено. Як вказано вище, посвідка на постійне проживання заявнику була видана у 2007 році, а вказаний договір вчинено та посвідчено нотаріально у 2002 році, тобто при оформленні договору взято до уваги документи заявника, складені російською мовою, що і спричинило розбіжності у майбутньому. Зокрема, при перекладі прізвища заявника « [PERSON] » (рос.) у договорі вказано його прізвище як « [PERSON] » (укр.), а згодом, при видачі йому посвідки на постійне проживання, було здійснено інший переклад « [PERSON] » (укр.). Вказані розбіжності\~є наслідкомвідхилення\~від правил\~міжмовного перетворення. Зокрема, розбіжність у написанні прізвища заявника виникла в результаті перекладу прізвища заявника з російської мови на українську мову. Такі неточності, в свою чергу, обмежують заявника у його правах на належне йому нерухоме майно, що в силу ст.ст.316, 317 ЦК України є неприпустимим. Внести відповідні зміни до правовстановлюючого документу в позасудовому порядку не має можливості. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт належності правовстановлюючого документа знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, будь-якого спору між заявником та заінтересованими особами не має, окрім того, встановлення цього факту є реалізацією гарантованого ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України права заявника вільно розпоряджатися своєю власністю, перешкодою чому є неправильне зазначення його прізвища в правовстановлюючому документі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява заявника підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved