Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Заявник, [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та з урахуванням уточненої заяви просить суд: встановити факт, що [PERSON], яка народилась [INFO] та померла 19.11.2011 року, за життя була двоюрідною сестрою [PERSON] та тіткою [PERSON] та встановити факт, що [PERSON] у період з 2005 року по 19.11.2011 року проживав та доглядав покійну [PERSON] за адресою: м. Житомир, вул. Мануїльського, 52; змінити черговість одержання права на спадкування і визнати [PERSON] спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що 19.11.2011 року померла тітка заявника [PERSON], яка проживала до на нас смерті в житловому будинку за адресою: м. Житомир, вул. Мануїльського, 52 та їй на праві спільної часткової власності належала 8/100 часток даного будинку. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 8/100 часток будинку № 52 по вул. Мануїльського в м. Житомирі, яку за життя померла заповіла в рівних частках заявнику та його покійній дружині. Заявник зазначив, що він з 2005 року та до смерті тітки здійснював догляд за нею, опікувався, матеріально забезпечував, оскільки вона була прикована до ліжка та здійснив поховання. Заявник прийняв спадщину за заповітом на 1/2 частку та за ним зареєстровано право власності на 4/100 часток будинку, на іншу частку у спадкуванні [PERSON] відмовлено постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 12.09.2014 року у звязку із відсутністю підтверджуючих даних про родинні відносини заявника з тіткою, у звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даною заявою. В судовому засіданні представники заявника заяву підтримали та просили задовольнити з підстав викладених в уточненій заяві. Представник заінтересованої особи в судове засіданні не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в сукупності докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], який у свою чергу є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією форми № 1 (а.с. 132). Відповідно до архівної довідки № К/844-1 від 05.04.2013 року в сповідній відомості по [PERSON] церкві с. Лука Житомирського повіту (нині Житомирського району) за 1913 рік значаться селяни: [PERSON], 46 років, його дружина [PERSON] 40 років, їх діти: [PERSON] 21 рік. Павло -12 років, Ганна 18 років, [PERSON] 16 років, [PERSON] 2 роки (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ЯЦ № 648768 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою, а [PERSON], який є батьком заявника [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON], тому [PERSON] є племінником [PERSON]. 21.11.2011 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 180992 (а.с. 34). З матеріалів справи вбачається, що похованням займався [PERSON] (а.с. 5). За час життя [PERSON] 30.01.2001 року склала заповіт відповідно до якого належні їй на праві особистої власності житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в селі Лука, Житомирського району Житомирської області по вул. Постишева, № 4 та предмети домашнього вжитку, що знаходяться у вказаному будинку заповіла [PERSON], все інше рухоме і не рухоме майно, яке на день її смерті буде їй належати, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось, в тому числі належний на праві особистої власності житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в м. Житомирі по вул. Мануїльського № 52 А заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с. 9). 27.12.2011 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу заяву, якою прийняв всю спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 44). Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №243/02.14 від 22.06.2012 року винесеною приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] заявнику відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки, зокрема, неможливо встановити коло осіб, які прийняли спадщину та тих, які мають право на обовязкову частку у спадщині, немає документів, які б підтвердили ступінь споріднення [PERSON] та [PERSON] (а.с. 60-61). Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до положень частини третьої ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця /ст.1220 ЦК України/ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Метою встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підтвердження факту прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з 2005 року по 19.11.2011 року. Встановлення факту родинних відносин має для [PERSON] юридичне значення, оскільки необхідне заявнику для оформлення спадкового майна. Однак, суд відмовляє у задоволенні заяви в частині зміни черговості одержання права на спадкування і визнання [PERSON] спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України передбачено категорії справ, які підлягають розгляду в порядку окремого. Суд вважає, що зміна черговості спадкування не носить безспірного характеру і з поданої заяви вбачається наявність спору про право, оскільки зі змісту заяви вбачається, що заявник в такий спосіб хоче захисти своє право на майно, яке залишилось після смерті його тітки. Враховуючи вищевикладене, заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial