Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Іванківського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, зокрема, державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що за життя її чоловік [PERSON] мав на праві особистої приватної власності земельну ділянку, площею 3,977 га, розташованої на території Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю (серія ІІІ-КВ № 099168). При зверненні позивача до Іванківської районної державної нотаріальної контори з проханням видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно на земельну ділянку, отримала відмову, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю не належить спадкодавцю (розбіжність у по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] », та не встановлено належність документів померлому. У зв`язку з даними обставинами, заявнику необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: Державного акту на право приватної власності на землю її чоловіку, [PERSON] . Оскільки іншого порядку, окрім як у спосіб звернення до суду, не передбачено законодавством України, тому заявник звернулася до суду із вказаною заявою для захисту своїх прав та законних інтересів. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності заявника та її представника, вимоги викладені в заяві підтримав та просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи звернулися до суду з листом, в якому просять розгляд справи провести без представника нотаріальної контори, заперечень не мають. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить наступного. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи (частина перша статті 294 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначених норм права, а також роз`яснень, наданих судам у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . Оскільки прізвище спадкодавця в Державному акті на право приватної власності на землю Серія ІІІ-КВ № 099168 зазначено неправильно, а саме: « [PERSON] » і відсутня можливість внесення змін до правовстановлюючого документу, то суд вважає, що слід встановити факт належності [PERSON] вище вказаного державного акту, виданого на підставі розпорядження голови Іванківської райдержадміністрації. Іншим способом, окрім судового, заявник захистити свої права не може. За таких обставин справи суд ухвалює рішення про задоволення заяви. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved