Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті чоловіка [PERSON], [INFO], на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Горлівка Донецької області, яка настала 19.12.2018 року. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті їй необхідне для реєстрації смерті чоловіка на території України та отримання свідоцтва про смерть. Заявник в судовому засіданні просила задовольнити заяву , пояснивши, що її чоловік [PERSON] 20 грудня 2018 року поїхав в гостини до рідних в м. Горлівка Донецької області. Пізніше племінник чоловіка їй повідомив, що чоловіка убили та на підтверодження вислав фотознімок. Свідоцтва про смерть вона не має та не може отримати, оскільки не може перетнути окуповану територію Донецької області без відповідної перепустки. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника. Проти задоволення вимог заяви не заперечував. Свідок [PERSON] суду пояснила, що доводиться двоюрідною сестрою [PERSON]. Особисто їй відомо, що [PERSON] поїхав в гості до матері, де проживаєйого також брат-близнюка Олександр, які проживають в [INFO] та в останнє вона його бачила в морзі, але довідку про смерть їй у ЗАГСІ не видали бо не близька родич. Заслухавши пояснення заявниці, свідка, дослідивши матеріали справи, суд визначив наступні обставини. Судом встановлено, що заявниця приходиться дружиною [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ОЛ №257246, виданого Приютівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 04.03.1994 року ( а.с.5). Згідно ксерокопії паспорта серії ВВ №507433 встановлено, що [PERSON] народився в м.Павлодар Казахстан 07.12.1961 року. Також з копії паспорта вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON], в [ADDRESS]. Відповідно до довідки Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, [PERSON] проживав без реєстрації вс. [PERSON] разом з дружиною [PERSON] (а.с.8). Заявник пояснила, що її чоловік [PERSON] 18.12.2019 року поїхав до м. Горлівка Донецької області та помер, на підтвердження факту його смерті надала до матеріалів справи фотознімок чоловіка в гробниці, зазначивши, що даний знімок зроблено під час поховання, але суд ставить під сумнів даний знімок оскільки жодних відміток, щодо дати, місця та походженя даного фотознімку не має. Також в заяві та судовому засіданні заявник [PERSON] вказала, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до\~ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» на підтвердження надала відмову відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції в\~ Кіровоградській області, для проведення реєстрації факту смерті на території України,\~за вих. №290/14.17-03-04 від 09.02.2019 року (а.с. 7), а члени родини чоловіка обіцяли, що надішлють але не надсилають. За п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з ч.ч. 1-2 ст.4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно листа Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області за розпорядженням КМУ від 07.11.2017 року №1085-р м. Горлівка Донецької області визнано населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому встановити чи дійсно [PERSON] помер на даній території не представилось можливим (а.с.11). Статтею 17 ч.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно роз'яснень, викладених у п.1 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявниці. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті, але враховуючи, що на підтвердження факту смерті чоловіка заявник не надала суду будь - якого документу, який виданий на території Донецької області, та який би міг підтвердити смерть [PERSON], а лише надала суду фото чоловіка в домовині, походження та час створення даного фото суду невідоме. Натомість суду стала відома обставина наявності у [PERSON] брата близнюка на ім'я Олександр, а також доньки, яка до участі в даній справі, з невідомих суду обставин, заявнииком не залучені, тобто не зазначена в заяві заінтересованою особою, що свідчить про зловживання заявницею своїми процесуальними правами. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. З урахуванням вищенаведеного, суд не вбачає підстав та належних доказів достовірності та правдивості фактів наведених заявником, а тому вважає, що обставини викладені в заяві є необгрунтованими, недоведеними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: dismissed