Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Володарського районного суду Донецької області із заявою про видачу обмежувального припису. В заяві заявник вказала, що з початку листопада 2019 року до середини січня 2020 року, без реєстрації шлюбу, проживала з [PERSON] . Під час спільного проживання з [PERSON] між ними постійно виникали сварки на ґрунті ревнощів, в ході яких він ображав її нецензурною лайкою та погрожував спричиненням тілесних ушкоджень. В середині січня 2020 року після останньої сварки, коли вона повідомила його що розриває стосунки, він намагався кинути в її напрямку дерев`яним крісло. Але ж відстань була велика і він не докинув. Вона злякалась. В скорі остаточно розірвала стосунки та стала жити окремо. Тривалий час [PERSON] продовжував переслідувати її та просив відновити стосунки. При цьому він підстерігав її з роботи та ображав її колег чоловічої статі. На її прохання в серпні 2020 року батьки подали заяву дільничному Центрального району м. Маріуполя та з нею стала проживати її мати. В вересні 2020 року вона народила. Коли він дізнався про дитину, то погрози відновились. [PERSON] почав навідуватись до місця її проживання з погрозами, на що вона знову звернулась до поліції з метою подати повторну заяву, але в прийнятті заяви їй було відмовлено. [PERSON] став надсилати смс-повідомлення з погрозами та телефоні дзвінки на телефон її матері. На теперішній час в Центральному ВП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження за фактом погрози вбивством. Вважаючи себе жертвою домашнього насильства прохає суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] на шість місяців шляхом заборони: наближатися на 150 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місті невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] , вести листування, телефоні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку с особисто і через третіх осіб. Заінтересована особа [PERSON] подав заперечення проти заяви про видачу обмежувального припису. Вважає, що звернення заявниці з зазначеною заявою є наслідком його звернення до суду з позовом про визнання батьківства народженої нею дитини. 03.03.2021 року судом в справі №222/1587/20 було призначено судову молекулярну експертизу. Він заперечує вчинення домашнього насильства, переслідування заявниці чи вчинення щодо неї чи членів її родини психологічного насильства. Намагання спілкуватись з нею та її родичами було пов`язаним з тим, що він звертався для врегулювання в досудовому порядку спору по батьківству народженої дитини, та не доводити справу до суду. До адміністративної відповідальності за домашнє насильство він не притягувався. Йому відомо про відкриття щодо нього кримінального провадження про погрозу вбивством, але ж його вина у вчиненні правопорушення не доведена. СМС-повідомлення , на які посилається заявниця, не містить погроз насильства щодо неї та датується липнем 2020 року. Тому не доведено жодного ризику вірогідності вчинення ним щодо неї домашнього насильства чи настання тяжких наслідків його вчинення. Ухвалою від 10.03.2021 року заяву [PERSON] було залишено без руху. 29.03.2021 року заявником усунуті недоліки поданої заяви. Ухвалою від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідно до ч.1, 2 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву та пояснив, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю. Із-за того що він ображав її та застосовував психологічне насильство вона розірвала з ним стосунки в січні 2020 року. Після розірвання відносин, він продовжив переслідувати її біля будинку та біля роботи. Після народження дитини переслідував її коли вона гуляла з дитиною. Вона зазнала психологічного насильства з його боку яке полягало в образах, переслідуваннях, телефонних дзвінках та телекомунікаційних повідомленнях з погрозами. Тому просив задовольнити заяву. Заінтересована особа та його представник заперечували, мотивуючи тим, що домашнього насильства він не вчиняв, відсутні будь-які ризики вчинення такого насильства з його боку для заявниці та її родичів. Докази вчинення насильства відсутні. СМС повідомлення, на які посилається заявниця є витягом із контексту та невірно інтерпретовані. В ній не було погроз, а лише намагання поспілкуватись та вирішити питання щодо батьківства народженої нею дитини. [PERSON] пояснив, що в 2020 році він прийняв рішення заявниці про розірвання стосунків, але ж вона не повідомила його на момент розтавання, що вагітна. Вона перешкоджає йому дати дитині своє ім`я та спілкуватись з ним. Він бажає встановити батьківство та дати сину своє ім`я. Роздруківки датуються літом 2020 року. Кримінальне провадження відкрите за заявою матері заявниці. До кримінальної відповідальності за цією заявою він не притягувався. Заява є наслідком спору щодо дитини. Поступила до суду після того як він звернувся до суду з позовом про батьківство та після призначена генетична експертиза. Вислухавши осіб, що приймали участь в судовому розгляді,дослідивши надані докази суд встановив наступні обставини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VII від 17.12.2017 року (Далі - Закон № 2229-VII ) до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VII обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього ж Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 цього ж Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису заявником повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Верховний Суд (постанова від 04.12.2019 у справі № 607/10122/19) зазначив, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Заявниця звернулась із заявою 09.03.2021 року. В своїй заяві зазначила, що вона з боку заінтересованої особи [PERSON] зазнавала психологічного насильства. Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону № 2229-VII психологічне насильство визначене як форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Обґрунтовуючи свою заяву заявниця надала до суду роздруківку текстових повідомлень в мессенджері, які надходили на адресу матері заявниці, які датовані 22-28 липня. Повідомлення не містять беззаперечних доказів погроз на ім`я адресата чи інших осіб. Рік повідомлень відсутній. Із аналізу змісту всього тексту, а також порівнюючи з роздруківками повідомлень в мессенджері на ім`я [PERSON] (як повідомив [PERSON] це мати заявниці, що не заперечувалось стороною заявника), датованих 4-5 травня (рік відсутній). (а.с.47-48), вбачається, що вся переписка стосується одного часу, мала місце, як підтвердили учасники розгляду та свідок [PERSON] в 2020 році, та пов`язана з питанням встановлення батьківства дитини, яку народила [PERSON] . Заявницею надано витяг із ЄРДР про порушення за заявою матері заявниці [PERSON] відносно [PERSON] кримінального провадження за ст.129 ч.1 КК України сектором дізнання Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області. 19.01.2021 року. В фабулі правопорушення зазначено, що [PERSON] погрожує її родині, та вони побоюються за здійснення цих погроз. Витяг не має відомостей коли мали погрози та в чому вони полягали та на кого саме направлені. На дату формування витягу (01.03.2021 року)відсутні відомості про оголошення [PERSON] про підозру. А тому, на думку суду не може бути доказом наявності застосування щодо заявниці домашнього насильства та ризиків його застосування в майбутньому. (а.с.5) Згідно з наданою заявницею відповіді Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 11.09.2020 року на ім`я [PERSON] [PERSON] встановлено, що розглядалась її заява відносно [PERSON] . Проведена перевірка і СВ Центрального ВП ГУНП в Донецької області ознак кримінального правопорушення не виявлено (а.с.24). Тому суд не може прийняти його як доказ застосування до [PERSON] домашнього насильства з тих же підстав. Заінтересованою особою надано, окрім роздруківок переписки з матір`ю заявниці, копію ухвали Володарського районного суду Донецької області від 03.03.2021 року по справі 222/1587/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства, якою задоволено клопотання [PERSON] про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. (а.с.49-50) Допитаний в якості свідка [PERSON] повідомив, що в січні 2020 року він з [PERSON] йшов до кафе та зустріли [PERSON] . Він відізвав її поговорити. Спілкувались 2-3 хвилини на підвищених тонах обидва, про що він не чув. Після чого [PERSON] повернулась та вони пішли до кафе. Уже через деякий час в кафе вона показала йому повідомлення в мессенджері на телефоні з текстом «ноги повисмикую» яке нібито було відправлено від [PERSON] на його адресу. Вони прийняли це як жарт. А тому показання свідка [PERSON] не можуть бути розцінені як докази домашнього насильства. Із допиту в якості свідків батьків заявниці [PERSON] та [PERSON] встановлено, що їх донька - заявниця по справі, проживала до січня 2020 році однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] , відносини з яким не склалися. Їм відомо зі слів доньки що він психологічно пригнічував її. Вона із-за цього розірвала з ним відносини. Але ж він тривалий час переслідував її. Приходив до під`їзду, коли гуляли з дитиною йшов на зустріч, надсилав погрозливі повідомлення на телефон як донці так і матері заявниці, як додані до справи. В останнє дзвонив в січні 2021 року з погрозами. На теперішній час не спілкуються, повідомлення не присилає. Погрозливі повідомлення, що збереглися надані суду. Проаналізувавши покази зазначених свідків, суд вважає, що вони свідчать про події більш ніж річної давнини, не можуть бути свідченням наявності ризиків застосування психологічного насильства до заявниці в теперішній час чи в майбутньому. Таким чином, дослідивши всі надані учасниками розгляду докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування обмежувального припису щодо [PERSON] у вигляді заборони наближатися на 150 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місті невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] , вести листування, телефоні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насильства у розумінні Закону №№ 2229-VII та, враховуючи що всі події на які посилається заявниця, та які вона розцінює як домашнє насильство, відбувались в 2020 році суд не вбачає наявності ризиків застосування такого насильства в теперішній час та у майбутньому.

Outcome: dismissed