Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на 50 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON] з [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2014 року по 2020 рік. Подружжя проживали з адресою мешкання [PERSON] : [ADDRESS] . Останні роки спільного життя заявниця потерпала від агресивної поведінки чоловіка, який лаявся нецензурно, вчиняв постійні скандали та побої по відношенню до неї. Тому, народивши [INFO] сина - [PERSON] , з міркувань власної безпеки та безпеки дитини, вона пішла від нього і зараз мешкає за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] . Проте, [PERSON] систематично приходить до її будинку, перестріває її, лається нецензурно, погрожує фізичною розправою, лякає дитину, пошкодив майно заявниці: пошкрябав вхідні двері, зламав дверну ручку та дверне вічко. Таким чином, заявниця вважає, що вона та її дитина є особами, які зазнали домашнього насильства. З вищевикладених підстав [PERSON] неодноразово зверталася до органів поліції, внаслідок чого були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника Серія АА № 147394 від 07.09.2020 року, та № 156178 від 01.10 2020 року, якими [PERSON] було заборонено вхід та перебування у місці її проживання, а також контакти зі заявницею в будь-який спосіб. Крім того, [PERSON] у 2020-2021 роках притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 ч.І КУпАП України Під час дії термінових заборонних приписів [PERSON] залишав мене у спокої, але після закінчення терміну їх дії знову починав свої переслідування. 16.07.2021 року він прийшов до будинку [PERSON] , лаявся нецензурно, розбудив дитину, яка потім годину плакала та не могла вгамуватися, побив скло у вікнах. На виклик поліція приїхала тільки через 3 години, тому на це раз на місці його не затримали. Заявник, будучі своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час ті місце розгляду справи, в судове засідання не прибула. До суду направила свого представника адвоката Луньову Л.В., яка заяву підтримала з підстав, викладених у ній, наполягала на її задоволенні. Заінтересована особа [PERSON] , повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб порталі Судової влади України, в судове засідання не прибув, причини його неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки заінтересованої особи, повідомленого належним чином, суд постановив, на підставі ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, проводите судове засідання за відсутності [PERSON] . Вислухавши пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є чоловіком [PERSON] . Починаючи з 2020 року [PERSON] створив [PERSON] неможливі умови проживання. [PERSON] систематично приходить до її будинку, перестріває її, лається нецензурно, погрожує фізичною розправою, лякає дитину, пошкодив майно заявниці: пошкрябав вхідні двері, зламав дверну ручку та дверне вічко. З приводу таких неправомірних дій [PERSON] зверталася до відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. 13.01.2020 року Комунарським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , внаслідок чого були винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника Серія АА № 147394 від 07.09.2020 року, та № 156178 від 01.10 2020 року, якими [PERSON] було заборонено вхід та перебування у місці її проживання, а також контакти зі заявницею в будь-який спосіб Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї систематичне фізичне та психологічне насильство. Даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи по суті, був доведений належними письмовими доказами, наявними у матеріалах справи. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] , як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved