Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , та на день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається із зазначеного домоволодіння. Вона звернулася із заявою до приватного нотаріуса ДМНО Міхеєвої Т.М. про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, однак, під час оформлення спадщини вона зіткнулася з труднощами щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Так, рішенням виконкому Таромської селищної Ради депутатів трудящих № 14 від 07.08.1962 року встановлено, що право власності на домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] . Після смерті [PERSON] 08.08.1963 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.03.1964 року, відповідно до якого єдиним спадкоємцем є друга дочка [PERSON] до складу спадкового майна входило домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] та зареєстровано в КП «ДМБТІ» за [PERSON] , а також зроблено запис в реєстрову книгу під номером 7- 20 від 23.05.1964 року. З часу видачі Рішення № 14 від 07.08.1962 року та свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1964 року нумерація будинку змінилась з невідомих їй причин, наявні в неї документи свідчать про зміну номеру спадкового будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] . Зазначена зміна нумерації будинку відбулась приблизно в період з 11.02.1972 року по 15.02.1972 року (згідно записів реєстрації мешканців в Будинковій книзі). З метою отримання документів, що посвідчують факт зміни номеру будинку було направлено декілька запитів, однак отримати підтвердження перенумерації спадкового житлового будинку їй отримати не вдалося. Таким чином, розбіжність у нумерації будинку по [ADDRESS] , порівняно з Рішенням №14 від 07.08.1962 року та свідоцтвом про право на спадщину на житловий будинок від 17.03.1964 року, унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку із чим вона вимушена звернутися до суду та просити встановити факт того, що домоволодіння [ADDRESS] , яке зазначено в Рішенні виконкому Таромської селищної Ради депутатів трудящих № 14 від 07.08.1962 року та у свідоцтві про право на спадщину на житловий будинок від 17.03.1964 на теперішній час має [ADDRESS] та є одним і тим самими житловим будинком. Заявник засобами поштового зв`язку Укрпошта направила до суду заяву в якій вимоги підтримує у повному обсязі та просить провести розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила прийняти рішення суду відповідно до чинного законодавства. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд вказаної справи проводиться з дотриманням ст. 315 ЦПК України. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 11 лютого 2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Міхеєвої Т.М. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 7955 (а. с. 54). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Також судом встановлено, що 25 лютого 2010 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвої Т.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] (а. с. 42). Проте, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17 березня 1964 року [PERSON] належало домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке вона успадкувала після смерті матері [PERSON] (а. с. 47). В свою чергу [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , належало на підставі рішення виконкому Таромської селищної Ради депутатів трудящих № 14 від 07.08.1962 року (а. с. 46). Отже, судом встановлено, що розбіжність у нумерації спадкового домоволодіння по [ADDRESS] , відповідно до рішення виконкому Таромської селищної Ради депутатів трудящих № 14 від 07.08.1962 року, свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок від 17.03.1964 року та наявної у заявника домової книги для прописки громадян у домоволодіння [ADDRESS] , унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська на адресу суду було надіслано спадкову справу після смерті [PERSON] з якої вбачається, що приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т.М. з метою отримання відповідних документів, що підтверджують факт зміни нумерації спадково домоволодіння, були надіслані відповідні запити. Так, згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 28 серпня 2014 року № 9497 станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою [ADDRESS] за [PERSON] (а. с. 56). Також, на підтвердження зміни нумерації домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у заявника наявна домова книга, копія якої долучена до матеріалів справи з якої вбачається, що зміна нумерації будинку відбулася з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а. с. 65-69). Відповідно до розпорядження № 897-р від 26 листопада 2015 року «Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська» провулок Островського перейменовано на провулок Миколи Зерова (а. с. 70-73). Проаналізувавши відомості, відображені у вказаних вище документах, суд вважає доведеними обставини, викладені у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки забезпечує йому реалізацію майнових прав. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року звернено увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, зокрема, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. З огляду на зазначене вбачається, що обставини, викладені у заяві знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву в суду не викликають, а відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, яка підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved