Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Заявник звернувся в суд із заявою про встановлення юридичних фактів, в якій просить встановити, що його баба [PERSON] за національністю була полькою та його батько [PERSON] за національністю був поляком. Заяву мотивує тим, що за життя його баба [PERSON] вважала себе полькою, рідною для неї була польська мова, вона сповідувала римо-католицьку віру, про що свідчать записи у метричній книзі римо-католицької парафії с. Пустомити, повіт Львів за 1916-1937 рр. Його батько [PERSON] за життя теж вважав себе поляком. Заявник теж вважає себе поляком і з метою внесення відповідних змін в актових записах про національність звертався у Золочівський районний відділ держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, однак йому було відмовлено, так як зміна національності не входить до компетенції відділів ДРАЦС. Також, заявник зазначає, що встановлення вказаних фактів дозволить йому юридично підтвердити польське походження його роду, скористатися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені законодавством Республіки Польща та надасть можливість за спрощеним варіантом відвідувати родичів в Польщі. В судовому засіданні заявник заяву підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним. Просить заяву задоволити. Представник заінтересованої особи Золочівського районного відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, а тому суд вважає, що слід справу розглянути у його відсутності. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Згідно із свідоцтвом про народження [PERSON] народився [INFO], батьком зазначений [PERSON], за національністю «українець», матір'ю - [PERSON], за національністю «українка». У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть [PERSON], графа про її національність відсутня. У свідоцтві про народження [NUMBER] національність заявника вказана «українець», національність його батька, [PERSON], «українець». Свідок [PERSON], яка доводиться дружиною заявника, надала пояснення, що зі слів третіх осіб їй відомо, що [PERSON] вважала себе полькою, рідною для неї була польська мова, вона сповідувала римо-католицьку віру, її сім'я дотримувалась польських традицій та звичаїв, святкували всі польські релігійні свята, відвідували костел. Згідно з ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Згідно із ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Статтею 1 Закону України «Про національні меншини в Україні» гарантується рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України незалежно від їх національного походження, а відповідно до ст.18 вказаного Закону забороняється й карається законом будь яке пряме чи непряме обмеження прав і свобод громадян за національною ознакою. Враховуючи, що жоден документ, який посвідчує особу громадянина України, його національності не визначає, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст. 256 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи. Вказана позиція також викладена в узагальненні Верховного суду України „Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 01.01.2012 року, в п. п. 11 п. 4 яким зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності. У судовому засіданні заявником не було обґрунтовано, з посиланням на належні та допустимі докази, на виникнення, зміну або припинення яких саме особистих чи майнових прав вплине встановлення такого факту. Крім цього, суд вважає, що належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту у судовому порядку. Враховуючи вищезазначене, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed