Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з даною заявою \~про встановлення факту, що має юридичне значення\~\~посилаючись на те, що їй 8 грудня 2015 року у м. Горлівка Донецької області за зверненням [PERSON], останній було видано свідоцтво про смерть її бабусі [PERSON] [INFO]. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління у м. Києві заявниці було відмовлено у здійсненні реєстрації смерті у зв'язку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території. В свою чергу, [PERSON] є онукою померлої, спадкоємицею майна померлої за заповітом. Таким чином, заявниці необхідно підтвердити факт смерті своєї бабусі у судовому порядку з метою реалізації свого права на спадщину. Тому просили встановити факт того, що [PERSON], [INFO], уродженка с. Павліковка Калушського району Івано-Франківської області, померла в певний час, в м. Горлівка Центрально-Гороського району Донецької області та визнати датою його смерті 10листопада 2015 року. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала. Представник зацікавленої особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького РУЮ у м. Києві у судове засідання не з»явилися. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця [PERSON] зазначила у своїй заяві, що 8 грудня 2015 року у м. Горлівка Донецької області за її зверненням їй було видано свідоцтво про смерть її бабусі [PERSON] [INFO]. Відповідно до відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління у м. Києві за №693/02.121 від 11.02.2016 року заявниці було відмовлено у здійсненні реєстрації смерті у зв'язку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території. [PERSON] стверджує, що є онукою померлої, та спадкоємицею майна померлої за заповітом. Як пояснила представник заявника, встановлення факту смерті її бабусі їй необхідно для звернення до нотаріуса для оформлення спадкової справи згідно діючого\~\~законодавства\~\~України.\~ Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог п. 8 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вирішуючи питання відносно того, чи можуть бути вищезазначені документи, видані органами Донецької народної республіки, належними та допустимими доказами, якими може бути підтверджений факт смерті, суд керується наступним. Як\~\~вбачається з\~\~постанов Верховної Ради України від 27.01.2015 року та 04.02.2015 року останньою визначено не легітимність утворення та існування Донецької народної республіки. \~\~\~\~ \~Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема,\~Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». \~\~ \~Так, частиною 1\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. \~\~\~\~ Згідно ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. \~ Частиною 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, судом запропоновано представнику заявникові подати додаткові докази, на підтвердження заявлених вимог. Однак, представник заявника [PERSON] зазначала, що не бажає подавати інші докази. Як вбачається зі змісту Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема, м. Донецьк, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Донецька. Слід також зазначити, що відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов»язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 13 вказаної постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Крім того, відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. п. 13, 18 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, заявник зобов»язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Також слід зазначити, що за правилами ч. 1 ст. 259 ЦПК України в разі задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. \~\~\~ Частиною 1\~ст. 59 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. \~\~\~\~Таким чином, враховуючи вищезазначене, у суду відсутні підстави оцінювати вищезазначені копію свідоцтва про смерть, а також довідку про причину смерті, видані ДНР, в якості документів, які згідно законодавства України мають юридичну силу, можуть створювати правові наслідки та бути доказом в даній цивільній справі. \~\~\~\~Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті [PERSON], заявницею суду не надано. За таких обставин суд, не може брати до уваги як належні та допустимі докази підтвердження факту смерті [PERSON], 25.02.1921року, свідоцтво про смерть № 953 від 08.12.2015 року і довідку про причину смерті за №669 від 11.11.2015 року, які видані на тимчасово окупованій території. Тому враховуючи вищезаначене, у суду відсутні правові підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявник [PERSON] не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені вимоги в поданій до суду заяві про встановлення факту смерті [PERSON] в певний час, а тому у задоволенні заяви слід відмовити. \~\~\~ \~Також слід зазначити, що заявницею при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 275,61 грн., однак враховуючи, що їй в задоволенні заяви відмовлено, а також враховуючи положення ч.7\~ст. 235 ЦПК України, суд вважає, що дана сума відшкодуванню на користь заявниці не підлягає.

Outcome: dismissed