Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою за участю заінтересованої особи - Верхньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області про встановлення юридичних фактів, посилаючись на те, що [INFO] померла його бабця [PERSON] . Ще за життя його бабця [PERSON] склала в його користь Заповіт . З метою оформлення спадщини звернувся до приватного нотаріуса Теплої М.Ю., що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.07.2020 року. Його бабці [PERSON] , належали земельні ділянки, які вона успадкувала від своєї матері (його прабабця), [PERSON] , яка померла [INFO] . Його бабця, [PERSON] , спадщину (земельні ділянки) прийняла, але не оформила на своє ім`я, що вбачається з Листа нотаріуса, тому Державний акт на право власності на земельну ділянку оформлений ще на [PERSON] (матір його бабці). Під час ознайомлення з документами нотаріусом виявлено, що у свідоцтві про народження його бабці [PERSON] зазначено її ім`я як « [PERSON] », а згідно Свідоцтва про смерть її матері, [PERSON] , померла - « [PERSON] », і в Державному акті на право власності на земельну ділянку, яка входить до спадкового майна після смерті [PERSON] , власником є зазначена « [PERSON] ». Встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу, необхідне для оформлення моїх спадкових прав на спадкове майно. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, однак від нього проступила заява, в якій просить розгляд справи проводити без його участі та без фіксування технічними засобами, заявлені вимоги підтримує, а тому суд розглянув справу у відсутності заявника на підставі наявних доказів по справі. Заінтересована особа - представник Верхньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області в судове засіданння не з`явився, однак на адресу суду поступило клопотання про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи, не заперечують проти задоволення заявлених вимог, а тому суд розглянув справу у відсутності представника Верхньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява є підставною та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Як вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.01.2020р., [PERSON] померла [INFO] у віці 85 роки, про що в Книзі реєстрації Актів про смерть зроблено запис за №02. Як вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.07.2020р., [PERSON] померла [INFO] у віці 91 роки, про що в Книзі реєстрації Актів про смерть зроблено запис за №5. Як вбачається із Заповіту від 21.03.1996р., складеного секретарем виконавчого комітету Верхньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Федис М.І., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: Сертифікат на право приватної власності на землю ( середню земельну частку) та Приватизаційний майновий сертифікат заповіла своїй дочці [PERSON] . Як вбачається із Заповіту від 16.08.2017р., складеного секретарем виконавчого комітету Верхньогаївської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Кравець О.Й., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належатиме на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] . Як вбачається із копії Державного Акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №133252 від 24.03.2005р., [PERSON] , яка проживає в с.Гаї Верхні, Дрогобицького району, Львівської області, на підставі розпорядження Дрогобицької РДА від 18.08.2004р. за №227, є власником земельної ділянки площею 3,0584 га. у межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Верхньогаївської сільської ради Дрогобицького району, Львівської області, цільове призначення : для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку підлягають розгляду заяви про встановлення постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Ч.1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України), отже спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Викладені доводи узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 07.11.2018р. у справі № 336/709/18. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, яка діє зі змінами 1998 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року №15) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку для встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення: -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 1 ст. вказаного кодексу визначене перелік фактів, які встановлюються судом. Аналіз ч.2 цієї статті дає можливість зробити висновок, що цей перелік не є вичерпним. Цією нормою Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, судом враховано факт недоплати судового збору та з`ясовано у процесі розгляду прийнятої заяви, суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору, а відтак з позивача слід стягнути недоплачений судовий збір в розмірі 420,40 грн. ( за подання позову із другою самостійною вимогою). А тому, аналізуючи всі зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до переконання, що є всі підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved