Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з дійсною заявою про встановлення факту особи в певний час, посилаючись на те, що [INFO] в м. Саки Автономної Республіки Крим померла її мати [PERSON] , [INFO] , факт смерті підтверджується медичним свідоцтвом про смерть (російською мовою) серії 35 №078070 від 16.08.202 1 року та корінчиком до цього свідоцтва, що видані медичною установою, яка знаходиться на окупованій території - Сакською районною лікарнею, а також свідоцтвом про смерть (російською мовою) від 17.08.2021 року серії [NUMBER] . що видане Сакським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Заявник [PERSON] народилася [INFO] в с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, є донькою померлої [PERSON] . Мати заявника [PERSON] уродженка с. Іванівка Вінницького району Вінницької області з 22 липня 1987 року до своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Заявнику [PERSON] дозволено було вивезення тіла матері з тимчасово окупованої території через державний кордон України згідно з довідкою №34 від 17.08.2021 року (російською мовою), відповідно до якої територіальний відділ по м. Євпаторія і Сакському району Міжрегіонального Управління Росспоживнагляду по РК і м. Севастополь не заперечив проти вивезення трупа померлої [PERSON] , 1960 р.н., оскільки смерть настала не від інфекційного захворювання, а також згідно з довідкою Сакського відділення ГБУЗ РК «КРБ СМЕ» (російською мовою), згідно з якою перешкод для вивезення тіла не має. Заявник [PERSON] здійснила поховання тіла матері в с. Яришівка Вінницької області, Вінницького району. Заявник позбавлена можливості реалізувати свої права на спадщину, адже наявні документи з тимчасово окупованої території є неприйнятними для здійснення реєстрації смерті. У зв`язку з цим є необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті [INFO] [PERSON] на тимчасово окупованій території України. До судового засідання сторони не з`явилися попередньо надали суду заяви. Заявник [PERSON] надала суду заяву відповідно до якої вимоги заяви підтримує повністю та просить винести рішення по справі. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) - у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд поданої заяви без участі представника, заперечень щодо вимог заявника з боку зацікавленої особи РАЦС не надавалось. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом дослідженні наступні докази: [INFO] в м. Саки Автономної Республіки Крим померла мати заявника [PERSON] . [INFO] , факт смерті підтверджується медичним свідоцтвом про смерть (російською мовою) серії 35 №078070 від 16.08.2021 року та корінчиком до цього свідоцтва, що видані медичною установою, яка знаходиться на окупованій території - Сакською районною лікарнею, а також свідоцтвом про смерть (російською мовою) від 17.08.2021 року серії [NUMBER] . що видане Сакським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Заявник [PERSON] народилася [INFO] в с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 13 жовтня 1979 року, у шлюбі змінила прізвище, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 14 червня 2003 року та в період з 29.12.2005 року до 18.09.2019 року була зареєстрована в [ADDRESS] . що підтверджується паспортом громадянина Україна на ім`я заявника. Мати заявника [PERSON] , уродженка с. Іванівка Вінницького району Вінницької області з 22 липня 1987 року до своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданого Сакським МРВ ГУ МВС України у АР Крим 13.12.2005 року, копією паспорту громадянина [NUMBER] від 08.07.2014 року. Заявнику [PERSON] дозволено було вивезення тіла матері з тимчасово окупованої території через державний кордон України згідно з довідкою №34 від 17.08.2021 року (російською мовою), відповідно до якої територіальний відділ по м. Євпаторія і Сакському району Міжрегіонального Управління Росспоживнагляду по РК і м. Севастополь не заперечив проти вивезення трупа померлої [PERSON] , 1960 р.н., оскільки смерть настала не від інфекційного захворювання, а також згідно з довідкою Сакського відділення ГБУЗ РК «КРБ СМЕ» (російською мовою), згідно з якою перешкод для вивезення тіла не має. Заявник [PERSON] здійснила поховання тіла матері в с. Яришівка Вінницької області, Вінницького району, що підтверджується довідкою №03-10/411 від 16 серпня 2021 року, що видана Лука - Мелешківською сільською радою Вінницького району Вінницької області. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до абз. 2 ч. 1ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України . Згідно із ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 1- 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків. Отже, медичне свідоцтвом про смерть (російською мовою) серії 35 №078070 від 16.08.2021 року та корінчиком до цього свідоцтва, що видані медичною установою, яка знаходиться на окупованій території - Сакською районною лікарнею, а також свідоцтвом про смерть (російською мовою) від 17.08.2021 року серії [NUMBER] . що видане Сакським районним відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, не створює правових наслідків, а тому не може бути прийняте будь-яким органом як документ, що підтверджує факт смерті матері заявника. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав (в даному випадку спадкових прав). Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі«Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved