Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження особи в певний час, а саме встановлення факту народження [INFO] її дитини [PERSON] в м.Горлівка, Донецької області, Україна. Заява мотивована тим, що заявник [PERSON] на початок окупації Донецької області проживала в м. Донецьк, в 2019 році переїхала в м. Горлівку. Не перебуваючи в шлюбі завагітніла та [INFO] в одному з пологових будинків м. Горлівка народила дитину, яку назвала [PERSON] . Свідоцтво про народження сина заявник отримала в Горлівському відділі ЗАГС так званої ДНР, в якому прізвище дитини зазначене за прізвищем заявника, по батькові - з її слів « [PERSON] », в графі «батько» стоїть риска, місце народження дитини замість «м. Горлівка Донецька область Україна» зазначено «м. Горлівка, Донецька Народна Республіка». Син заявника є громадянином України, однак без реєстрації його народження за українськими законами він жодним чином не може користуватися правами, передбаченими діючим законодавством України. Заявник, приїхавши до м. Вінниці до родичів, звернулася до Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з проханням зареєструвати народження її сина [PERSON] за українським законодавством, однак на таке звернення отримала усну відповідь, якою їй відмовлено в проведенні державної реєстрації народження дитини, тому що документи, які заявник надала для державної реєстрації народження дитини, видані на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Отримати медичний документ про народження дитини встановленої форми у заявника немає можливості, оскільки на території м. Горлівка, органи, які відносяться до сфери управління державних органів, а саме заклади охорони здоров`я, відсутні. Єдиною підставою для державної реєстрації народження є рішення суду про встановлення факту народження. Встановлення вищезазначеного факту заявнику необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Викладене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Заявник в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила заяву задовольнити, справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце судового розгляду заінтересована особа повідомлена шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження на офіційну електронну пошту установи та складення відповідної телефонограми. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до обмінної карти пологового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] . [INFO] о 21.30 год. народила хлопчика. На підставі цієї карти так званим Калининським відділом ЗАГС Горлівського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР 11.03.2020 року було видано свідоцтво [NUMBER] про народження [PERSON] [INFO] . В свідоцтві в графі «батько» стоїть риска, в графі «мати» - [PERSON] (російською [PERSON] ). Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до Постанови Верховної Ради від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Як вбачається зі змісту Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території Донецької області. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно ч. ч. 1, 3 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Ч.ч. 1, 2, 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики, у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно з ч.2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав та свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення, документ), виданий незаконними органами та\\або особами незаконних органів на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. Підставою звернення до суду є неможливість реєстрації факту народження дитини у зв`язку з тим, що офіційні документи, що посвідчують зазначений факт, завірені органом окупаційної влади, які діють на неконтрольованій Україною території. В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Судом встановлено, що заявник позбавлена можливості надати до органу реєстрації народження сина документи, що підтверджують факт його народження, видані закладом охорони здоров`я у формі, визначеній законодавством України. Разом з тим, встановлення факту народження дитини заявника необхідне їй для державної реєстрації народження дитини відповідно до Законів України. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати вищеназвані загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає доведеним факт народження [INFO] дитини чоловічої статті [PERSON] в м. Горлівка, Донецької області, Україна. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заяву про встановлення факту народження особи в певний час слід задовольнити. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі наведеного та

Outcome: approved