Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: факту того, що у заповіті від 05 липня 2000 року, реєстровий номер 3517, згідно якого [PERSON] заповідала своє майно [PERSON], невірно вказано прізвище заявника «Селезнев» замість вірного «Селезньов», і вищезазначений заповіт дійсно складаний на імя [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який проживає за адресою: [INFO]. Неправильне написання прізвища заявника, стало перешкодою в здійсненні його спадкових прав, в звязку з чим він звертається до суду. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно заяви підтримав вимоги та просив справу розглядати за його відсутністю. Представник зацікавленої особи в судове засідання на зявився, подавши заяву в якій вказує, що просить винести рішення відповідно до чинного законодавства, та розглянути справу за його відсутністю. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2016 року померла рідна мати заявника [PERSON]. За життя [PERSON] було складено заповіт 05 липня 2000 року, реєстровий номер 3517, згідно якого [PERSON] заповідала своє майно [PERSON]. У вищезазначеному документі помилково було написано прізвище заявника «Селезнев» замість вірного «Селезньов». Факт, підтверджуючий правильність написання прізвища заявника Селезньов» підтверджується копією паспорта [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-ЖД № 548276 від 23.05.2017 року (повторно). Згідно п. 2 ст. 26 ЦК України фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. За п. 2 ст. 27 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, державної влади, їхніх посадових осіб, не може обмежувати можливість фізичної особи не заборонені законом цивільні права та обовязки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено Конституцією України. За змістом ч.1\~ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2\~статті 293 ЦПК Українипередбачено\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1\~ст. 256 ЦПК України, визначено перелік фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, встановивши факт, що має юридичне значення, а саме: факту того, що у заповіті від 05.07.2000 року, реєстровий номер 3517, згідно якого [PERSON] заповідала своє майно [PERSON], невірно вказано прізвище заявника «Селезнев» замість вірного «Селезньов», і вищезазначений заповіт дійсно складаний на імя [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який проживає за адресою: [INFO].

Outcome: approved