Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить суд продовжити амбулаторну психіатричну допомогу [PERSON] в примусовому порядку. Дана заява мотивована тим, що [PERSON] [INFO], житель [ADDRESS] знаходиться на обліку в лікаря-психіатра з 02.11.2015 року після стаціонарного лікування в 1-ому відділенні ВПЛ № 2 з посиленим наглядом на примусовому лікуванні з 06.05.2010 р. по 02.11.2015 р. Спадковість психічними захворюваннями не обтяжена. В дитинстві хворів на дитячі інфекційні хвороби, в 16 років - апендектомія. Хворіє на ІХС, атеросклеротичний міокардіосклероз СНIcт., лівобічну пахову килу, спастичний коліт. Туберкульоз, ЧMТ, вірусні гепатити, венеричні захворювання, ВІЛ- інфекцію - заперечує. Алергологічний анамнез не обтяжений. Алкоголь, наркотики не вживав. Одружений не був. На даний час проживає один в половині батьківської хати. Має брата, який живе сам в іншій половині. Відносини з ним не завжди доброзичливі, він категорично не хотів, щоб пацієнт з лікарні повертався додому. Пацієнт з дитинства був замкнений, не любив компанії, тримався відособлено. В школі навчався задовільно. Закінчив 8 класів, СПТУ. Набув фах водія. Служив в армії. Потім працював водієм, різноробітником на півночі Росії. В 1991 році повернувся додому, жив біля батьків, коли батьки померли - жив один в батьківській хаті, не працював, займався домашнім господарством. На обліку у психіатра не перебував. Двічі притягувався до кримінальної відповідальності (умовно): за незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів (коноплі) і зброї (бойових набоїв). 28.10.2000р. скоїв вбивство двох сестер, які проживали у нього в сусідстві (вночі, наніс молотком удари по голові, потім, облив бензином і підпалив). В ході слідства виникли підозри про психічне захворювання пацієнта. Знаходився на СПЕ в лікарні ім. ак. О.І.Ющенка з 11.12.2000р. по 15.01.2001 р. Під час експертизи був всебічно орієнтований. Признався у правопорушенні. Мовний контакт був формальний, на запитання відповідав після довготривалої паузи, виказував маяченні ідеї впливу на нього і чаклунства з боку потерпілих. Звинувачував їх в передчасній смерті своєї матері, яка була «зовсім здорова і померла». Виписаний з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма. Згідно ухвали Вінницького обласного суду, від 04.04.2001р., хворий знаходився на примусовому лікуванні в УПЛСН м. Дніпропетровська по 06.05.2010р. Під час лікування виказував маячні ідеї переслідування з боку сестер-сусідок: «займались чаклунством», «робили все тільки погане», «матір померла не своєю смертю», «одна з сестер закинула свічку за диван під час поховання матері», «на кладовищі казала щоб я повторював за нею слова: спаси мене мамо», казав, що «вони робили мені на смерть більше 5 років». Довго не знав як їм помститися, і вирішив - вбити. Мислення було паралогічне з зісковзуванням. Під дією нейролептиків, стан хворого поступово покращився. Згідно постанови Красногвардійського райсуду м. Дніпропетровська, від 10.12.2010 р. хворий поступив 06.05.2010р. на примусове лікування у ВОПЛ № 2 відділення № 1 з посиленим наглядом. Перебуваючи у відділенні № 1 під дією імперативних галюцинацій двічі (2011р., 2013р.) скоював суіцидальні спроби. На фоні прийому нейролептиків у хворого 06.11.11р., 13.12.11р., 04.09.13р., 06.08.14р., 25.08.14р., 09.09.2014 р. спостерігались епілептичні напади, та сутінковий розлад свідомості. 08.10.2014 р. представлений на ЛКК для уточнення діагнозу, висновок, діагноз: Параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, виражений параноїдний дефект з поліморфними рідкими епілептичними нападами та сутінковими розладами свідомості. Останній епілептичний напад зафіксований в вересні 2014р., за 10 місяців 2015р. - нападів та сутінкових станів не спостерігалось. Поступово психічний стан хворого покращувався. Поводив себе одноманітно, періодично включався в працетерапію. Маячні ідеї не висловлював. Спокійно, змістовно розповідав про свої думки і переживання під час скоєного правопорушення, вважав що скоїв це під впливом хворобливого стану. Згідно ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 20.10.2015 (справа № 128/3737/15-к) пацієнту призначено амбулаторне примусове психіатричне лікування за місцем проживання. 02.11.2015р. пацієнт був виписаний з 1-ого відділення ВГЇЛ № 2 з посиленим наглядом, доставлений в Іллінецьку ЦРЛ, де був оглянутий лікарем-психіатром та взятий на диспансерний облік. Виконання постанови суду забезпечувалось районним психіатром [PERSON] (до 01.12.2015р.), потім [PERSON]. Пацієнт щомісячно спостерігався районним лікарем-психіатром та щодня отримував необхідне лікування під контролем сімейного лікаря. На тлі призначеного лікування психічний стан хворого був відносно стабільним - не було виражених загострень галюцинаторно-параноїдної симптоматики та гострих неправильностей в поведінці. Однак враховуючи хронічний характер захворювання, схильність пацієнта до суїцидальних та агресивних дій він потребує продовження підтримуючого лікування. На даний час пацієнт проживає сам, потребує контролю з боку психіатра та сімейного лікаря за регулярним прийомом підтримуючого лікування. Висновок лікарської консультативної комісії поліклінічного відділення Вінницької обласної психо-неврологічної лікарні ім. Ющенка від 21.09.2016 протокол №115: рекомендовано продовжити амбулаторну примусову психіатричну допомогу [PERSON] як захід медичного характеру без його згоди, в зв'язку з тим, що він має тяжкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервного типу перебігу, судомного синдрому з сутінковими станами в анамнезі, внаслідок чого ненадання психіатричної допомоги може завдати йому та оточуючим значної шкоди. Представник заявника та прокурор підтримали заяву в повному обсязі та просили суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] не заперечує щодо призначення відносно неї амбулаторної психіатричної допомоги. Законний представник [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій проти задоволення клопотання не заперечує. Заслухавши пояснення заінтересованих осіб, з'ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги, продовження такої допомоги в примусовому порядку проводиться на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу, який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів психіатрів. Таким чином, в судовому засіданні із пояснень лікаря психіатра, наданих суду письмових доказів встановлено, що [PERSON] потребує продовження надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS], з 2015 року перебуває на диспансерному обліку. Вперше психічні розлади з'явились у 2000 році. Неодноразово стаціонарно лікувався у відділеннях психіатричної лікарні. Відповідно до висновку комісії лікарів - психіатрів від 21.09.2016 року № 115, хворому за психічним станом рекомендовано призначення амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без його згоди. В зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки [PERSON] потрібно продовжити психіатричну допомогу, відповідно до висновку лікарської консультативної комісії поліклінічного відділення Вінницької обласної психо-неврологічної лікарні ім. Ющенка від 21.09.2016 протокол №115 . На підставі викладеного,

Outcome: approved