Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , безвісно відсутнім з 01.02.2000 року. Вказана заява мотивована тим, що [INFO] у неї народився син - [PERSON] . Після народження сина, вона разом з ним та донькою - [PERSON] , 1975 р.н., деякий проживали в кімнаті площею 17.5 кв.м. кв. [ADDRESS] . Зазначає, що у січні 2000 року [PERSON] пішов з дому та зник, пошуки його місця знаходження та проживання на той час, а також на протязі багатьох років не дали результату. Відзначає, що у зв`язку з відсутністю сина за вказаною адресою впродовж тривалого часу, вона зверталась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею. Проте постановою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2019 року яким [PERSON] визнано таким, що втратив право на користування житловою площею. Заявниця зазначає, що не може оформити житлово-комунальну субсидію, приватизувати займане житло, оскільки для цього повинна бути згода всіх зареєстрованих членів сім`ї, відомості з місця навчання, роботи та відомості про доходи. Через реєстрацію сина, але його відсутність заявниця не може одержати від держави соціально комунальні пільги, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.11.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі. 22.01.2020\~року представник\~Харківської міської\~ради надав\~пояснення щодо\~заяви про\~визнання особи\~безвісно відсутньою,\~де просив\~відмовити у\~задоволенні заяви\~в повному\~обсязі,\~посилаючись на\~те,\~що [PERSON] документально не підтверджує обставини, на підставі яких можна визначити безвісно відсутньою фізичну особу або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Представник Харківської міської ради вважає, що заявницею не були доведені всі необхідні умови для того, щоб визнати [PERSON] безвісно відсутнім, а також не надано всіх допустимих та належних доказів, які підтверджують ці обставини. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали подану заяву, посилаючись на доводи викладені у заяві, просили визнати [PERSON] безвісно відсутнім. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення не надав. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо і змагальності та меж судового розгляду з урахуванням особливостей, встановлених розділом IV ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Судом встановлено, та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31.05.1990 року Київським відділом РАЦС, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , батьком - [PERSON] . Як вбачається з довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованої 02.08.2019 року, відповідач [PERSON] , 1987 року народження, зареєстрований з 31.05.1990 року разом з матір`ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . У 2018 році заявниця [PERSON] зверталась до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2019 року вказаний позов задоволений, проте постановою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, за апеляційною скаргою Харківської міської ради, рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.02.2019 року скасовано, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вказане судове рішення мотивовано тим, що позивач не надала до суду належних та допустимих доказів про термін відсутності відповідача за адресою реєстрації та причини його відсутності. Зі змісту довідки №619 від 30.07.2019 року Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №36 Харківської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчався в Харківській загальноосвітній шкоді І-ІІІ ступенів №36 Харківської міської ради з 01.09.1998 року по 29.11.1999 року (вибув згідно з наказом №67 від 29.11.1999 р.). Як вбачається\~зі змісту\~довідки Київського\~відділу ГУ\~НП в\~Харківській області,\~ [PERSON] \~12.06.2019\~року звернулась\~до Київського\~відділу ГУ\~НП в\~Харківській області\~з заявою\~про те,\~що у\~2000\~році вона\~втратила зв`язок\~зі своїм\~сином [PERSON] . В ході роботи по заяві проводились пошукові заходи та перевірка по всім доступним базам МВС, було надано запити до медичних закладів, моргу а також до РАЦС щодо перевірки інформації на факт звернення до вищевказаних установ. У зв`язку з давністю втрати зв`язку встановити фактичне місце знаходження [PERSON] не надалось можливим. Жодної інформації яка б становила оперативний інтерес з установ до яких надавався запит отримано не було. Прийнятими заходами було встановлено, що дана заява не підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всупереч вимогам п.п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України не містить достатньо обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також достатньо інформації необхідної для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до Акту, складеного сусідами [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] , 1987 року народження, проживав в квартирі [ADDRESS] , навчався в школі №36, на початку 2000 року [PERSON] зник, з того часу щодо нього немає жодних відомостей. Згідно відомостей ГУ ДМС України в Харківській області від 03.09.2019 року, [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина на території Харківської області не документувався. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою заявниці, знайома з нею близько 20 років. Їй відомо, що у її сусідки [PERSON] був син, бачила його, хлопець завжди виглядав охайно, був доглянутий. Близько 20 років назад син заявниці зник, як вказує свідок востаннє вона бачила його за день до зникнення у дворі біля їх будинку. Мати займалась його пошуком, зверталась до сусідів, органів поліції, однак відомості про його місцезнаходження відсутні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є дочкою заявниці [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її рідним братом, на момент зникнення йому було 13 років. [PERSON] зазначила, що на момент зникнення [PERSON] проживала окремо від матері та брата. Відносини між матір`ю та братом були нормальними. В день зникнення брата, мати подзвонила їй та повідомила, що він не прийшов додому. Разом з матір`ю вони опитували друзів, звертались до органів поліції, де їм кожного разу казали, що здійснюють пошук [PERSON] . На сьогоднішній день жодних відомостей щодо місця знаходження брата немає. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про її місце перебування. Таким чином для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні наступні умови: відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи; відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року; неможливість установлення місця перебування фізичної особи. Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи. Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв`язках. Згідно із ч.1 ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього(житлово експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, [PERSON] , посилалась на те, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно їй для оформлення житлово-комунальної субсидії, приватизації займаного житла, оскільки для цього повинна бути згода всіх зареєстрованих членів сім`ї, відомості з місця навчання, роботи та відомості про доходи. Проте, звертаючись до суду заявницею не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що їй було відмовлено у вирішення вищезазначених питань уповноваженим органом державної влади чи місцевого самоврядування у зв`язку за вказаних підстав. Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст. 248 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою (наприклад, особи, яких вона зобов`язана за законом утримувати, знаходяться у скрутному матеріальному становищі, її майно без нагляду зазнає шкоди і т.і.) і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Разом з\~цим,\~в матеріалах\~цивільної справи\~відсутні жодні\~відомості,\~що заявниця\~ [PERSON] \~одразу після\~зникнення сина\~зверталась до\~правоохоронних органів\~з заявами\~про пошук\~свого сина\~ [PERSON] ,\~а також\~з відповідними\~запитами до\~державних та\~комунальних установ\~про встановлення\~його місця\~знаходження одразу\~після виявлення\~відсутності сина\~за місцем\~його перебування\~в підтвердження\~наведених у\~заяві доводів\~про вжиття\~адекватних заходів\~реагування.\~Проте,\~звертаючись до\~суду з\~цією заявою,\~ [PERSON] \~не надала\~жодного доказу\~на підтвердження\~того,\~що вона\~зверталася з\~відповідними заявами\~та запита\~до компетентних\~органів за\~період з\~2000\~по 2019\~роки з\~приводу розшуку\~свого зниклого\~сина,\~в матеріалах\~справи відсутні\~відомості про\~заведення оперативно-розшукової\~справи,\~результати розшуку,\~тощо. В матеріалах справи відсутні докази навіть намагання заявниці на початку 2000 років розшукати [PERSON] шляхом оголошення останнього у розшук (відповідні заяви, повідомлення заявниці про зникнення особи до органів внутрішніх справ), звернення до медичних закладів охорони здоров`я, оголошення у засобах масової інформації з повідомленням про зникнення та допомогою у пошуках зниклої дитини, тощо. Отже, зазначені обставини, унеможливлюють встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Сам факт непроживання [PERSON] за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання фізичної особи [PERSON] безвісно відсутнім, у зв`язку з чим, заява [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed