Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Заявник [PERSON] , котра діє у своїх інтересах, а також інтересах сина - [PERSON] , звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи - [PERSON] яким слід заборонити останньому протягом шести календарних місяців з моменту винесення рішення, наближатись на 100 метрів до неї та [PERSON] та до їх місця реєстрації ( [ADDRESS] ), контактувати з ними, а також вести листування, телефонні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Про винесення такого припису просить повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем своєї реєстрації, проживання (перебування) та повідомити про видачу обмежувального припису уповноважені підрозділи департаменту виконавчих органів Тернопільської міської ради. В обґрунтування цієї заяви вказує, що у минулому вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , а [PERSON] є їх спільною дитиною. Заінтересована особа систематично та впродовж тривало часу вчиняє по відношення до них домашнє насильство, під час якого застосовує фізичну силу до неї, що негативно впливає на психологічний стан дитини. У зв`язку з чим вона з сином змушена була залишити місце проживання де зареєстрована та орендувати помешкання, що негативно відбивається на її фінансовому становищі. З метою унеможливлення подальшого домашнього насильства у майбутньому заявник просить винести по відношенню до [PERSON] вказаний обмежувальний припис. У судове засідання заявник не з`явилась, забезпечивши явку свого представника - адвоката Строценя Т.О., котрий вказану заяву підтримав з мотивів, викладених у ній, та просив заявлені вимоги задовольнити. Також клопотав про долучення до матеріалів справи численних постанов суду, якими [PERSON] визнано винуватим у фактах вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Така неявка не перешкоджає розгляду справи, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 3505 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення представника заявника, всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що заяву слід задовольнити частково з огляду на таке. 13 лютого 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після чого остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції; актовий запис № 174. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 жовтня 2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції; актовий запис № 2536. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2018 року, ухваленим у цивільній справі № 607/5602/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 933 від 04 червня 2019 року, виданою ДП «Фаворит2». 07 грудня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII), котрий визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до частини 2 та 3 ст. 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя; дитину. Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки дитини. Відповідно до статті 18 Закону № 2229-VIII, до завдань у сфері запобігання домашньому насильству належать: визначення стану, причин і передумов поширення домашнього насильства; підвищення рівня поінформованості населення про форми, прояви, причини і наслідки домашнього насильства; сприяння розумінню суспільством природи домашнього насильства, його непропорційного впливу на жінок і чоловіків, зокрема на осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; формування в суспільстві нетерпимого ставлення до насильницьких моделей поведінки, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед постраждалих дітей, усвідомлення домашнього насильства як порушення прав людини; викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; заохочення всіх членів суспільства, насамперед чоловіків і хлопців, до активного сприяння запобіганню домашньому насильству. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. (частина 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII) Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; батьками дитини. Пунктом 3 ч. 1 ст. Закону № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Абзацом 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 2229-VIII встановлено, постраждала дитина має всі права постраждалої особи, реалізація яких забезпечується з урахуванням найкращих інтересів дитини, її віку, статі, стану здоров`я, інтелектуального та фізичного розвитку. Як убачається із копій постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у період часу з 2013 до 2018 року, [PERSON] сім разів визнавався судом винним у вчиненні домашнього насильства щодо [PERSON] під час якого він ображав її нецензурними словами, чинив психологічний тиск, погрожував фізичною розправою. У шести випадках [PERSON] визнав свою вину у вчиненому. Зазначене свідчить про те, що останній систематично вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] під час їх спільного проживання. Як убачається з результатів психологічного обстеження [PERSON] , він є учнем 1-Б класу ТЗОШ № 16 ім. В . Левицького . Окрім іншого дитина розповіла, що була свідком того як тато неодноразово сварився з мамою. Коли мама плакала то син намагався її «розвеселити». [PERSON] повідомив, що бачив, як тато ногою вдарив маму, їй дуже боліло і вона знов плакала. В результаті цієї бесіди спеціалістом зроблено висновок, що такі сцени насильства негативно впливають на психіку дитини, наносять травму особистості, яка формується і спотворюють уявлення [PERSON] про роль чоловіка в сім`ї. Ця обставини засвідчує, той факт, що по відношенню до [PERSON] мали місце факти психологічного насилля. З описаних вище доказів судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є особами, які постраждали від домашнього насильства, а [PERSON] - їх кривдником. Саме тому до нього слід застосувати спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, а саме обмежувальний припис стосовно кривдника, встановивши тимчасові обмеження його прав та покласти на нього ряд обов`язків. Визначаючи об`єм цих обмежень та спектр обов`язків, суд зважає на те, що факти домашнього насильства в переважній своїй більшості мали місце лише щодо [PERSON] . У зв`язку з такими фактами мала місце і психологічна травма дитини, а тому домашнє насильство щодо [PERSON] має похідний характер. Суду не надано доказів того, що [PERSON] вчиняв насильство, котре було б конкретно спрямовано проти свого сина. Таким чином суд вважає, що достатніми заходами для унеможливлення подальшого травмування [PERSON] та [PERSON] буде мінімізація контакту між дорослими учасниками конфлікту. При цьому суд взяв до уваги вік дитини, а йому на момент розгляду справи майже вісім років, що дає можливість контактувати з батьком без участі матері у якої з останнім напружені відносини. З огляду на це суд вважає за недоцільне встановлювати щодо [PERSON] обмеження у вигляді заборони вести листування, телефонні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, оскільки це суттєво ускладнить, або і унеможливить контакт [PERSON] з сином, що є неприпустимим. Зважаючи на те, що місце проживання матері та дитини є спільним, то у випадку необхідності забезпечити побачення сина з батьком це доцільно зробити поза межами кватири [ADDRESS] , куди останньому входити заборонено. Окрім цього, заявником не надано доказів того, що саме такі способи комунікації, тобто листування, телефонні переговори і.т.д., [PERSON] використовує для того аби вчиняти домашнє насильство. Згідно з вимогами частини 2 ст. 3506 ЦПК України, частини 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. В силу частини 3 ст. 3505 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. Згідно із частини 4 ст. 3506 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід видати обмежувальний припис на строк шість місяців. Судові витрати компенсувати за рахунок держави. Рішення суду допустити до негайного виконання.

Outcome: partial