Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року №303, 28.03.2014 року по частковій мобілізації був призваний на військову службу у Збройні Сили України. В період з 28.03.2014 року по 16.07.2015 року виконував бойові завдання у складі 72-ї ОМБ. 28.08.2014 року виконуючи бойові завдання у складі військової частини [NUMBER] (пп [NUMBER] ), в районі Миколаївського водосховища Волноваського району Донецької області, близько 20 год. 30 хв., внаслідок обстрілу з боку представників іррегулярних збройних формувань РФ бойових позицій ЗСУ, отримав вогнепальні поранення обличчя та кінцівок, був евакуйований з поля бою та направлений на лікування. В результаті отриманого поранення він втратив до 70 % працездатності та йому було присвоєно інвалідність 2-ї групи. 27 липня 2015 року Управління соціального захисту населення Володарської РДА Київської області видало йому посвідчення інваліда ІІ групи серії [NUMBER] , а 20 травня 2015 року йому видано посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] . Посилаючись на те, що його поранення відбулося внаслідок юридичного факту, а саме - збройної агресії Російської Федерації проти України, встановлення такого юридичного факту йому необхідно для визначення статусу особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року та на те, що оскільки встановлення факту поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, в іншому порядку, окрім як у спосіб звернення до суду не передбачено, просив задовольнити його заяву. Звернення до суду з указаною заявою обумовлено тим, що він має на меті визначення статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим виникненням права на отримання допомоги від гуманітарних організацій. В судовому засіданні заявник та його представник подану заяву підтримали, в подальшому направили заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представники заінтересованих осіб до суду не з`явились, про час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник заінтересованої особи Міністерство соціальної політики України направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Мінсоцполітики. Заслухавши пояснення заявника, його представника, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що заявник 28.03.2014 року по частковій мобілізації був призваний на військову службу у Збройні Сили України. В період з 28.03.2014 року по 16.07.2015 року виконував бойові завдання у складі 72-ї ОМБ. Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої 23 листопада 2017 року військовою частиною - польова пошта [NUMBER] , солдат [PERSON] дійсно в період з 25 серпня 2014 року по 10 грудня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області. 28 серпня 2014 року під час виконання бойового завдання в районі Миколаївського водосховища Волноваського району Донецької області, у ході проведення заходів антитерористичної операції, [PERSON] отримав вогнепальне поранення голови, лівої частини обличчя, лівої верхньої кінцівки з пошкодженням серединного нерва та плечової артерії, закритий вогнепальний перелом лівої променевої кістки в верхній третині, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Дані обставини підтверджуються довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ВЧ польова пошта [NUMBER] код 08267926 від 10.12.2014 року №1445. На підставі наказу командира військової частини - польова пошта [NUMBER] від 05 вересня 2014 року № 211 було призначено проведення службового розслідування по обставинам отримання 28 серпня 2014 року молодшим сержантом військової служби за призовом під час мобілізації [PERSON] травми (поранення). За наслідками розслідування складений акт від 05 жовтня 2014 року. На підставі акта розслідування та у відповідності до додатку № 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, за підписами уповноважених осіб військової частини та медичної служби військової частини - польова пошта [NUMBER] , видана довідка від 10 грудня 2014 року № 1445 про обставини травми (поранення) [PERSON] , якою підтверджується, що 28 серпня 2014 року близько 20.30 години під час виконання бойового завдання в районі Миколаївського водосховища Волноваського району Донецької області в ході проведення заходів антитерористичної операції, внаслідок обстрілу зі стрілецької зброї, молодший сержант військової служби за призовом під час мобілізації [PERSON] вогнепальне поранення голови, лівої частини обличчя, лівої верхньої кінцівки з пошкодженням серединного нерва та плечової артерії, закритий вогнепальний перелом лівої променевої кістки в верхній третині, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0007112 від 27.07.2015 року\~ підтверджується, що отримані [PERSON] поранення пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби по захисту Батьківщини. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що факт поранення [PERSON] під час проходження ним служби підтверджується належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України. Відповідно до статті 263 ЦПК\~ України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. [PERSON] звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отримання допомоги від гуманітарних організацій. Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення. Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих. Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил. Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року«Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року. Крім того, обгрунтовуючи необхідність встановлення факту того, що поранення при виконанні військової служби 28 серпня 2014 року в районі Миколаївського водосховища Волноваського району Донецької області він отримав внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, заявник акцентував увагу суду на відсутність іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням ним пораненням та військовою агресією Російської Федерації, оскільки такий порядок законодавством не визначено. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Отже, дослідженими в суді доказами стверджується факт поранення [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби 28.08.2014 року в районі Миколаївського водосховища Волноваського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Крім того, встановлення цього факту відповідно до наведеного вище в рішенні породжує юридичні наслідки, оскільки судове рішення про встановлення юридичного факту поранення [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби 28.08.2014 року в районі Миколаївського водосховища Волноваського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України може слугувати підставою для визначення статусу\~ особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року. Встановлення зазначеного юридичного факту іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують\~ на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту поранення [PERSON] , [INFO] , при виконанні обов`язків військової служби 28.08.2014 року в районі Миколаївського водосховища Волноваського району Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, що передбачено ч.1 ст. 315 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved