Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що вона є колишньою дружиною [PERSON], який помер 14 грудня 2015 року у м. Макіївка, Кіровського району, Донецької області, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії ДНР № 012778, виданий органом, підконтрольним так званій ДНР 05 січня 2016 року, затверджений печаткою так званої ДНР. При зверненні до Відділу реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області з метою встановлення юридичного факту смерті з»ясувався той факт, що по наданим нею документам про смерть вона не може вчинити зазначені дії, оскільки документи, видані на тимчасово непідконтрольній окупованій території, не мають юридичної сили на території України. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМУ № 1085-р від 07 листопада 20124 року, на території м. Макіївка, Кіровського району Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи викладене, заявник [PERSON] з посиланням на Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ № 1085-р від 07 листопада 2014 року, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 256, 257 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», просила встановити факт смерті [PERSON], який помер 14 грудня 2015 року, Донецька область, Кіровський район, м. Макіївка. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала і просила її задовольнити. У судове засідання представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника заінтересованої особи і по суті заявлених вимог Відділ претензій не має. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог п. 8 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] з 28 жовтня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, запис за № 543, виданий [PERSON] відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька 28 жовтня 1995 року серії І-НО № 329739. 24 жовтня 2005 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 353 від 24 жовтня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції м. Донецька 24 жовтня 2005 року серії 1-НО № 018710. В заяві [PERSON] зазначала, що вона є колишньою дружиною [PERSON], який помер 14 грудня 2015 року у м. Макіївка, Кіровського району, Донецької області, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, і факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] Народної Республіки серії ДНР № 012778, виданий органом, підконтрольним так званій ДНР, 05 січня 2016 року, та затверджений печаткою так званої ДНР. Також заявником [PERSON] була додана копія довідки про смерть, видана 12 січня 2016 року № 1.15-58/4 [PERSON] відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Донецької Народної Республіки, в тому, що [PERSON], [INFO], помер 14 грудня 2015 року, в чому 15 грудня 2015 року в книзі записів актів про смерть [PERSON] відділу запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції [PERSON] Народної Республіки проведено відповідний запис № 1048, причина смерті-психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю з делірієм, місце смерті-Донецька Народна Республіка, м. Макіївка, Кіровський район. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В зв»язку з цим суд не може прийняти як належні та допустимі докази підтвердження факту смерті [PERSON] свідоцтво про смерть серії ДНР № 012778 від 05 січня 2016 року і копію довідки про смерть від 12 січня 2016 року № 1.15-58/4, які видані на тимчасово окупованій території. Як вказувала заявник [PERSON], інші докази у неї відсутні. Як вбачається зі змісту Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема, м. Донецьк, м. Макіївка, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Донецька, м. Макіївка. Слід також зазначити, що відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов»язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 13 вказаної постанови, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. З огляду на викладене, слід зазначити, що заявник [PERSON] не надала суду відмову Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області в реєстрації події смерті [PERSON]. В наявних у справі листах від 12 березня 2016 року і від 15 березня 2016 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції просив суд лише розглядати справу за заявою [PERSON] про встановлення юридичного факту смерті без участі представника відділу, і не мав претензій по суті заявлених вимог. Крім того, відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. п. 13, 18 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, заявник зобов»язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень. Згідно з положеннями вказаної ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Також слід зазначити, що за правилами ч. 1 ст. 259 ЦПК України в разі задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Заслухавши пояснення заявника [PERSON], вивчивши подану заяву та додані на її обґрунтування докази, суд дійшов висновку, що у суду відсутні правові підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявник [PERSON] не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені вимоги в поданій до суду заяві про встановлення факту смерті [PERSON], а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed