Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Заявник [PERSON] у квітні 2018 року звернулась до суду із заявою, в якій прохає встановити той факт, що вона станом на 24 серпня 1991 року постійно мешкала на території України (а.с. 2-5). В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона народилася на території колишньої Української РСР [INFO]. Наприкінці 1992 року виїхала до Російської Федерації, а в 1994 році отримала російське громадянство. В 1998 році вона повернулася в Україну, уклала шлюб та станом на березень 2018 року мешкає на території України разом із своєю сім'єю. У зв'язку з тим, що на момент проголошення незалежності України вона постійно проживала на території України та відповідно до діючого національного законодавства вважається громадянкою України, проте не має документів, які б засвідчили правовий зв'язок між нею та Україною. Тому вона звернулася до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за роз'ясненням щодо реєстрації громадянства України та отримання паспорту громадянина України, де їй було рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту її постійного проживання на території України. Самостійно довести цей факт вона не може, тому прохає суд заяву задовольнити. Ухвалою суду від 09 квітня 2018 року у справі відкрито провадження, підготовче судове засідання призначено на 31 травня 2018 року. У судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заявлені вимоги підтримав, прохав їх задовольнити. Додатково зазначив, що сукупність доказів, наданих суду у підтвердження факту того, що заявниця станом на 24 серпня 1991 року постійно мешкала на території України, цілком достатньо для задоволення заявлених вимог. Також пояснив, що цей факт заявниці необхідно установити для отримання громадянства України. У судове засідання, призначене на 03 вересня 2018 року та на 13 листопада 2018 року представник заінтересованої особи не з'явився, про дату, місце та час судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 53, 54). З тих підстав, суд розглянув справу за відсутності представника заінтересованої особи та ухвалив рішення. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що із заявницею познайомилися приблизно в 1984 році в інституті, де вони разом навчалися. Вона також зазначила, що заявниця довго та постійно проживала на території України, а потім виїхала до Москви, оскільки одружилася. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вони із заявницею товаришували. Він ходив до неї у гості, відвідував її батьків. Проте після її від'їзду у 1992 році до Москви вони втратили зв'язок. Потім на початку 2000 року вони зустрілися та зараз спілкуються та підтримують зв'язок. Перевіривши фактичні обставини справи наданими заявником письмовими доказами, враховуючи показання свідків, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] заявниця народилася [INFO] у м. Дніпропетровську (а.с. 22). 29 червня 1990 року вона отримала диплом Дніпропетровського інженерно-будівельного інституту [NUMBER] (а.с. 23). У 1992 році заявниця виїхала до Москви, де 25 липня 1992 року уклала шлюб (а.с. 24), який розірвано 02 червня 2000 року (а.с. 25). У свідоцтві про розірвання шлюбу зазначено, що заявниця є громадянкою Росії (а.с. 25). Відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] вона 03 вересня 2008 року знову уклала шлюб вже на території України, у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 26). Як вбачається з довідки КЖЕП № 5, заявниця була прописана за адресою: [ADDRESS] з 24 липня 1979 року по 12 жовтня 1992 року (а.с.41). Судові витрати по справі становлять 352 гривні 40 копійок (а.с.1). З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Заявниця народилася у м. Дніпропетровську у 1968 році, на території колишньої Української РСР. Вона з 1979 року і до жовтня 1992 року була прописана за адресою у м. Дніпропетровську, а отже, на момент проголошення Україною незалежності мешкала на території України. У 1992 році у зв'язку з одруженням змушена була залишити Україну та виїхати до Москви, де вона отримала громадянство Російської Федерації та прожила там до 1998 року. У 2000 році вона знову уклала шлюб та до теперішнього часу проживає із своєю сім'єю на території України у м. Дніпрі. Оцінюючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви та встановлення факту, що має юридичне значення, з метою подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно із законодавством України, а саме: те, що [PERSON], [INFO], станом на 24 серпня 1991 року постійно мешкала на території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved