Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту відповідності запису в наказі про її звільнення, посилаючись на те, що при призначенні їй пенсії Лубенським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України не було враховано трудовий стаж у кількості 9 років у період з 03.04.1979 року по 12.01.1988 року, а саме, період, коли вона працювала в радгоспі-заводі «Дніпровський», оскільки у наказі про її звільнення помилково було зазначене її ім'я, як «[PERSON]», тоді коли її ім'я, згідно паспортних даних, та інших правовстановлюючих документів «[PERSON]». Просить суд встановити той факт, що в наказі директора радгоспу-заводу «Дніпровський» у параграфі 4 про звільнення [PERSON] містяться відомості саме про неї - [PERSON]. Представник заявника за дорученням [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі та без участі заявника [PERSON], заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив заяву задовольнити. Заінтересована особа, Лубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України до суду свого представника не направила. Начальник Управління звернулась до суду з письмовою заявою в якій прохала розглянути дану справу без їх участі, проти задоволення заяви не заперечувала. Заінтересована особа, ПАТ «Дніпровське» до суду також свого представника не направило. Директор товариства звернувся до суду з заявою в якій прохав розглянути дану справу без участі їх представника, проти задоволення заяви не заперечував. У зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що заява про встановлення факту підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За змістом п.6 ч.1ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У судовому засіданні було встановлено, що заявник [PERSON] є пенсіонером за віком і з 2012 року знаходиться на обліку в Лубенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України. При призначенні пенсії [PERSON] не був врахований трудовий стаж у кількості 9 років у період з 03.04.1979 року по 12.01.1988 року, а саме, період, коли вона працювала в радгоспі-заводі «Дніпровський», оскільки у наказі про її звільнення помилково було зазначене її ім'я, як «[PERSON]», тоді коли її ім'я, згідно паспортних даних, та інших правовстановлюючих документів «[PERSON]». Відповідно до паспорта [NUMBER], виданого Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області 22.03.2002 року, прізвище, ім'я та по батькові заявника «[PERSON]» (а.с.5) .У пенсійному посвідченні заявника [NUMBER] прізвище, ім'я та по батькові зазначено як «[PERSON]» (а.с.4). Так само прізвище, ім'я та по батькові «[PERSON]» зазначено і у її трудовій книжці, виданій 27.09.1074 року (а.с.6). Крім того, як вбачається із запису №16 в трудовій книжці заявника, зазначена в цьому пункті інформація щодо її звільнення співпадає із інформацією, яка міститься в наказі радгоспу-заводу «Дніпровський» №54-К в параграфі 4, крім ім'я заявника (а.с.6, 9). Те, що заявник [PERSON] дійсно працювала в радгоспі-заводі «Дніпровський» підтверджується копією наказу №48-К по радгоспу-заводу «Дніпровський», в параграфі восьмому якого зазначено про прийняття [PERSON] на роботу з 03.04.1979 року (а.с.8). Через таку розбіжність даних заявнику не можливо зарахувати до трудового стажу 9 років, які вона пропрацювала в радгоспі-заводі «Дніпровський». Встановлення того факту, що в наказі директора радгоспу-заводу «Дніпровський» у параграфі 4 про звільнення [PERSON] містяться відомості саме про [PERSON] має для неї юридичне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що під час винесення наказу про звільнення [PERSON] було допущено помилку в написанні її імені і зазначено її ім'я як «[PERSON]», тоді як правильно «[PERSON]» і тому слід вважати, що в наказі директора радгоспу-заводу «Дніпровський» у параграфі 4 про звільнення [PERSON] містяться відомості саме про заявника [PERSON]

Outcome: approved