Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася в суд з заявою про визнання особи безвісті відсутньою, мотивуючи тим, що [PERSON] є її батьком, який після розірвання шлюбу в 1984 році з її матірю [PERSON] забрав речі, вийшов із дому та до теперішнього часу не повернувся, місце його перебування на даний час їй невідоме. Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області за фактом безвісти зникнення [PERSON] були проведені розшукові заходи, однак жодних результатів вони не дали, тому вона змушена звернутись до суду, з даною заявою, оскільки іншим способом оголосити особу безвісно відсутньою не можливо. Заявниця в судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, однак надала суду заяву, в якій вимоги заяви підтримує з підстав зазначених у заяві та просила розглянути справу без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій проти задоволення заяви не заперечив та просив розглянути справу без участі представника. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з приписами ст.246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У відповідності до ст.248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Частиною 1 ст.249 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. У відповідності до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Заявнику було роз'яснено право на подання доказів та інформації про особу, яку вона просить визнати безвісно відсутньою. Клопотань не заявлено. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 05 грудня 1971 року, в свідоцтві про народження якої батьком записаний [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 27 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] 18 лютого 2016 року звернулася із заявою про розшук батька [PERSON] до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, однак місце знаходження його встановити не вдалося (а.с.5). Враховуючи вищенаведене, відсутність у місці свого постійного проживання [PERSON] понад рік, інтереси заявника, заяву слід задовольнити. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про визнання [PERSON] безвісно відсутнім частково, оскільки, він відсутній за останнім фактичним місцем свого проживання та реєстрації із листопада 1984 року, відомості про його місце знаходження не відомі та їх неможливо встановити, з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування пройшло більше 20 років, а тому початком безвісної відсутності [PERSON] вважати із 01 листопада 1984 року.

Outcome: approved