Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] . В заяві посилалась на те, що постановою Октябрського районного суду м. Бєлгорода Бєлгородської області Російської Федерації від 17 вересня 2008 року, відносно [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечних діянь, передбачених п. «г» ч. 2 ст. 161, ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 2 ст. 161, ч. 1 ст. 105 КК РФ, продовжені постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2011 року у зв`язку зі скоєнням небезпечних діянь, які передбачені ч. 1 ст. 15, ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та змінені ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2019 року. Так, починаючи з 10 березня 2010 року та по 22 лютого 2019 року [PERSON] перебував на лікуванні в Дніпровській філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» (до 28 січня 2019 року - Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України») у зв`язку із застосуванням до нього у встановленому законом порядку примусових заходів медичного характеру. В подальшому, за вибором [PERSON] , [INFO] його було переведено для подальшого лікування з Дніпровській філії «Спеціальний виклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» (до 28 січня 2019 року - Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України») у відділення з посиленим наглядом КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева ПОР». За весь цей час перебування [PERSON] на лікуванні його стан здоров`я не покращується, і йому продовжують застосування заходів медичного характеру з посиленим наглядом. Тому, посилаючись на те, що [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, заявник просила визнати [PERSON] недієздатним та встановити над ним опіку, опікуном над ним призначити [PERSON] . Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 30 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатним та встановлення над ним опіки. За клопотанням заявника ухвалою суду від 10 серпня 2020 року у даній справі призначено судово-психіатричну експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено (а.с.75). 24 вересня 2020 року справа разом з актом судово-психіатричного експерта від 17 вересня 2020 року №354 повернута до суду, у зв`язку з чим ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року провадження у справі відновлено (а.с.96). Також ухвалою суду від 10 серпня 2020 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено [PERSON] , [INFO] та КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» (а.с. 76). Інші клопотання та заяви по суті справи учасниками справи не подавалися. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності (а.с.92). Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Харківської міської ради в судовому засіданні посилався на необхідність особистої участі заявника в судовому засіданні, оскільки до органу опіки та піклування вона для підготовки відносно неї подання про призначення опікуном не зверталась. Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, а також заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні судом справи посилались на розсуд суду. Представник заінтересованої особи КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, наявність у справі достатніх доказів, які надають суду можливість повно та об`єктивно встановити всі обставини у справі, суд ухвалив розглядати справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що до [PERSON] , [INFO] , постановою Октябрського районного суду м. Бєлгорода Бєлгородської області Російської Федерації від 17 вересня 2008 року застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечних діянь, передбачених п. «г» ч. 2 ст. 161, ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 2 ст. 161, ч. 1 ст. 105 КК РФ (а.с.12-15). На даний час [PERSON] перебуває у відділенні з посиленим наглядом КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради». Ухвалами суду до [PERSON] продовжується застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, востаннє продовжено ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 03 грудня 2020 року (а.с. 69-72, 232). Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до Акту судово-психіатричного експерта № 354 від 17 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] , страждає стійким хронічним психічним розладом, а саме шизофренією, параноїдною формою, галюцинаторно- параноїдний синдром, безперервний перебіг, виражений психопатоподібний дефект. Наявний у підекспертного стійкий хронічний психічний розлад позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.84-91). З наведеного висновку також вбачається, що підекспертний 3 2004 року почав виявляти неадекватну поведінку під час перебування в місцях позбавлення волі. Госпіталізувався в спеціалізовану психіатричну лікарню, потім проходив судово-психіатричну експертизу. Було встановлено діагноз хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної. Знаходився на лікуванні. До нього застосовувалися примусові заходи медичного характеру у вигляді лікування у відділенні з посиленим наглядом по 19.02.2006 року. В подальшому перебував у відділенні зі звичайним наглядом. За скоєння низки протиправних діянь, на себе нанесення тяжких тілесних ушкоджень та за вбивство в 2008 році також проходив судово-психіатричні експертизи, був визнаний неосудним з діагнозом: «шизофренія, параноїдна». Перебував на примусовому лікуванні в Російській Федерації з 17.10.2008р. по 09.03.2010 року. Потім перебував на лікуванні в спеціалізованій лікарні м. Дніпропетровська, а з 22.02.2019 року по теперішній час перебуває у відділенні з посиленим наглядом в КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР». До нього застосовані примусові заходи медичного характеру, які згідно подання комісії лікарів-психіатрів та за ухвалою Київського районного суду м. Полтави продовжуються у зв`язку з нестабільним психічним станом підекспертного. Він являється особою з інвалідністю II групи, безтерміново. В клінічній картині захворювання домінують в період загострення галюцинаторно-параноїдна симптоматика, емоційно-вольові розлади. На даний час підекспертний отримує високі терапевтичні дози нейролептиків, на фоні цього в клінічній картині домінують мисленеві порушення у вигляді паралогічності, непослідовності мислення з елементами символізму, емоційно-вольові порушення наряду з вкрай формальною критикою до свого захворювання та скоєних протиправних діянь. В нього відсутні будь-які плани на майбутнє. Соціально-побутові зв`язки недостатньо сформовані. Вищевикладене дозволяє констатувати наявність у підекспертного стійкого хронічного психічного розладу, а саме шизофренії, параноїдної форми, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний перебіг, виражений психопатоподібний дефект. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] страждає на стійкий хронічний психічний розлад, внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про необхідність визнання його недієздатним. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Але як встановлено судом, заявник [PERSON] не звернулась до органу опіки та піклування з необхідними документами для внесення суду подання про призначення її опікуном. Оскільки на час розгляду справи органом опіки та піклування до суду не внесено подання про призначення опікуна, суд позбавлений можливості задовольнити заяву [PERSON] в частині призначення її опікуном над недієздатним [PERSON] . Тому заява підлягає до часткового задоволення: [PERSON] необхідно визнати недієздатним, в задоволенні заяви [PERSON] про призначення її опікуном необхідно відмовити. Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Оскільки [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який триває протягом тривалого часу та, як вбачається з історії хвороби, з часом стан його здоров`я не покращується, суд вважає за необхідне визначити строк дії рішення два роки.

Outcome: partial