Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) дійсним та визнання права власності на вказане майно. В обґрунтування своїх вимог заявник вказав, що між ним та відповідачами було укладено угоду купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, а саме: 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], інвентаризаційною вартістю 100 142,00 гривень. Домовившись про вартість квартири, сторони фактично уклали договір купівлі-продажу, згідно якого позивач сплатив відповідачам грошову сумму у розмірі 100 000 грн., а відповідачі на підтвердження цього, надали позивачу розписку, вказавши що 07.07.2014 року вони зобов'язуються передати документи для переоформлення даної квартири для подальшого нотаріального оформлення вказаного договору купівлі-продажу. Але всупереч наданим зобов'язанням відповідачі свої зобов'язання не виконали, ухиляючись від нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості оформити та належним чином зареєструвати своє право власності на придбане нерухоме майно. Невиконання обов'язків за угодою з відповідачами унеможливлює реалізацію його права власності на майно. З цього приводу почали виникати суперечки, домовленості досягнути не вдалося, дана обставина перешкоджає позивачеві реалізувати своє право власності та розпоряджатись придбаним майном на свій розсуд. З огляду на вищенаведене, [PERSON] звертається до суду за захистом своїх речових прав на належне йому на праві власності майно. Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення прав на нерухоме майно є рішення суду стосовно речових прав на це нерухоме майно, що набрали законної сили. [PERSON] просить визнати дійсним договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, а саме: 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], інвентаризаційною вартістю 100 142,00 гривень укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: 3-х кімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], інвентаризаційною вартістю 100 142,00 гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, попередньо подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Ознайомившись з волевиявленням учасників процесу, суд приходить до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. [PERSON] виконав свої обов'язки покупця: а саме домовившись про вартість квартири, сторони фактично уклали договір купівлі-продажу згідно якого позивач сплатив відповідачам грошову сумму у розмірі 100 000 грн., а відповідачі на підтвердження цього, надали позивачу розписку, вказавши що 07.07.2014 року вони зобов'язуються передати документи для переоформлення даної квартири, для подальшого нотаріального оформлення вказаного договору купівлі-продажу (а.с.9). Відповідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, але якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України за вимогою сторони, що виконала правочин, може визнати його дійсним, - (лист ВСУ від 24.11.2008 року «Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, - право власності набувається з підстав не заборонених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено: «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом». Згідно п.1 ст.626 ЦК України «Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.» Також, відповідно до п.2 ст.642 ЦК України «якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом». Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved