Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що 28 липня 2015 року вм.Джанкой АР Крим вонанародила дівчинку. Але при зверненні до органів юстиції для державної реєстрації дитини заявнику було розяснено, що надане нею медичне свідоцтво про народження дитини немає юридичної сили і єдиною підставою для державної реєстрації народження в даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження.Просить суд встановити факт народження нею, [PERSON] 28 липня 2015 року дитини жіночої статі в м.Джанкой АР Крим. Заявник, [PERSON], в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що вона є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [INFO], перебуває у шлюбі з [PERSON] з 01.03.2008 року. 28 липня 2015 року в лікарні м.Джанкой АР Крим вона народила доньку [PERSON]. Це її друга дитина. Зазначила, що встановлення факту народження нею дитини, їй необхідно для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Надала суду фотографії та пояснила, що на фото №1 зображена її донька [PERSON], на фото №2 зображені вона з донькою, на фото №3 та №4 зображена її родина з дитиною, на фото №5 зображена вона з новонародженою дитиною, на фото №6 зображена вона з чоловіком та їх новонародженою дитиною. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в судове засідання не зявився, начальник відділу надав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, проти задоволення заяви не заперечують. Свідок, [PERSON], суду пояснила, що заявниця є її донькою, донька зареєстрована за адресою: [INFO], вона там проживає зі своєю сімєю. 28 липня 2015 року в м.Джанкой АР Крим вона народила дівчинку, назвали [PERSON], це її друга дитина. Свідок зазначила, що вона була в гостях у доньки в Криму в 2015 році та бачила новонароджену онуку. Щодо фотографій, які маються в матеріалах справи, суду пояснила, що на фото зображені її донька з сімєю та онука [PERSON]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадяниномУкраїни. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника В судовому засіданні встановлено, що заявниця зареєстрована [INFO], що підтверджується копією її паспорта (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). На підтвердження факту народження дитини заявницею додана копія медичного свідоцтва про народження серії 35 №011550 від 29.07.2015 року, що свідчить про факт народження [PERSON], що мешкає за адресою: АР Крим м.Красноперекопськ, вул.Мічуріна, 3, 28 липня 2015 року в 12-25 годин у ДБУЗ РК «Джанкойська ЦРЛ» у м. м.Джанкой АР Крим дівчинки вагою 3420 грамів (а.с.6). Вказане медичне свідоцтво видано медичним закладом м.Джанкой АР Крим, який розташований на тимчасово окупованій території. З копії довідки від 12.11.2015 року №4271/01-07 ДБУЗ «Джанкойської ЦРБ» вбачається, що в Джанкойському пологовому будинку 28.07.2015 року [PERSON], [INFO], яка зареєстрована: [INFO], була народжена дитина жіночої статі (а.с.7). Крім цього, до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження серії І-АЯ №610679, яке засвідчене гербовою печаткою Красноперекопського районного відділу РАГС департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим, з якого вбачається, що Красноперекопським районним відділом РАГС департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції республіки Крим 04.08.2015 року зареєстрований актовий запис №339, згідно якого 28.07.2015 року народилась [PERSON], мати якої є [PERSON](а.с.8). Але судом встановлено, що вказане свідоцтво є недійсним, що підтверджується інформацією з Добропільського районного відділу ДРАЦС від 30.11.2017 року №15.32-5/2216, з якої вбачається, що в актовий запис про народження дитини жіночої статі, матірю якої є [PERSON], [INFO], у Державному реєстрі актів цивільного стану не виявлено (а.с.16). Крім того, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визнана тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості копії медичного свідоцтву про народження, копії ДБУЗ «Джанкойської ЦРБ», які видані установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарськими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. [PERSON] звернулась з медичним свідоцтвом про народження її доньки серії 35 №011550 від 29.07.2015 року, виданим медичною установою ДБУЗ РК «Джанкойська ЦРЛ» до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання державної реєстрації народження дитини, але листом начальника відділу №15.31-21/77 від 28.11.2017 року останній було відмовлено в реєстрації на підставі вищевикладеного і запропоновано звернутися до суду. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, в їх сукупності, а саме пояснення заявниці, свідчення свідка, письмові медичні докази, фотознімки, суд вважає, що факт народження 28 липня 2015 року громадянкою України [PERSON] дитини жіночої статі є підтвердженим. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявниці можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.

Outcome: approved