Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу: державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0.2471 га, серії [NUMBER] виданого 30.09.2010 року, кадастровий номер: № [NUMBER] , зазначивши адресу: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення 34-сесії V скликання Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.08.2009 року за №202, він є власником земельної ділянки площею 0.2471 га. У 2010 році йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] . Цим державним актом посвідчується належне йому право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0.2471 га, яка розташована на території [ADDRESS] . Під час внесення його даних до державного акту на право власності на земельну ділянку уповноваженим органом, помилково вказана адреса розташування його присадибної ділянки: [ADDRESS] , замість [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, у нього, заявника виникла потреба в судовому порядку встановити факт належності йому державного акту на землю. Заявник в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.29). Заінтересована особа Олександрівська сільська рада Болградського району Одеської області в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд справи у відсутність представника згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.28). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Заявник [PERSON] , народився [INFO] в с. Олександрівка, Болградського району, Одеської області, проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06 вересня 2010 року, виданого на ім`я [PERSON] , який проживає: [ADDRESS] , на підставі рішення 34-сесії V скликання Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.08.2009 року за №202, значиться, що заявник є власником земельної ділянки площею 0.2471 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] . Згідно розпорядження Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області за №2 від 16.02.2016 року про перейменування вулиць села Олександрівка [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області за №104 від 28.01.2019 року слідує, що житловому будинку, який належить [PERSON] і який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.10). За повідомленням того ж виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області за №296 від 20.03.2019 року, домоволодіння належне громадянину [PERSON] , [INFO] дійсно розташоване на земельній ділянці площею 0.2471 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Зазначені обставини свідчать, що заявник дійсно є власником земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06 вересня 2010 року, виданого на ім`я [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення 34-сесії V скликання Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області від 10.08.2009 року за №202, та вказана земельна ділянка площею 0.2471 га у межах згідно з планом, фактично розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] , в якому допущено помилку в написанні номеру будинку. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту належності заявнику вищеназваного державного акту потрібно для вирішення питання про реєстрацію права власності на земельну ділянку. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved