Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу видати обмежувального припису, яким необхідно визначити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , заборонивши останньому строком на шість місяців перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] та дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наближатись на відстань менше 300 метрів до місця їх проживання, а також заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [PERSON] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву мотивувала тим, що проживає за вищевказаною адресою разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , де також проживає її чоловік [PERSON] . Квартира придбана у шлюбі та належить їй та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Проте, [PERSON] вчиняє щодо неї домашнє насильство протягом тривалого часу, зловживає алкоголем та з кожним роком поводить себе все агресивніше. Зокрема, останній 27.07.2020 приблизно о 19.00 год. зламав [PERSON] носа, вдаривши своєю головою у присутності неповнолітньої доньки, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи. На підставі заяви [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України. Крім цього, 02.08.2020 здійснювала виклик поліції з приводу крадіжки [PERSON] її та доньки закордонних паспортів. Окрім цього, у грудні 2018 року зверталась в поліцію щодо вчинення насильства з боку чоловіка, зокрема побиття, проте через страх помсти від такої заяви відмовилась. У березні 2020 року чоловік виганяв її з донькою та матір`ю з дому. Також останній періодично кричить на дитину за будь-яку дрібницю, налаштовує доньку проти неї, не зважає, що його поведінка шкодить здоров`ю, нормальному розвитку їх доньки, травмує її свідомість, вселяє почуття страху і беззахисності, ставить дитину в небезпеку під час керування транспортним засобом. У квітні 2020 року звернулась з позовами до Сихівського районного суду м. Львова про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, а також про поділ спільного майна подружжя, однак відповідач не з`являється в судові засідання, затягуючи розгляд справ. Таким чином, [PERSON] становить безпосередню небезпеку для заявника та доньки, його поведінка дає підстави побоюватися за їх життя та здоров`я, а тому вважає, що на даний час єдиною можливістю захисту її сім`ї є обмежувальний припис. У судовому засіданні заявник [PERSON] , представник заявника [PERSON] заяву підтримали з підстав, що викладені у такій. Додатково зазначили, що, незважаючи на періодичні конфлікти, від своїх заяв до правоохоронних органів, окрім випадку, що мав місце 27.07.2020, [PERSON] відмовлялась фактично під тиском чоловіка та інших осіб, видачу правоохоронним органом термінового заборонного припису після факту насильства 27.07.2020 та оцінку ризиків повторного вчинення домашнього насильства не ініціювала. Вважають, що заборона [PERSON] перебувати у їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка фактично складається з двох житлових кімнат, не буде порушенням його прав, а лише тимчасовим захисним заходом. Просили суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] [PERSON] проти задоволення заяви заперечила з підстав, викладених у письмовій заяві від 14.08.2020. Також зазначила, що належних доказів обставин, викладених у заяві, [PERSON] не надано. При цьому, [PERSON] категорично заперечив вчинення ним домашнього насильства. Просила суд у задоволенні заяви відмовити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи. Суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності вказаної особи, що відповідає ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які з`явились в судове засідання, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та в шлюбі [INFO] народилась дитина [PERSON] . Вищеказані особи проживають у квартирі [ADDRESS] , яка згідно з поясненнями [PERSON] фактично складається з двох житлових кімнат. Також встановлено, що у провадженні Сихівського районного суду м. Львова перебувають спори між подружжям щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділу майна. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник [PERSON] покликалася на те, що [PERSON] постійно вчиняє відносно неї та її дочки дії, які є проявом психологічного, фізичного, сексуального та економічного насильства. Фактами, які підтверджують вищезазначені обставини є звернення із заявою до Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області щодо протиправних дій [PERSON] , реєстрації відносно нього кримінального провадження, а також докази звернення за медичної допомогою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать серед іншого терміновий заборонний припис та обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особа, яка вчинила домашнє насильство. Як видно з наданих суду матеріалів, [PERSON] з приводу протиправних дій [PERSON] відносно неї звернулась до Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області з відповідною заявою. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань до такого реєстру 28.07.2020 внесено відомості за заявою [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] її чоловік 27.07.2020 наніс останній тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 125 КК України. З висновку експерта №1062 від 31.07.2020, випливає, що при обстеженні і лікування [PERSON] лікарями травмпункту № 1 та КПН КЛШМД м.Львова, приватної клініки ТОВ «Охфорд медікал захід» у липні-серпні 2020 року встановлено діагноз «ЗЧМТ. Забій носа. Перелом кісток носа зі зміщенням кісткових відламків. Гострий синусит». Діагноз перелом кісток носа підтверджено результатами клінічного, рентгенологічного дослідження та проведенням оперативного втручання - репозиції кісток носа. На час проведення експертизи у потерпілої виявлено синці в ділянці повік обох очей та спинки носа. Травма носа у вигляді зламу кісток, синці утворились від дії тупого предмета, могла виникнути від удару чолом в ділянку носа 27.07.2020. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено наступне. «Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису». При розгляді Сихівським районним судом м. Львова даної справи №464/4396/20, виходячи з наявних у справі доказів, судом взято до уваги те, що про факт можливого домашнього насильства від 27.07.2020 [PERSON] у встановленому порядку повідомлено та зареєстровано правоохоронним органом вперше. Таку позицію остання пояснює тиском на неї зі сторони чоловіка та інших осіб. Разом з тим, існування протоколів про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] , підтвердження будь-яких інших звернень [PERSON] до компетентних органів щодо домашнього насильства з боку чоловіка, інших його можливих неправомірних дій, відсутні. При цьому встановлено, що між сторонами наявні судові спори щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділу майна. Крім цього, судом взято до уваги, що ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено можливість винесення термінового заборонного припису. Так, терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення. Працівники уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України можуть у встановленому законом порядку застосовувати поліцейські заходи примусу для виселення з житлового приміщення кривдника, якщо терміновий заборонний припис передбачає зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а кривдник відмовляється добровільно його залишити. Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб. Однак, як встановлено судом, такий терміновий заборонний припис не виносився та [PERSON] цього не ініціювала. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Відповідно до Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180, цей Порядок визначає процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення. Оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за фактом вчинення домашнього насильства. Проте, судом встановлено, що оцінка ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства правоохоронним органом не проводилась. Таким чином, у справі відсутні належні та допустимі докази вчинення [PERSON] домашнього насильства та ризику вчинення такого у майбутньому, у зв`язку з чим достатні підстави для задоволення заяви та видачу обмежувального припису відсутні. Висновок консультації ГО «Центр «Жіночі перспективи» від 13.08.2020 та довідка Міського травматологічного пункту №2 від 2018 року без звернення до правоохоронного органу та відповідної документальної фіксації такого звернення та без сукупності інших належних та допустимих доказів не є достатніми підставами для висновку про необхідність видачі обмежувального припису. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: dismissed