Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з відповідною заявою та просить суд видати обмежувальний припис щодо встановлення [PERSON] заборони перебувати у місця спільного проживання з [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця проживання [PERSON] та доньки [PERSON] ,, які мешкають за адресою: [ADDRESS] ; наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме до ДНЗ «Яслі-садок №45 «Ясочка», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] а; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та неповнолітньою донькою [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування зазначила, що вона з 13.08.1994 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.10.2017 року було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання [PERSON] постійно коїть сварки та скандали, грубо та нецензурно її ображає та неповнолітню доньку, в результаті чого вона неодноразово викликала поліцію. З метою безпеки свого життя вона змушена звернутися до суду та просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою судді від 23 березня 20120року відкрито провадження у справі. У судовому засідання заявник [PERSON] не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена телефонограмою. У судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи Управління «Служби у справах дітей Маріупольської міської ради» Сорокіна С.А. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 13.08.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.10.2017 року розірвано. У шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 17 лютого 2006 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області , актовий запис № 51. Заявник [PERSON] вказала, що на даний час її колишній чоловік вчиняє психологічне і фізичне насильство в сім`ї проти неї та неповнолітньої доньки.. З даного приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів (поліції) та за її зверненнями працівниками поліції неодноразово проведені бесіди профілактичного характеру та складали протоколи про адміністративні правопорушення. Згідно відповіді начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області Тарасова О.В. від 03.03.2020 року працівниками поліції було розглянуто звернення [PERSON] щодо вчинення домашнього насильства [PERSON] та складено 2 адміністративних протоколи за ст.. 173-2 КУпАП. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.02.2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-1 КУпАП та йому призначено покарання у вигляді 40 годин громадських робіт. Судом також встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] . Згідно п. п. 3, 6, 7, 8 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Як регламентовано ст. 16 зазначеного Закону, передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі. До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Зокрема, відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Відповіддю начальника Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області та постановою Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.102.2020 року встановлено, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] . З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності насильства, що чинить [PERSON] по відношенню до [PERSON] , суд вважає, що заявник, як жертва домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Однак, щодо вимог заявника про встановлення обмежувального припису у вигляді заборони [PERSON] перебувати у місця спільного проживання з [PERSON] та донькою [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця проживання [PERSON] та доньки [PERSON] ,, які мешкають за адресою: [ADDRESS] , то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню, оскільки на думку суду, ця заборона порушуватиме права [PERSON] на користування житлом. Стосовно вимог заявника щодо обмеження спілкування [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON] а саме заборони вести листування, телефонні переговори з неповнолітньою донькою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, то суд вважає що вимоги в цієї частині також не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається із постанови ВС/Касаційного цивільного суду від 06.02.2020 р. у справі № 753/8626/19 провадження № 61-15016св19 суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, а саме постанови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.02.2020 року жертвою домашнього насильства є саме [PERSON] , а не неповнолітня донька [PERSON] . Судом не встановлено факт психологічного та фізичного насильства щодо [PERSON] з боку [PERSON] , на підтвердження цього факту стороною заявника належних, допустимих та достатніх доказів суду не надано. У разі неприпинення неправомірних дій зі сторони [PERSON] , заявник не позбавлена права на звернення до відповідних органів з вимогою застосування інших важелів стримування, у тому числі притягнення як до адміністративної відповідальності, так і до кримінальної відповідальності. В іншій же частині, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] і встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього наступні обов`язки: заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до місця роботи [PERSON] , а саме до ДНЗ «Яслі-садок №45 «Ясочка», який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, пр.. Будівельників б. 28а; вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців. Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 350-8 ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік. Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, відносяться за рахунок держави. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial