Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. В обґрунтування своєї заяви вказала, що 31 травня 2016 року у заявниці з чоловіком народився хлопчик у місті Довжанськ (м. Свердловськ). 04.08.2007 року між подружжям укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 377. Факт народження дитини підтверджується медичним свідоцтвом № 268 від 31.05.2016 року. 11.08.2016 року заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини Красноармійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Заявниця просить встановити факт народження нею дитини чоловічої статі 31.05.2016 року. В судове засідання заявник не зявилася, причини своєї неявки не повідомила, надала заяву де просить розглянути справу без її участі, просить заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи: Красноармійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Донецькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву де просить розглянути заяву у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 травня 2016 року у заявниці з чоловіком народився хлопчик у місті Довжанськ (м. Свердловськ). 04.08.2007 року між подружжям укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 377 (а.с. 18). Факт народження дитини підтверджується медичним свідоцтвом № 268 від 31.05.2016 року (а.с. 12). 11.08.2016 року заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини Красноармійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 16). Відповідно до ст. 256 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до п. 1 розділу 111 Правил державної реєстрації актів цивільного стану громадян підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження ( форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров»я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров»я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу ( форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров»я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров»я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров»я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров»я, затвердженого постановою КМУ від 09.01.2013 року № 9, медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу. Ці документи подаються для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше. Згідно з абз. 5 ч. 4\~ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~- за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини відповідно до висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Враховуючи вищезазначені норми права, наявність в матеріалах справи доказів, підтверджуючих факт народження другої дитини чоловічої статі, [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту народження дитини.

Outcome: approved