Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Лисичанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в якій зазначив, що він народився [INFO]. В актовому записі про народження [PERSON] № 1243 від 21.08.1984 року зазначені відомості про батька [PERSON], [INFO], українець, мати [PERSON], [INFO], українка. Рішенням Лисичанського міського суду від 22.02.2002 р. внесено зміну до актового запису про укладення шлюбу між його батьком [PERSON] та матірю [PERSON], замість національність українець змінено на національність німець. 18.02.2016 р. реєстратором відділу державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції в Луганській області внесено зміни до відомостей актового запису № 96 від 31.01.1983 р. про народження [PERSON] відомості про батька національність змінено українець на німець. 23.02.2009 р. у нього народилась донька [PERSON], а 03.09.2011 р. народилась донька [PERSON]. В актовому записі про народження дочок національності батьків не зазначено. Він звернувся до Лисичанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції в Луганській області з заявою про внесення змін до актового запису про його шлюб для подальшого визначення національності його дітей. 31.03.2017р. йому було відмовлено про доповнення актового запису про шлюб. Тому просив суд встановити факт того, що [PERSON], [INFO], народився в м. Лисичанську Луганської області по національності є німець. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відстуності. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримала викладене в заяві, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві та просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Лисичанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву про неможливість бути присутнім в судовому засіданні і просили справу розглядати за їх відсутністю. Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Матеріалами справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 370140, виданого 18.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, 04.08.1984 року народився [PERSON], про що зроблено актовий запис № 1243. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю дитини записана [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про одруження, виданого 15.04.2002 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 31.01.1983 року одружились, про що складено актовий запис № 96. Прізвище дружини після одруження [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії ЯВ №817457 виданого М-Долинським ЗАГС Лисичанського району Ворошиловградської області [PERSON] народився [INFO]. Батьком дитини записаний [PERSON], національність - німець, матірю дитини записана [PERSON], національність українка. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00017349497від 22.11.2016 р., наданим Попаснянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 18.10.1947 року зареєстровано шлюб між [PERSON], національність німець, і [PERSON], національність українка, про що складено актовий запис № 24. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 137475, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилась [INFO], про що зроблено актовий запис № 185. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю дитини записана [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 217336, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області [PERSON] народилась [INFO], про що зроблено актовий запис № 694. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю дитини записана [PERSON]. Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00016341731 від 19.02.2016, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області національність [PERSON], змінено з українець на німець. Згідно з відмовою про доповнення актового запису цивільного стану від 31.03.2017 р., наданою Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, повідомлено, що згідно з зразком актового запису про шлюб графа «Національність» не передбачена, на підставі цього не має можливості доповнити актовий запис графою «Національність» та вказати національність «німець» нареченому у актовому записі про шлюб №63 від 01.03.2008 р.. Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 р., ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно з ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Як визначено ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Суд вважає, що в даному випадку право на індивідуальність, передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «німець», - не перешкоджає заявнику дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення. Національність особи визначається національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про народження особи. Як вбачається з свідоцтва про народження батька заявника [PERSON], в графі національність діда заявника [PERSON] і батька [PERSON] зазначено німець. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23 травня 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України» та наказу Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб. Належність до певної національності в Україні не підлягає реєстрації, оскільки не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не пов'язується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обов'язків. Разом з тим, відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255,271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності», зміна національності чинним законодавством не передбачена. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення таких фактів, як належність до певної національності. Верховний Суд України у своєму Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності. Зазначення національності у паспорті громадянина було обовязковим відповідно до постанови «Про встановлення єдиної паспортної системи по Союзу РСР та обовязкової прописки паспортів» від 27.12.32 №1917, яка діяла до 1992 р. Зазначення національності громадянина України у паспорті громадянина України не передбачається з часу запровадження паспортів громадянина України у 1992 р. відповідно до постанови ВР «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження» від 26.06.92 №2503-ХІІ. Щодо зазначення національності в актових записах цивільного стану, то на час прийняття згаданої постанови Пленуму ВС 1995 р. діяла Інструкція про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджена міністром юстиції УРСР від 29.12.84 №22/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 19.04.94 №15/5), яка передбачала фіксацію «громадянства та національності» батька і матері в актовому записі та свідоцтві про народження дитини. Вказана інструкція втратила чинність на підставі наказу Мінюсту від 18.10.2000 №52/5. Правила державної реєстрації актів громадянського стану в Україні у первинній редакції, затвердженій наказом від 18.10.2000 №52/5, передбачали фіксацію національності в разі, якщо вона зазначена в паспорті або паспортному документі. Проте бланк свідоцтва про народження, затверджений постановою КМ «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12.09.2002 №1367, не передбачав зазначення національності батьків. З 2004 р. у звязку з набуттям чинності Сімейним кодексом від 10.01.2002 №2947-III зазначення національності батьків у свідоцтві про народження дитини не передбачено Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні у редакції 2003 р. (наказ Мінюсту\~ «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5» від 19.04.94 №15/5), чинною (із змінами) на цей час, а також формами актових записів цивільного стану та свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, встановленими постановою КМ «Про затвердження зразків актових записів цивільного стану та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 10.11.2010 №1025. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 12 від 29.09.2016 року «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у звязку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану», суди повинні враховувати, що чинним законодавством не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність.\~ Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 12 від 29.09.2016 року «Про узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у звязку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану», відмова від фіксації факту національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану повністю відповідає ст. 24 Конституції, яка гарантує рівність громадян незалежно від етнічного походження, а також ст. 11 закону «Про національні меншини в Україні», відповідно до якої громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Національна належність особи, таким чином, є актом особистого самовизначення особи і жодним чином не впливає на її публічно-правові відносини з державою. Фіксація факту національності у документі, що посвідчує особу, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. З таким висновком узгоджується позиція ВС щодо неможливості встановлення в судовому порядку фактів щодо належності особи до певної національності\~8. За таких обставин, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed