Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт, що [PERSON] (громадянка Російської Федерації), постійно проживає в Україні та є фізичною особою - резидентом України. В заяві пояснила, що [INFO] померла її баба - [PERSON]. Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження матері заявника - [PERSON] від 16.11.1991 року (повторне), свідоцтвом про укладення шлюбу матір'ю заявника від 22.06.1979 року, свідоцтвом про народження заявника від 13.08.1991 року. Після смерті баби заявника відкрилась спадщина, яку заявник прийняла за законом, що підтверджується її завою від 18.07.2014 року, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], 18.07.2014 року, реєстровий № 1204. Для оформлення спадщини заявнику необхідно сплатити податок з вартості об'єкта спадщини. При цьому законодавством встановлені різні ставки оподаткування об'єктів спадщини в залежності від статусу резидента чи нерезидента спадкоємця, які сплачуються до нотаріального оформлення об'єктів спадщини. Заявник є громадянкою Російської Федерації, але має право на постійне проживання в Україні, що підтверджується посвідками на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, виданими 25.03.2004 року та 14.07.2012 року (безстроково). При цьому, місце реєстрації заявника: [ADDRESS], що підтверджується відповідним записом в штампі, поставленому у посвідці. Отже, для визначення статусу резидента заявник повинна надати приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], якою заведена відповідна спадкова справа (№ 59/2014), та яка буде видавати свідоцтво про право на спадщину за законом, документи на підтвердження цього статусу. Крім посвідок на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства в Україні, те, що заявник є резидентом, постійно мешкає в Україні є наступні докази: У 1998 році заявник вступила до дитячої художньої школи м. Запоріжжя, яку закінчила в 2002 році, що підтверджується Свідоцтвом від 29.05.2002 року. У 2003 році отримала кваліфікацію молодшого соціального педагога в СШ № 76 м. Запоріжжя. Трудова діяльність заявника проходила лише в Україні, починаючи з 01.10.2006 року, що підтверджується її трудовою книжкою (серія [NUMBER]). Заявник перебуває у шлюбі з громадянином України - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.05.2014 року. На даний час заявниця вагітна, перебуває на обліку у жіночій консультації третього пологового будинку, що підтверджується довідкою від 11.07.2014 року. У ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя на заявника було заведено картку фізичної особи платника податків, присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER]. Крім того, 4.04.2008 р. вона придбала в м. Запоріжжі квартиру, що підтверджується договором купівлі продажу, в цій квартирі вона постоянно проживає і прописана, сплачує коммунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату. Виходячи з наведеного, заявник вважає, що є резидентом, оскільки має постійне місце проживання в Україні, її чоловік має постійне проживання в Україні, що підтверджується відповідним записом в його паспорті громадянина України, заявник має тісні особисті та економічні зв'язки в Україні, що документально підтверджується наведеними в позові доказами. Однак, вважає, що нормами Податкового кодексу України, іншими законодавчими актами порядок видачі довідок, чи іншого позасудового порядку підтвердження (встановлення) статусу резидента України (факту постійного проживання в Україні) не передбачено. У зв'язку із цим заявник вимушений звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання в Україні (підтвердження статусу резидента). Встановлення вищезазначеного факту, що має юридичне значення, потрібно заявнику для оформлення права на спадщину, документального підтвердження статусу резидента України (постійного проживання в Україні) з метою сплати податку з вартості об'єкта спадщини. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги, викладені в заяві, додатково пояснила, що нотаріус їй усно сказала, що для визначення статусу резидента України їй необхідно звернутися до суду. Після подачі заяви до суду 28.08.2014 р. нотаріус їй відмовила у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. Просить заяву задовольнити, визнати її резидентом України. Представник заявника - [PERSON] заяву підтримав, пояснив, що встановлення вказаного в заяві факту потрібно для оформлення права на спадщину. Оскільки нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документа на дім, вважає, що його довірителька, якщо знайде цей документ, то знову може звернутися до нотаріуса, і тоді встановлення юридичного факту необхідно буде їй для обчислення нотаріусом податку зі спадщини за ставками для резидентів України, а, якщо правовстановлюючий документ не знайдеться, то тоді вона в судовому порядку буде приймати спадщину, а рішення суду необхідне буде їй для пред'явлення податковій службі, оскільки вона буде за той податковий рік, в якому прийме спадщину, декларувати дохід в наступному році. В якому це році відбудеться і за який податковий рік, він вважає, заявницю необхідно визнати резидентом України, на його думку, значення не має, та і не може бути зараз визначено, бо залежить від часу отримання доходу. Вважає, що позасудового порядку визначення чи є особа резидентом України, чи ні, не існує, в місті склалася практика, коли нотаріуси не визначають цей статус, а надсилають людей до судів, в яких в м. Запоріжжі вже склалася судова практика, і ці факти встановлюються саме в судовому порядку. Вважає, що всіма документами, що надані суду, а перед зверненням до суду, вони ж надавалися і нотаріусу, підтверджується факт, що просить встановити заявниця, інших будь-яких документів немає, ніяких документів, що втрачені, і не можуть бути відновлені, не існує, тому до заяви не була додана довідка, обов'язкове надання якої передбачене ч. 2 ст. 258 ЦПК України. Крім наданих нотаріусу документів, вважає, повинно бути надано довідку про резидентство України, а, оскільки такі довідки ніхто не видає, то, вважає, її має замінити рішення суду. Заінтересовані особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник заінтересованої особи Шевченківський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області Орешко О.А. проти визнання вказаних фактів не заперечує, вважає, що факт постійного проживання в Україні підтверджується посвідкою на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства з реєстрацією місця проживання заявниці в м. Запоріжжі. Вислухавши пояснення заявника, її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно із ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому порядку факт, що має юридичне значення, з огляду на положення ст. п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦПК України, може встановлюватися лише тільки тоді, коли не може бути підтверджений через неможливість отримання або втрату документа, який не може бути відновлений в позасудовому порядку. Заявник та її представник мають хибну уяву про відсутність законодавчо врегульованого позасудового порядку визначення особи резидентом України. Порядок визначення резидентського статусу фізичної особи регулюється абз. «в» пп. 14.1 п. 14.1.213 ст. 14 Податкового кодексу України, згідно з яким фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року. При цьому відповідно до пп..34.1.4 п.34.1 ст. 34 Податкового кодексу України чітко встановлено, що податковим періодом є, зокрема, календарний рік. Достатньою (але не виключною) умовою визначенням місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності. Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України. Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України або її реєстрації як само зайнятої особи. Всі ці положення Податкового кодексу України підлягають застосуванню податковими органами та іншими особами, відповідальними за правильність сплати пордатку до бюджету (в даному випадку ними можуть бути нотаріуси). На підтвердження цього висновку суду Державна податкова служба України висловила свою позицію в Листі № 14633/К/12-0016 від 08.06.2012 р. (про розгляд листа щодо порядку визначення резидентського статусу фізичної особи), зі змісту якого випливає, що обов'язок визначення статусу резидента України покладається на особу, відповідальну за перевірку правильності сплати податку до бюджету. Заявниця має всі необхідні документи, що можуть підтвердити зазначені в Податковому кодексі обставини. Але вони не були предметом розгляду осіб, що застосовують вказані норми Закону - податкових органів чи інших відповідальних за правильність сплати податку до бюджету осіб (нотаріусів) та не оцінювались ними на предмет достатності чи не достатності для визначення резидентства України. В судовому порядку факт, що має юридичне значення, з огляду на положення ст. п. 2 ч. 1 та ч. 2 ст. 258 ЦПК України, може встановлюватися лише тільки тоді, коли не може бути підтверджений через неможливість отримання або втрату документа, який не може бути відновлений в позасудовому порядку. Заявник та її представник пояснили, що ані втрачених і таких, що не можуть бути поновлені, ані таких, які неможливо отримати, документів на підтвердження факту постійного проживання в Україні, який просять встановити суд, немає. Віднесення ж представником заявниці до таких документів довідки про резиденство України, яка, на його переконання, повинна надаватися податковим органам або нотаріусу заявницею, та яку вона ніде не може отримати, суд вважає помилковим через неправильне тлумачення норм права, аналіз яких приведений судом. Таким чином, факти, які просить заявник встановити суд, за вказаних обставин, не підлягають встановленню в судовому порядку, оскільки встановлюються в іншому, визначеному Податковим кодексом України порядку.

Outcome: dismissed