Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.11.2015 року в м. Феодосія АРК Крим помер його брат [PERSON] Після смерті брата заявник бажає прийняти спадщину, але не може цього зробити оскільки [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України і його смерть не підтверджується належними документами. Заявник звертався до Лебединського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть брата, але отримав відмову, оскільки предявлені документи, для підтвердження факту смерті [PERSON] видано на території де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому він просив встановити факт, що [PERSON], [INFO], помер 10.11.2015 року в м. Феодосія АРК Крим Україна та зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану видати відповідне свідоцтво про його смерть. Представник заявника в судовому засіданні вимоги [PERSON] підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, в наданій заяві вказав, що проти встановлення даного факту не заперечує. Свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні, показали, що [PERSON] був братом заявника та те, що він дійсно помер 10.11.2015 року в м. Феодосія, де за життя проживав. Вислухавши представника заявника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява обґрунтована і підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено наступне. [PERSON] є братом померлого [PERSON] Факт смерті останнього в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON], які показали, що він помер 10.11.2015 року в м. Феодосія АРК Крим. Зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина, яку заявник бажає прийняти. Однак, нотаріусом йому було розяснено, що [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України і факт його смерті належним чином не підтверджується. В звязку з цим свідоцтво про право на спадщину не може бути видане. У Лебединському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, куди заявник звернувся для отримання свідоцтва про смерть брата, [PERSON] отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті (а.с. 11). Відділ державної реєстрації актів цивільного стану своє рішення мотивував тим, що для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, виданий на території, де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Задовольняючи дану заяву, суд виходить з того, що згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та закону України. Частиною 2 статті 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. А згідно ч. 3 ст. 9 цього Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішенням суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Оскільки [PERSON] помер на території, яка є тимчасово окупованою, і після його смерті не можливо отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане свідоцтво про смерть не може бути використане для реєстрації смерті останнього на території України та не визнається державними органами України, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, повязаних з оформлення спадкових прав, суд приходить до висновку про задоволення даної заяви.

Outcome: approved