Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем. Свої вимоги заявник мотивує тим, що 01.07.2013 року помер її батько [PERSON], який потребував постійного догляду. Після його смерті відкрилась спадщина. При зверненні до нотаріальної контори, заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не встановлено факт сумісного проживання із спадкодавцем. Посилаючись на викладене, заявник просив встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON], який помер 01.07.2013 року Заявник у судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник зацікавленої особи просив суд розглядати справи у його відсутність, та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність представника зацікавленої особи, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 14.01.1961 року народилась [PERSON], батьками якої є: батько-Гоженко О.К., а мати [PERSON] 18.07.1982 року після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Бакланова», а 27.04.1995 року змінила прізвище на «Бельтюкова». 01 липня 2013 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина. При зверненні до нотаріальної контори, заявнику 21.10.2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії оскільки не встановлено факт сумісного проживання із спадкодавцем. Позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], оскільки звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи №637/2016. З 13.12.2007 року [PERSON] був зареєстрований за адресою:[INFO], що підтверджується копією домової книги. Заявник була зареєстрована за іншою адресою, але у звязку з тим, що [PERSON] потребував постійного догляду, заявник з 2004 року мешкає за адресою: м.Миколаїв, вул.13 Воєнна,32. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п.5.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3\~СК\~про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності\~ЦК\~(п. 21\~ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Для кровного споріднення характерним є ступені споріднення, тобто кількість народжень, що пов'язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв'язках. Відповідно до п.9.9 Листа, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦК. Факт проживання заявника з [PERSON] з 2007 року підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України, суд розглядає заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved