Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Заявник в.о.генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Піц А.К. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Свою заяву в.о.генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Піц А.К. мотивує тим, що громадянка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] була госпіталізована 18.08.2020 року о 22.40 год. в Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» бригадою швидкої медичної опомоги в супроводі поліції. Після особистого огляду [PERSON] , [INFO] , лікар-психіатр приймального відділення [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу: параноїдного розладу особистості із психотичними включеннями, який обумовлює небезпеку для себе та оточуючих; її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби; суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку громадянки [PERSON] , [INFO] , які надійшли від старшого ДОП Вижницького ВМ капітана поліції Дуніч М. Крім того, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 19.08.2020 року громадянку [PERSON] , [INFO] необхідно госпіталізувати у психіатричний стаціонар для лікування у зв`язку із наявністю у неї на момент огляду важкого психічного розладу, яке відповідає діагностичним критеріям - маячний розлад судинного генезу - F 06.24. Громадянка [PERSON] , [INFO] під наглядом лікарів психіатрів не перебувала, стаціонарно не лікувалась. Згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» комісія в складі: медичного директора [PERSON] , зав.відділенням [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] прийшли до висновку, що обстеження або лікування громадянки [PERSON] , [INFO] можливе тільки в умовах стаціонару психіатричного відділення у примусовому порядку. Просять винести рішення про госпіталізацію громадянки [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , у психіатричний стаціонар Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» у примусовому порядку. В судовому засіданні представник Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» лікар-психіатр Гуменюк А.О., вимоги заяви підтримав повністю, просить примусово госпіталізувати громадянки [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , у психіатричний стаціонар Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» у примусовому порядку для обстеження і лікування, повністю підтвердивши викладені в ній обставини, заява, яку ними подана до суду має рекомендаційний характер. Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення вимог заяви, вважає, що громадянка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , внаслідок психічного захворювання [PERSON] можливо потребує лікування та обстеження, але не у примусовому порядку. Крім того, в матеріалах справи відсутні посилання на докази, відносно тих обставин, що зазначені в заяві старшого ТОП Вижницького ВМ капітана поліції Думіч М.; просила відмовитив задоволенні вимоги заяви. Особа, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію [PERSON] в судовому засіданні наявність в неї хвороби заперечувала просила відмовити в задоволенні заяви. Законний представник особи, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні наявність хвороби у матері [PERSON] заперечувала, просила відмовити в задоволенні заяви. Суд, заслухавши пояснення представника Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», прокурора, особу, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію [PERSON] , законного представника [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом належними доказами встановлено, що громадянка [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] була госпіталізована 18.08.2020 року о 22.40 год. в Обласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» бригадою швидкої медичної опомоги в супроводі поліції. Після особистого огляду [PERSON] , [INFO] , лікар-психіатр приймального відділення [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу: параноїдного розладу особистості із психотичними включеннями, який обумовлює небезпеку для себе та оточуючих; її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби; суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Громадянка [PERSON] , [INFO] під наглядом лікарів психіатрів не перебувала, стаціонарно не лікувалась. (а.с.7). Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку громадянки [PERSON] , [INFO] , які надійшли від старшого ДОП Вижницького ВМ капітана поліції Дуніч М. (а.с.6). Крім того, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 19.08.2020 року громадянку [PERSON] , [INFO] необхідно госпіталізувати у психіатричний стаціонар для лікування у зв`язку із наявністю у неї на момент огляду важкого психічного розладу, яке відповідає діагностичним критеріям - маячний розлад судинного генезу - F 06.24. (а.с.4). Згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» комісія в складі: медичного директора [PERSON] , зав.відділенням [PERSON] , лікаря-психіатра [PERSON] прийшли до висновку, що обстеження або лікування громадянки [PERSON] , [INFO] можливе тільки в умовах стаціонару психіатричного відділення у примусовому порядку. Отже, питання надання особі психіатричної допомоги регулює Закон України від 22 лютого 2000 р. «Про психіатричну допомогу». Згідно зі ст. 1 зазначеного Закону психіатричною допомогою є комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади. Судом відповідно до Закону «Про психіатричну допомогу» можуть розглядатися такі справи: 1) про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку та про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку. У цьому випадку до суду із заявою має право звернутися лікар-психіатр, якщо в особи було встановлено тяжкий психічний розлад, внаслідок чого особа може завдати значної шкоди своєму здоров`ю в зв`язку з погіршенням психічного стану в разі ненадання їй психіатричної допомоги. Такий огляд за рішенням суду проводиться лікарем-психіатром без згоди особи або без згоди її законного представника. Заява може бути подана за місцем проживання такої особи; 2) про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку та про продовження такої госпіталізації. Згідно ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. А згідно ст. 4 того ж закону, психіатрична допомога надається на засадах добровільності; однак можливою є й примусова госпіталізація та лише такої особи, дії якої являють собою безпосередню небезпеку для неї самої або для інших осіб. На підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28). Статтею 6 Хартії про право на охорону здоров`я, передбачено, що нікого не можна позбавити свободи на підставі медичної небезпеки для самого себе або для інших, окрім випадків, коли таку небезпеку засвідчено компетентним і незалежним лікарем, а рішення ухвалено судом згідно з установленою законом процедурою. На думку суду заява про госпіталізацію не містить безумовних підстав, передбачених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію громадянки [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин, що обумовлюють громадянкою [PERSON] вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього. Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації. Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку суду є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Крім того, згідно з ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами. Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24.10.1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні заяви в.о.генерального директора Обласного комунального некомерційного підприємства «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Піц А.К. про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до психіатричного закладу у примусовому порядку необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed