Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], який помер 16 вересня 1999 року є його рідним батьком. Також, просить встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0155993, який виданий 25 квітня 1997 року на імя [PERSON] належить [PERSON], який помер 16 вересня 1999 року. Свою заяву мотивує тим, що 16 вересня 1999 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема, земельна частка, яку заявник має намір успадкувати. З метою оформлення спадщини після смерті батька заявник звернувся до нотаріальної контори. Однак, при оформленні всіх необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом виявилося, що у заявника відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини з покійним батьком, оскільки в свідоцтві про народження заявника його батько значиться як «Кузьмич Федір Мифодійович». Крім того, розбіжність наявна і в правовстановлюючому документі на спадкове майно, зокрема в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0155993, оскільки спадкодавець в ньому значиться як «Кузьмич Федір Мефодійович». Саме через відсутність вказаних документів та розбіжності у зазначенні прізвища спадкодавця у вищевказаному сертифікаті заявник не може реалізувати своє законне право на спадкування. Просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримав повністю, просив задовольнити заяву, а справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, жодних заперечень немає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак подали до суду письмові заяви в яких зазначили, що померлий 16 вересня 1999 року [PERSON] дійсно є рідним батьком заявника [PERSON]. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільногосудочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб. Відповідно до статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». З свідоцтва про народження вбачається, що заявник народився 28 вересня 1967 року і значиться як «Кузьмич Валерій Федорович». Його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, батько заявника значиться як «Кузьміч Федор Мефодійович». Свідоцтвом про смерть стверджується, що [PERSON] помер 16 вересня 1999 року. Довідкою Бранівської сільської ради №1360 від 27 вересня 2016 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON] є його син [PERSON], дочка [PERSON], а також син [PERSON], тобто заявник. Останній вступив у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом фактичного володіння спадковим майном. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0155993, який виданий 25 квітня 1997 року, стверджується, що спадкодавець значиться як «Кузьмич Федір Мефодійович». Отже, судом встановлено, що [PERSON], який помер 16 вересня 1999 року, дійсно являється батьком заявника [PERSON] Однак, останній через відсутність відповідних документів не може підтвердити родинні відносини з ним та, відповідно, реалізувати своє законне право на спадщину. Судом також встановлено, що при оформленні сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0155993 від 25 квітня 1997 року було допущено орфографічну помилку, оскільки спадкодавця зазначили «Кузьмич Федір Мефодійович», хоча правильно повинно зазначатись «Кузьміч Федір Мефодійович», що підтверджено матеріалами справи, що також є перешкодою заявнику в оформленні спадщини, а тому суд заяву задовольняє.

Outcome: approved