Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, у якій просив встановити факт смерті 11 липня 2015 року [PERSON], [INFO], місце народження м. Севастополь, місце смерті м. Севастополь. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначив, що його мати [PERSON], громадянка України, 11 липня 2015 року померла за місцем проживання в м. Севастополі. Після смерті [PERSON], розпочати процедуру відкриття спадщини заявнику не вдається, оскільки свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території України та є недійсним і не створює правових наслідків, а тому змушений звернутися з заявою про встановлення факту смерті до суду. Ухвалою суду від 20 жовтня 2015 року в якості заінтересованої особи залучено Головне територіальне управління юстиції у м. Києві. Заявник підтримав заяву про встановлення факту смерті, просив її задовольнити, посилаючись на викладені у заяві обставини. Від заінтересованої особи Першої Київської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника та прийняти рішення згідно діючого законодавства України. Від заінтересованої особи - Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд, врахувавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Питання державної реєстрації смерті регулюються ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», главою 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5. Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя чи судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоровя або судово-медичної установи, - не пізніше пяти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у вищевказані строки, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. У разі надходження заяви після закінчення одного року з дня настання смерті та, якщо факт смерті встановлено у судовому порядку або особа оголошена судом померлою, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника. Оскільки документ, який виданий на тимчасово окупованій території України є недійсним і не створює правових наслідків, заявник звернувся до суду. Судом встановлено, що мати заявника [PERSON] померла 11 липня 2015 року в м. Севастополі, Кримської області, що підтверджується даними свідоцтва про смерть, виданого відділом ЗАГС Ленінського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя (а.с.10). З даних копії паспорта видно, що [PERSON] є громадянкою України та мала зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO] (а.с. 9). Листом від 26 серпня 2015 року Перша Київська державна нотаріальна контора, повідомила заявника про неможливість розпочати процедуру відкриття спадщини, оскільки документи видані органами на тимчасово окупованій території України є недійсними і не створюють правових наслідків (а.с. 12). Згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається, зокрема, сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт смерті [PERSON] 15 травня 2015 року підтверджується наданими заявником доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved