Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересовані особи [PERSON], Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що 29 листопада 2017 року в м.Донецьк його дружина, [PERSON], [INFO], народила сина. Але при зверненні до органів юстиції для державної реєстрації дитини заявнику було розяснено, що надане ним медичне свідоцтво про народження дитини немає юридичної сили і єдиною підставою для державної реєстрації народження в даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження. Просить суд встановити факт народження його дружиною, [PERSON] 29 листопада 2017 року дитини чоловічої статі в м.Донецьк. Заявник в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в судове засідання не зявився, начальник відділу надав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі та винести рішення по справі на розсуд суду. Заінтересована особа, [PERSON], до суду не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що проти задоволення заяви [PERSON]Ю про встановлення факту народження дитини не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини 29 листопада 2017 року в м.Донецьк [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], яка є заінтересованою особою по справі, вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00019260926 від 20.12.2017 року (а.с.38-39). З копії свідоцтва про народження (а.с.28) вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] є дитина [PERSON], [INFO]. З копії паспорта [PERSON] вбачається, що він є зареєстрованим в [INFO] (а.с.5-6). З копії паспорта [PERSON] вбачається, що вона є зареєстрованою в [INFO]. Зі змісту заяви вбачається, що у заінтересованої особи - [PERSON] 29 листопада 2017 року в пологовому відділенні центральної міської лікарні №17 м.Донецька народилася дитина син, який є її другою дитиною. На підтвердження факту народження дитини заявником доданий копію медичного свідоцтва про народження № 450 від 29.11.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON], яка проживає в [INFO], у пологовому відділенні КП «Центральна міська лікарня №17 міста Донецька» у м. Донецьк 29 листопада 2017 року в 13-40 годин, народила хлопчика вагою 3600 грамів. Дитина народилася доношеною, пологи є другими, мати перебуває у зареєстрованому шлюбі. Вказане медичне свідоцтво видано медичним закладом м.Донецька, який розташований на тимчасово неконтрольованій території. Крім цього, до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про народження серії ДНР №048663, зареєстрованого Куйбишевським відділом ЗАЦС м. Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції ДНР, актовий запис №436 від 05.12.2017 року, згідно якого 29.11.2017 року народився [PERSON], мати якого [PERSON] (а.с.24). В ході судового засідання також були досліджені: копія обміної карти пологового відділення КУ «Центральна міська лікарня №17 міста Донецька» на [PERSON] (а.с.11-15), копія протоколу ультразвукового дослідження при вагітності від 10.11.2017 року [PERSON], виданий ТОВ «Центр клінік» м.Донецька (а.с.16), копія результатів допплерометрії [PERSON], від 01.09.2017 року Донецького республіканського центра охорони материнства та дитинства (а.с.17), копія протоколу ультразвукового дослідження [PERSON] від 01.09.2017 року Донецького республіканського центра охорони материнства та дитинства (а.с.18), копія результатів біохімічного скрінінгу [PERSON] від 07.07.2017 року, копія ультразвукового дослідження [PERSON] від 07.07.2017 року, копія результатів комбінованого скрінінгу [PERSON] від 30.05.2017 року, копія протоколу УЗД [PERSON] від 30.05.2017 року, які видані республіканським спеціалізованим центром медичної генетики та пренатальної діагностики м.Донецька (а.с.19-22). Вказані медичні документи свідчать про те, що [PERSON] була вагітною з березня 2017 року та перебувала на обліку в медичній установі у звязку з її вагітністю. Вищевказані досліджені медичні документи видані органами та закладами м.Донецька, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Також судом були досліджені фотознімки, на яких зображені чоловік з жінкою та дітьми. Згідно написів, зроблених заявником на цих фотознімках, на них зображені: на фото №1- його донька, дружина [PERSON] та він з новонародженим сином (а.с.25); на фото №2- заявник разом з дружиною [PERSON] і новонародженим сином (а.с.26). Заявник звернувся з вищевказаними медичним свідоцтвом про народження № 450 від 29.11.2017 до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання державної реєстрації народження дитини, але останньому 19.12.2017 року було відмовлено в реєстрації на підставі предявленого документу і запропоновано звернутися до суду (а.с.27). З повідомлення начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20.12.2017 року № 15.32-5/2360, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про народження дитини чоловічої статі, яка народилась 29.11.2017 року та матірю якої є [PERSON] не виявлено (а.с.35). Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості копії медичного свідоцтва про народження та копії свідоцтва про народження, які видані установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарськими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що факт народження 29.11.2017 року громадянкою України [PERSON] дитини чоловічої статі є підтвердженим. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved