Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з зазначеною заявою вказуючи, що він народився [INFO] в д. Сеньково Глазуновського району Орловської області РФ. В 2002 році він разом зі своєю матір`ю [PERSON] приїхали до смт. Нікольське Нікольського району Донецької області, де він проживав у своєї баби [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 01.09.2003 року він навчався у Нікольській ЗОШ №2, після чого 01.09.2007 року був переведений до 4 класу школи-інтернату смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, а 01.09.2012 року - до Нікольської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 ім. Якименка А.Д., по закінченню якої отримав свідоцтво про середню освіту. В період з 01.09.2013 року по 30.06.2016 року він навчався у Маріупольському центрі професійно-технічної освіти. Крім цього зазначає, що з усіх наданих ним документів прослідковується його родинний зв`язок з бабою [PERSON] , яка на день проголошення незалежності України 24.08.1991 року та до моменту своєї смерті, тобто до [INFO] , була громадянкою України та проживала в смт. Нікольське Нікольського району Донецької області. Встановлення факту територіального походження за рішенням суду надасть йому можливість набути громадянство України. Просить встановити факт його територіального походження по місту його постійного проживання з 2002 року та по місту постійного проживання його баби [PERSON] , [INFO], громадянки України, яка померла [INFO] та на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року проживала на території України. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 18.02.2020 року вищезазначену заяву на підставі ст.185 ЦПК України було залишено без руху для надання до заяви належним чином засвідчених копій документів, що додаються до неї, а також для доплати суми судового збору в розмірі 33,60 грн, та надано заявнику десятиденний строк для усунення її недоліків. 02.03.2021 року, на виконання вимог вищевказаної ухвали, заявником було подано заяву про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору в розмірі 33,60 грн. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 05.03.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи. 19.03.2021 року представником заінтересованої особи [PERSON] надано пояснення на заяву, в яких остання зазначила, що заявник [PERSON] звернувся із заявою до суду для встановлення факту свого постійного проживання на території України з 2002 року та баби [PERSON] , [INFO] , з метою набуття громадянства України. Слід зазначити, що для набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», [PERSON] необхідно рішення суду, що його баба [PERSON] постійно проживала на території України у період з 1988 року до 1991 року. Проте, надані заявником письмові докази не підтверджують факт постійного проживання [PERSON] на території України у період з 1988 року по 1991 рік. Щодо наданої копії домової книги, то слід зазначити, що цей документ вівся та зберігався власником приватної житлової будівлі та відповідальність щодо внесення до нього відповідних відомостей була цілком на цьому власнику. Натепер ведення домової книги нормативними документами, які регламентують порядок реєстрації фізичних осіб, не передбачено. Таким чином, надана в якості письмових доказів копія домової книги не може підтверджувати факт проживання фізичної особи за певною адресою та у певний період виключно у поєднанні її з відомостями, які є у розпорядженні органів реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб. Крім цього, для набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», [PERSON] не потрібно встановлювати факт, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання на території України з 2002 року. В задоволенні заяви просила відмовити. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте, представник заявника надав суду письмову заяву, в якій просив перенести судове засідання на іншу дату для надання можливості уточнити заявлені вимоги. Між тим слід зазначити, що 20.04.2021 року представником заявника вже надавалась суду заява про перенесення судового засідання, призначеного на 21.04.2021 року на 10-30 год. для надання часу для отримання належної інформації для уточнення вимог, у зв`язку з чим судовий розгляд було відкладено на 26.05.2021 року на 10-00 год. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином, враховуючи, що заявник та його представник завчасно та належним чином були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, повторно до суду не з`явилися, суд у відповідності до положень п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України, а також з метою недопущення порушення встановлених цивільним процесуальним законодавством України строків розгляду справи, вважає за необхідне, незалежно від причин неявки сторони заявника, розглянути справу без участі заявника та його представника. Представник заінтересованої особи ГУ ДМС України в Донецькій області у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу за відсутності заявника, його представника та представника заінтересованої особи, без фіксування судового засідання технічними засобами, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, розглянувши письмові пояснення представника заінтересованої особи, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, відповідно до положень ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Згідно ст.4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної лади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-111. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку. Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» визначені підстави набуття громадянства, зокрема і за територіальним походженням (п.2). Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», яка регулює підстави набуття громадянства за територіальним походженням, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Тобто, статтею 8 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що право набути громадянство України за територіальним походженням мають не лише особи, які самі народилися до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», але, зокрема, якщо хоча б її дід чи баба народилися або постійно проживали на даній території. Згідно п.29 Порядку, провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту. Згідно п.44 вищевказаного Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, чинним законодавством України з питань громадянства визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України, подає документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на відповідних територіях, а в разі відсутності такого документа - рішення суду про встановлення цього факту. Заявником на підтвердження його доводів в якості письмових доказів надано наступні документи: свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане повторно 03.07.2019 року; картку фізичної особи-платника податків від 17.03.2008 року на ім`я [PERSON] ; лист № 155 від 04.06.2009 року та характеристику Новотроїцької загальноосвітньої школи-інтернату; табель навчальних досягнень та відвідування школи учнями І-ІV класів [PERSON] ; свідоцтво про базову загальну середню освіту від 12.06.2013 року видане на ім`я [PERSON] ; довідку № 306 від 15.11.2012 року видану Службою у справах дітей Володарської райдержадміністрації Донецької області; довідку № 93 від 20.04.2015 року видану Маріупольським центром професійно-технічної освіти; лист № 121 від 29.05.2015 року Служби у справах дітей Володарської райдержадміністрації Донецької області; довідку № 118 від 01.04.2016 року Володарської ЗОШ № 2 на ім`я [PERSON] ; характеристику зі школи на [PERSON] ; картку профілактичних щеплень [PERSON] ; архівну довідку № С-33 від 15.10.2012 року на ім`я [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] ; свідоцтво про укладення шлюбу від 27.01.2009 року на ім`я [PERSON] ; паспорт громадянина [NUMBER] від 15.01.2018 року на ім`я [PERSON] ; посвідку на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 12.02.2011 року на ім`я [PERSON] ; пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 23.02.1998 року на ім`я [PERSON] ; свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 12.11.2014 року; акт обстеження та встановлення факту проживання [PERSON] від 01.03.2016 року. Проте, дані докази суд не бере до уваги, оскільки вони не підтверджують факт постійного проживання баби заявника [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року. Також слід зазначити, що надана заявником копія домової книги для реєстрації громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , не може підтверджувати факт проживання його баби [PERSON] за даною адресою у певний період, оскільки даний документ вівся та зберігався власником приватної житлової будівлі та відповідальність щодо внесення до нього відповідних відомостей була цілком на цьому власнику. На даний час ведення домової книги нормативними документами, які регламентують порядок реєстрації фізичних осіб не передбачено. Таким чином, в даному випадку, заявник [PERSON] звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту його територіального походження по місту постійного проживання його баби [PERSON] , не надав жодного доказу, що остання постійно проживала до 1991 року на території, яка стала територією України. Крім цього, встановлення факту територіального походження по місту постійного проживання заявника [PERSON] з 2002 року не створює для нього жодних юридичних наслідків, оскільки для набуття громадянства України за територіальним походженням необхідно довести факт народження особи або її постійного проживання на території України станом саме на 24.08.1991 року. Відповідно до положень ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є необґрунтованими та не доведеними належними і допустимим доказами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, враховуючи, що заявнику у задоволенні його вимог відмовлено, а також беручи до уваги положення ч.7 ст. 294 ЦПК України, суд вважає, що сплачена заявником за подачу до суду заяви сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed