Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересовані особи - Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON]. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що 19 травня 2015 року в м.Донецьк її донька, [PERSON], [INFO], народила дівчинку. Але при зверненні до органів юстиції для державної реєстрації дитини заявнику було розяснено, що надане нею медичне свідоцтво про народження дитини немає юридичної сили і єдиною підставою для державної реєстрації народження в даному випадку є рішення суду про встановлення факту народження.Просить суд встановити факт народження її донькою, [PERSON] 19 травня 2015 року дитини жіночої статі в м. Донецьк. Заявник, [PERSON], в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що її донька, [PERSON], яка зареєстрована за адресою [INFO], 19 травня 2015 року в м.Донецьк народила дівчинку, вона була присутньою на пологах доньки. Донька не перебуває у зареєстрованому шлюбі. Це її перша дитина. Щодо фотографій, які маються в матеріалах справи, пояснила, що на фото №1 зображена її ще вагітна донька, на фото №2 зображені її донька з новонародженою дитиною, на фото №3,4 зображена вона з онукою. Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в судове засідання не зявився, начальник відділу надав заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі, проти задоволення заяви не заперечують. Заінтересована особа, [PERSON], до суду не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини не заперечує. Заявник, [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка, суду надала пояснення аналогічні поясненням, наданим нею як заявником по справі. Свідок, [PERSON], суду пояснила, що заявниця є її подругою, їй відомо, що донька заявниці - [PERSON] була вагітна, [PERSON] мешкає в м.Донецьк, де і народила доньку19 травня 2015 року. Вказане їй відомо зі слів [PERSON]. Крім того, пояснила, що вона особисто бачила [PERSON] з дівчинкою, яка є її донькою. Дитині було майже 1,6 років, це було у вересні 2016 року, коли [PERSON] приїжджала до м.Добропілля на похорони свого батька. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що [PERSON] є її матірю (а.с.18) Із заяви заінтересованої особи, [PERSON] (а.с.16), вбачається, що вона проживає в [INFO], що також підтверджується копією її паспорта. (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не перебуває у зареєстрованому шлюбі. На підтвердження факту народження дитини заявницею доданий дублікат медичного свідоцтва про народження № 337 від 22.05.2017 року, з якого вбачається, що [PERSON]., яка проживає [INFO], у КП «Клінічна лікарня №9 міста Донецька» у м. Донецьк 19 травня 2015 року в 14-30 годин, народила дівчинку вагою 4410 грамів. Дитина народилася доношеною, пологи є першими, мати у шлюбі не перебуває. Вказане медичне свідоцтво видано медичним закладом м.Донецька, який розташований на тимчасово неконтрольованій території. Крім цього, до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження серії І-НО №638043, яке засвідчене гербовою печаткою відділу державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку ідентифікаційний код 21963263, з якого вбачається, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку 03.06.2015 року зареєстрований актовий запис №167, згідно якого 19 травня 2015 року народилась [PERSON], мати якої є [PERSON] (а.с.4). Але судом встановлено, що вказане свідоцтво є недійсним, що підтверджується інформацією з Добропільського міського відділу ДРАЦС від 26.05.2017 року, з якої вбачається, що в актовий запис про народження дитини жіночої статі, матірю якої є [PERSON], [INFO], у Державному реєстрі актів цивільного стану не виявлено (а.с.15). Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 № 246/7, 247/7 Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області та Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області відділи державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей, що знаходилися на тимчасово неконтрольованій території, переміщено на контрольовану територію. У зв'язку з відсутністю можливості, під час переміщення не були вивезені бланки свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану цих відділів. Станом на 01.12.2014 переміщені відділи державної реєстрації актів цивільного стану не приступили до виконання своїх повноважень. У зв'язку з цим, факт пред'явлення оформлених від їх імені після документів про державну реєстрацію актів цивільного стану свідчитиме про видачу цих документів не територіальними органами Міністерства юстиції України. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження, яке видано установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказаний документ не є дійсним і не може створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарськими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. [PERSON]звернулась з вищевказаними медичним свідоцтвом про народження та свідоцтвом про народження її онуки до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання державної реєстрації народження дитини, але останній листом начальника відділу №15.31-24/710 від 16.05.2017 року було відмовлено в реєстрації на підставі вищевикладеного і запропоновано звернутися до суду. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, а саме пояснення заявниці, свідчення свідків, письмові докази, суд вважає, що факт народження 19 травня 2015 року громадянкою [PERSON] дитини жіночої статі є підтвердженим. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявниці можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України.

Outcome: approved