Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Заявник звернувся 05.11.2020 року до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про видачу обмежувального припису, згідно якої просить: - заборонити [PERSON] особисто контактувати з [PERSON] телефонними перемовинами за номером телефону [NUMBER] та через інші засоби зв`язку (смс повідомлення, поштовий зв`язок); - заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ) та місця роботи ( [ADDRESS] ) в дні знаходження на робочому місці; - заборонити [PERSON] особисто розшукувати [PERSON] , якщо за власним бажанням вона перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися. В обґрунтування заяви вказано, що з 22.03.2008 року заявник та [PERSON] проживають в зареєстрованому шлюбі. Мають двох синів. Спільне життя не склалося. Відповідач тривалий час ніде не працює, вживає спирті напої, перебуваючи в нетверезому стані постійно кричав на заявницю, дітей та маму заявниці, яка проживає спільно з сторонами, висловлювався нецензурною лайкою, принижував заявницю та підіймав руку. Також вказує, що [PERSON] підіймає руку на її матір - [PERSON] , всі сварки відбуваються на очах малолітніх дітей. 17.09.2020 року інспектором превентивної дільниці СП Приморського ВП в м. Одесі стосовно кривдника внесено заборонний припис строком на 10 діб з 17.09.2020 до 27.09.2020 року. Вказує, що сімейні стосунки з відповідачем не підтримує з квітня 2020 року та готується позов про розірвання шлюбу. Ухвалою від 06.11.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 06.11.2020 року. У судове засідання 06.11.2020 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися, шляхом направлення смс-сповіщення за номерами телефонів вказаних у заяві, на телефонні дзвінки [PERSON] та [PERSON] не відповідали. Фіксування судового процесу не здійснювалося, відповідно до вимоги ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до вимог абз.2 ч.1 ст.350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 22.03.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що третім відділом реєстрацій актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси вчинено актовий запис №77 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Під час щлюбу у сторін народилися сини: - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Кам`янець-Подільським державним відділом реєстрації актів цивільного стану; - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5115-2016328-2018 вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . З термінового заборонного припису стосовно кривдника серії [NUMBER] від 17.09.2020 року вбачається, що з 17.09.2020 року до 27.09.2020 року [PERSON] було зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи, заборонено вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 7 частини 1 вказаної статті визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» закріплено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Крім того, пунктом 9 частини 1 вказаної статті визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з частиною 3 статті 26 вищевказаного Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Докази додані до заяви не свідчать про вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства, а заборонний припис було видано внаслідок домашнього насильства, що відбулося 17.09.2020 року. Також вказано, що [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП 14.07.2020 року. Твердження заявниці про неодноразове звернення до поліції у зв`язку з домашнім насильством не підтверджується матеріалами справи. Оцінюючи надані заявником докази на підтвердження фактів вчинення щодо неї домашнього насильства заінтересованою особою, суд зазначає наступне. На підтвердження вчинення [PERSON] щодо заявниці домашнього насильства надано лише заборонний припис. Згідно зі статтею 221 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 173-2 КУпАП, розглядають судді районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судів. Проте, постанов суду про притягнення [PERSON] до адміністративної та кримінальної відповідальності з приводу вчинення домашнього, психологічного насильства над заявником, її матір`ю та дітьми суду не надано. Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником суду не надані. За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, оскільки заявником належним чином не доведено наявності передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо [PERSON] обмежувального припису, заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Відмова у задоволенні заяви не позбавляє заявника права повторного звернення до суду за наявності відповідних правових підстав та у разі їх доведення належними і допустимими доказами.

Outcome: dismissed