Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить визнати недієздатним свого рідного брата [PERSON], [INFO], стверджуючи, що він за станом здоровя потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] з дитинства хворіє на олігофренію та являється інвалідом з дитинства, не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації. У звязку з чим заявник вимушений звернутись до суду з вказаною заявою. У судовому засіданні представник заявника, заяву підтримала, просила суд задовольнити її на тих підставах, що в ній зазначені. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності на підставі тих доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 236 ЦПК України підсудність по розгляду справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, - за місце знаходженням. [PERSON], [INFO] проживає в [INFO] таким чином справа підсудна Вільнянському районному суду Запорізької області. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до проведеної судом амбулаторної судово-психіатричної експертизи висновок № 380 від 22.07.2016 р. [PERSON] «виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості у ступені вираженої дебільності. Внаслідок чого, він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними». Таким чином заява в частині визнання [PERSON] недієздатним підлягає повному задоволенню. Заява в частині призначення опікуна на думку суду є передчасною та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішення суду в справах даної категорії набуває законної сили в звичайному порядку, тобто воно може бути оскаржене в суд апеляційної інстанції. Пленум ВСУ у п. 6 постанови № 3 від 28.03.1972р. «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним»зазначив, що після набрання рішенням законної сили суд повинен надіслати його копію органові опіки та піклування для призначення опікуна або піклувальника, а також у разі потреби надіслати копію рішення за місцем роботи чи проживання особи, визнаної обмежено дієздатною, для організації і здійснення контролю за її поведінкою. Положення цієї статті ЦПК та постанови Пленуму ВСУ не узгоджуються із ст. 60 ЦК України. Відповідно до змін, які були внесені в ст. 60 ЦК: 1) суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування; 2) суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності та призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування; 3) суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування; 4) суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Оскільки зміни ст. 60 ЦК були внесені пізніше, ніж прийнятий ЦПК, потрібно застосовувати закон, прийнятий пізніше (ЦК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial