Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису в порядку ст.350-4 ЦПК України. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2016 року з [PERSON] , від якого має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , всі разом проживають за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності. Власного житла заявник не має, за місцем її реєстрації мешкають її родичі, з якими вона не підтримує відносини. Зазначає, що протягом останніх років з боку її чоловіка мають непоодинокі випадки застосування фізичного, психологічного та економічного насильства відносно неї та їх малолітнього сина. Мають місце конфліктні ситуації, які супроводжуються побоями з боку чоловіка - [PERSON] Вказує, що 16.04.2018 р. вона зверталась за медичною допомогою в лікарню, де їй поставили діагноз - забій грудної клітини з обох сторін. До поліції вона не зверталася через зовсім малий вік дитини, яку ні з ким було залишити, яка потребувала постійного догляду. Чоловік систематично принижує її, б`є в присутності дитини, шантажує тим, що «викине її на вулицю», а дитину залишить собі у своїй квартирі й дитина більше не побачить матері. Через страх за своє життя й здоров`я дитини, через відсутність житла, родичів чи друзів, які б могли їй реально допомогти та підтримати, через відсутність коштів вона вимушена терпіти таке приниження та фізичні побої, які приховувала. Чоловік постійно перевіряє її мобільний телефон, відслідковує її переміщення через спеціальні програми у телефоні, забирає телефон й поновлює повідомлення які вона видаляла, щоб він не знав, що вона скидала сліди побоїв подрузі. Влітку 2018 року вона зверталася за допомогою до Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Київського району м. Харкова, за адресою м. Харків, вул. Алчевських , 5. Певний час вона спілкувалась з психотерапевтом. Разом з чоловік відвідували декілька сеансів під час яких він визнавав застосування фізичного насильства відносно неї. Іноді чоловік розкаюється у вчиненому. Чоловік безпідставно починає дратуватися, чіплятися до неї навіть при дитині, може давати ляпасів, бити по вухах, тягати з кімнати до кімнати за волосся й періодично душить. За 2018-2019 роки вона більше ніж 30 раз дзвонила за телефоном національної гарячої лінії з попередження домашнього насильства з повідомленнями про факти насильства відносно неї з боку чоловіка, де їй надавали поради, які допомагали їй справитися із нервовим стресом. 21.09.2019 р. відносно чоловіка поліцією було складено терміновий заборонний припис яким заборонено чоловіку вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] як постраждалою особою на 5 діб до 26.09.2019 року. За вказаних обставин, з метою захисту своїх прав та прав дитини вимушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно чоловіка в порядку ст. 350-1 ЩІК У країни. В судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Чехова О.О. підтримали доводи викладені в поданій заяві, просили заяву про видачу обмежувального припису задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в цій заяві. Підтвердила застосування її чоловіком [PERSON] фізичного, психологічного та економічного насильства відносно неї та їх малолітнього сина. На теперішній час питання про розірвання шлюбу не розглядається, оскільки намагається зберегти родину. Видача обмежувального припису, який передбачає режим окремого проживання, дозволить, на ї думку, відновити на деякий час психологічний стан в родині, переосмислення стосунків та поведінки між подружжям. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] не визнав обставини, викладені в заяві [PERSON] , заперечував проти видачі обмежувального припису відносно нього, оскільки він є власником вказаної квартири, в якій проживає родина з малолітньою дитиною. Зазначив, що ним вживаються заходи щодо налагодження стосунків між подружжям, надає за потребою та за можливістю грошові кошти дружині для задоволення її власних потреб та дитини, сплачує комунальні послуги, придбає продукти харчування, одяг, забезпечує родину необхідними речами, відпочинком, тощо. Заперечував існування з його боку проявів насильству у всіх проявах відносно своєї дружини. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] , яка працює психологом у Харківському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та пояснила, що впродовж 2018 року вона надавала психологічну консультативну допомогу родині [PERSON] , зокрема [PERSON] , з якими зустрічалась декілька разів. Під час спілкування зі слів [PERSON] їй стало відомо про побиття нею [PERSON] , на руках були візуально видимі синці, стан [PERSON] був пригнічений, консультації надавалися в площині вчинення [PERSON] фізичного та психологічного насильства відносно неї. В останнє [PERSON] повідомила психолога про відсутність можливості приїжджати до неї на прийом через відсутність грошей на проїзд. Зі змісту розмови з [PERSON] вбачалось застосування ним фізичної сили під час конфліктних ситуацій з дружиною. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] , яка є її знайомою повідомила, що їй відомо про ставлення [PERSON] до своєї дружини - [PERSON] , зі слів останньої вона бачила синці її на тілі, які вона постійно приховує від оточуючих, розповідала про її скрутний фінансовий стан, обмеження, які створюються її чоловіком, відсутність у неї кишенькових грошей, відсутність банківської картки, на яку надходять соціальні гроші на дитину, систематичний психологічний тиск [PERSON] на свою дружину. Суд, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечення викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з 06.08.2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, [INFO] в них народився син - [PERSON] Родина постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно копії термінового забороненого припису стосовно кривдника серії АА № 011682 від 21.09.2019 року, складеного ДОП Московського ВП ГУНП в Харківській області стосовно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням домашнього насильства стосовно постраждалої особи - [PERSON] Вжито заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 5 діб з 21.09.2019 року по 26.09.2019 року. Зі змісту копії консультативного висновку лікаря-спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім.. проф. О.І. Мещанінова» від 16.04.2018 року вбачається, що [PERSON] зверталась за медичною допомогою з приводу забою грудної клітини з обох боків. Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п.9 ч.1 ст.1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). Суд, перевіривши доводи, викладені заявником в обґрунтування викладених вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, встановивши обставини, що мають значення для справи, застосував норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] Аналіз фактичних обставин справи, взаємовідносин, що склалися між подружжям, свідчить про наявність підстав для вжиття заходів тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямованих на забезпечення безпеки постраждалої особи, визначених Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Разом з тим, положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з вимогами ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з вимогами ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закон . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до вимог ст.320 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, відповідно до якого кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій він проживає разом з дружиною та їх малолітньою дитиною, з огляду на положення вимог Цивільного законодавства України [PERSON] не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном, власником якого він є, а тому вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, судом вбачаються правові підстави для задоволення вимог в частині встановлення заборони [PERSON] особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 (шість) місяців, оскільки вказані вимоги не суперечать вимогам чинного законодавства України та можливо застосувати у ситуації, яка склалася між подружжям, з урахуванням волевиявлення [PERSON] . Окрім цього, суд роз`яснює заявниці її право при наявності підстав та необхідності наявність у неї права проживання окремо від чоловіка деякий час за власним розсудом за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , де проживають її мати та інші рідні особи з урахуванням особливостей, встановлених чинним житловим законодавством України. На підставі викладеного,

Outcome: partial