Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з даною заявою мотивуючи свої вимоги тим, що 12 квітня 2012 року заявник [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Місце реєстрації шлюбу - Копичинецька міська рада Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис №17. У шлюбі в подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох місяців чоловік неодноразово наносив заявниці тілесні ушкодження, вчиняв та вчиняє моральний і психологічий тиск. При цьому вона не може його зупинити, хоча неодноразово благала залишити у спокої. Так, 21 червня 2019 року, [PERSON] наніс заявнику чергові тілесні ушкодження, доказ - довідка із поліклініки. Заявник викликала поліцію, і поліцейські пообіцяли притягнути його до відповідальності. Проте, після її одужання, [PERSON] всеодно продовжує психологічний тиск, створюючи загрозу заявнику та дитині. Найгірше, що він наносить тілесні ушкодження при дітях та при сусідах, нічого і нікого не боячись. Заявник не можу так надалі нормально жити та виховувати дітей, а тому звернулась до суду із захистом від насильства в сім`ї. Крім суду, заявник звернулася до центру захисту від насилля Києво-Святошинського району м. Києва, що в свою чергу підтверджується наданим суду документом. На підставі викладеного заявник просила винести обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] яким заборонити наближатися до [PERSON] , ІПН - [NUMBER] та її місця проживання за адресою: [ADDRESS] на відстань до 300 метрів протягом 3 місяців. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала та просила їх задоволити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до виснув оку що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 12 квітня 2012 року Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 17. Заявником надано до суду ксерокопію листа Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 10.07.2019 № 14037, з якого вбачається що Києво-Святошинським ВП була розглянута заява [PERSON] , яка надійшла 20.06.2019 року з приводу можливих протиправних дій зі сторони чоловіка гр. [PERSON] Звернення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Києво-Святошинського ВР ГУНП в Київській області за № 29262 від 20.06.2019 року. З гр. [PERSON] проведена профілактична бесіда з приводу недопущення в подальшому вчинення протиправних дій відносно заявника та він офіційно попереджений про це. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України у заяві відсутні дані про сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільного небезпечне діяння як конкретний злочин. У зв`язку з цим заява не може вважатись такою, яка має бути обов`язково внесена до ЄРДР. Так, згідно з положеннями ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України). Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в ст. 1 надає наступні визначення: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно зі ст. 2 предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя; та ін.. Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону). В порядку визначному ст. 26 цього Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Дослідивши надані докази, суд вважає, що вони не містять достатньої інформації, що саме заінтересована особа [PERSON] вчинив домашнє насильство та є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису, відсутні. Інших доказів, що доводять вчинення [PERSON] по відношенню до заявника домашнього насильства, заявником суду не надано. З огляду на викладене суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed