Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], який помер 23 березня 2014 року є її дідом. Свою заяву мотивує тим, що 23 березня 2014 року помер її дід [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке заявниця має намір успадкувати. Остання є спадкоємцем майна померлого діда за заповітом, однак в неї відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини з покійним дідом, що і є перешкодою в подальшому оформленні спадщини. З огляду на це, просить встановити вищевказаний факт. Представник заявника, [PERSON], в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримав повністю, просив задовольнити заяву, а справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи, Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «[PERSON] проти Туреччини»)». Паспортом громадянина України серії АС №567315, виданого 14 грудня 1999 року Горохівським РВ УМВС України у Волинській області та свідоцтвом про народження стверджується, що заявник народилася 14 серпня 1977 року. Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтвом про шлюб стверджується, що заявниця 14 листопада 1999 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище «Прохоровська» на «Погрош». Свідоцтвом про народження матері заявниці [PERSON] стверджується, що вона народилася 09 квітня 1959 року, в графі «батько» стоїть прочерк, а в графі «мати» вказана [PERSON]. Свідоцтвом про шлюб стверджується, що [PERSON] 16 червня 1983 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище «Зварко» на «Панасюк». Свідоцтвом про шлюб стверджується, що матір заявниці [PERSON] 06 листопада 1976 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище «Зварко» на «Прохоровська». З заповіту, складеного [PERSON] 14 серпня 2014 року, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №24 видно, що він все належне йому майно заповів своїй онуці [PERSON], тобто заявниці. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 13 листопада 2003 року. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 23 березня 2014 року. Довідкою Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області №26 від 02 лютого 2018 року стверджується, що спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є його дочка [PERSON], а спадкоємцем за заповітом є його онука [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання. Згідно з заяви [PERSON], остання від успадкування майна після смерті батька [PERSON] відмовляється. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту родинних відносин в контексті положень ст.ст.76-80\~ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, спір щодо спадкового майна відсутній, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved