Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, якою просив встановити факт постійного проживання на території України [PERSON], [INFO], уродженця м. Орел, Орловської області, на момент вступу в силу Закону України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви зазначив, що він проживає в Україні починаючи з 31.08.1991 року, оскільки працював доцентом кафедри управління торгівлею та громадського харчування з 31.08.1991, що підтверджується випискою з трудової книжки. З 21.09.1992 у зв'язку з реорганізацією кафедри управління переведений доцентом кафедри менеджменту та комерційної діяльності. 15.07.1994 між [PERSON] та [PERSON] у Палаці одружень «Орджонікідзевський» був зареєстрований шлюб, актовий запис № 437. Відмітка про громадянство була у паспорті громадянина бувшого СРСР зразка 1974 року, таким чином [PERSON] є громадянином України. 09.08.2012 року [PERSON] отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] Золочівським РВ УМВС в Харківській області. Заявник постійно мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] зі своєю сім'єю. 25.09.2016 він загубив паспорт громадянин України. З метою відновлення паспорта йому необхідно підтвердити факт постійного проживання на території України на момент вступу в силу ЗУ «Про громадянство України» -13 листопада 1991 року. Заявник [PERSON] та його представник у судовому засіданні заяву підтримали, просили її задовольнити з підстав, які викладені вище. [PERSON] пояснив, що у 1991 році приїхав до м. Харкова на підвищення кваліфікації, після чого йому запропонували роботу. У 1994 році він одружився. У 1998 році він через знайомих прописався в [ADDRESS] хто проживає за даною адресою йому було не відомо. Після придбання будинку у 2004 році був зареєстрований [ADDRESS]. Представник зацікавленої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 16.06.2017 року, не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до висновку № 37/2016від 18.01.2016 вивченням заяви про видачу паспорту громадянина України за формою 1 встановлено, що паспорт громадянина України серії [NUMBER], оформлений 02.11.2001 Золочівським РВ УМВС в Харківській області на імя [PERSON] у зв'язку з обміном паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER], виданого 28.12.1982 Центральним РВВС м. Тула, РФ. В графі «місце проживання» зазначена адреса: [ADDRESS] З 15.07.1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, у м. Харків, Палац одружень «Орджонікідзевський», актовий запис № 437. (а.с. 5). З наданої копії виписки з трудової книжки [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 31.08.1991 зарахований доцентом кафедри управління торгівлею та громадським харчуванням до Харківського інституту громадського харчування (наказ № 108-Л), 21.09.1992 у зв'язку з реорганізацією кафедри управління переведений доцентом кафедри менеджменту і комерційної діяльності (наказ № 102-Л від 06.09.1992) (а.с. 4 на звороті). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт того, що заявник є її колишнім чоловіком, познайомились вони у березні 1991 року, [PERSON] почав працювати в інституті з вересня 1991 року. У березні-травні 1991 року вони жили у гуртожитку на Олексіївці, [PERSON] був на курсах підвищення кваліфікації. Після чого завідуючий кафедрою управління [PERSON] запросив чоловіка на роботу на кафедру. До кінця 1991 [PERSON] переїхав до неї на [ADDRESS] де вони стали жити з батьками. У її батьків він не був прописаний. У 2002 році мати купила будинок по [ADDRESS] де і прописався її чоловік. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України заявник у своїй заяві зобов'язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Заявник [PERSON] зазначив, що встановлення факту його постійного проживання на території України, а саме з 1991 року, йому необхідно для відновлення документів, на підставі яких, в його паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року було внесено напис «громадянин України» та в подальшому їм було отримано паспорт громадянина України нового зразка. Відновити дані документи не можливо, оскільки відповідно до висновку Золочівського РС ГУДМС України в Харківській області від 18.01.2016 року, стосовно [PERSON] паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий 01.08.2002 Золчівським РВ УМВС України в Харківській області визнано таким, що оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, підлягає вилученню та знищенню (а.с.37-40). Доказів зловживань саме [PERSON] своїм правом на отримання паспорту громадянина України у 1991 році суду не надано. Тому, факт допущених порушень при видачі паспорту серії [NUMBER] на імя [PERSON] 02.11.2001 працівниками Золочівського РВ УМВС в Харківській області не є підставою для відмови у задоволенні його заяви і подальшого поновлення його права при наявності підстав для видачі паспорта громадянина України. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався заявник та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про обґрунтованість заявлених вимог, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved