Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Заявник, [PERSON] , звернулася до суду з заявою, згідно якої просить суд встановити факт належності правовстановлюючого документу, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5,35 га, розташований на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №711042, виданого Петропавлівською сільською радою Куп`янського району Харківської області 10 вересня 2001 року, який зареєстровано в книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за 2001 за №255. Встановлення факту належності заявнику Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №711042, має юридичне значення, оскільки вона не може реалізувати свого права на розпорядження земельною ділянкою відповідно до діючого законодавства, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з наступною заявою. Відомості про звернення заявника з аналогічною заявою відсутні. Ухвалою суду від 09.08.2019 року заява [PERSON] була прийнята до розгляду та відкрите провадження по справі. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, заявник та його представник надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підтримали повністю і просили задовольнити. Від заінтересованої особи, приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Черняєва В.А. до суду надійшов лист з якого вбачається що вони не заперечують проти заяви, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. За таких обставин, враховуючи належність повідомлення учасників процесу про слухання справи, суд вважає можливим розглянути її по наявним матеріалам. Перевіривши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні до них правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 81 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть виданого 18 вересня 2018 року виконавчим комітетом Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області , актовий запис №37 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5,35 га, розташований на території Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належало їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №711042, виданого Петропавлівською сільською радою Куп`янського району Харківської області 10 вересня 2001 року, який зареєстровано в книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за 2001 №255 (а.с.10-11). 29 березня 2019 року приватний нотаріус Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області видав постанову №96/02-31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після смерті її бабусі [PERSON] . У постанові нотаріус зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, через те, що у державному акті записано « [PERSON] » а згідно свідоцтва про смерть спадкодавці « [PERSON] », а отже встановити належність спадкодавцю спадкового майна з поданих правовстановлюючих документів неможливо. (а.с. 9). З заяви вбачається, що заявник не може скористатися своїми спадковими правами у зв`язку з тим, що було допущено помилку у написанні прізвища її бабусі, що позбавляє її можливості на прийняття спадщини. Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження. Нормативними документами, які регулюють процедуру заповнення, видачі державних актів (станом на час видачі заявнику вищезазначеного Державного акту) є: Земельний кодекс України; Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Держкомзему України від 04.05.1999 № 43, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.06.1999 за № 354/3647 (далі - Інструкція № 43, (втратила чинність). У п. 2.9 Інструкції № 43 зазначено, що при заповненні державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Слід зазначити, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про державний земельний кадастр». Відповідно до нього, державні акти на право власності на землю з 01.01.2013 року не видаються. Внесення змін до Державного акту на право приватної власності на землю, а також виготовлення нового Державного акту на земельну ділянку законодавством не передбачено. Задоволення заяви для заявника має юридичне значення, оскільки вона не може реалізувати свого права на розпорядження земельною ділянкою відповідно до діючого законодавства. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Задоволення заяви не порушує прав, свобод та інтересів заінтересованих осіб.

Outcome: approved