Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеною заявою. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що 09 вересня 1981 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу на підставі якого вона набула право власності на 9/50 частин домоволодіння 63 з відповідними спорудами по вулиці Громадянській (Гражданській) у місті Миколаєві. Однак, при оформленні вказаного договору, її прізвище було помилково зазначено як «Заборьева», замість правильного «Заборєва», що на теперішній час створює перешкоди у реалізації її прав власника. З огляду на викладене позивачка просила встановити факт належності їй, [PERSON], правовстановлюючого документу договору від 09 вересня 1981 року купівлі-продажу 9/50 частин домоволодіння 63 з відповідними спорудами по вулиці Громадянській (Гражданській) у місті Миколаєві, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 09 вересня 1981 року державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 вересня 1981 року за номером 759. Заявниця підтримала вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представники Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації та Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не зявились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, у звязку з чим суд вважає можливим прийняти рішення на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження, згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України, розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з ч. 1 п. 6 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішення спору про право. Судом встановлено, що 09 вересня 1981 року було укладеного договір купівлі-продажу 9/50 частин домоволодіння 63 з відповідними спорудами по вулиці Громадянській (Гражданській) у місті Миколаєві, між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець), посвідчений 09 вересня 1981 року державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 12 вересня 1981 року за номером 759. 28 жовтня 1995 року заявниця [PERSON] була документована паспортом серії ЕО №023246, виданим Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Згідно другого аркушу паспорту ПІБ заявниці російською мовою зазначено як «Заборьева Лидия Яковлевна». Таким чином судом встановлено, що згідно паспортних даних «Заборєва Лідія Яківна» та «Заборьева Лидия Яковлевна» є однією особою, однак, при оформленні договору купівлі-продажу від 09 вересня 1981 року, складеного українською мовою, прізвище позивачці було помилково зазначено «Заборьева», замість правильного «Заборєва», що на теперішній час створює перешкоди у реалізації її прав власника. Згідно листа Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 30.06.2016 року №1442/01-16, виправити допущену при оформленні договору помилку не можливо відповідно до пункту 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №3253/5, у звязку з тим, що нотаріус, який вчиняв дану нотаріальну дію, на даний час не працює. З огляду на викладене, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved