Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва, із заявою, в якій просить суд: оголосити [PERSON], [INFO], уродженця м. Паркомуна Комунарського району Ворошиловоградської (Луганської) області померлим, датою смерті зазначити [INFO] року - день отримання інформації про смерть [PERSON] Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона є дружиною [PERSON] Шлюб вони зареєстрували 11 лютого 1984 року. Після одруження вони проживали в місті Луганськ. Мають двох повнолітніх дітей: [PERSON]., 1988 року народження, [PERSON], 1985 року народження. З 2000 року [PERSON] працював на підприємстві з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн». Загальновідомим є факт, що з березня 2014 року на сході України, в тому числі, в місті Луганську, розпочались масові акції та збройні напади проросійськи налаштованих сепаратистів. 06 квітня 2014 року так звані «мітингарі» захопили будівлю управління СБУ в Луганській області і пізніше встановили наметове містечко навпроти установи. 21 квітня 2014 року на так званому «народному зібранні» [PERSON] був обраний тимчасово виконуючим обов'язки «народного губернатора» Луганщини. 29 квітня 2014 року маже 3 тисячі проросійськи налаштованих мітингувальників захопили будівлю Луганської обласної державної адміністрації. 14 червня 2014 року [PERSON], прямуючи з їхньої дачі, що знаходиться в селі Хрестове Луганської області до міста Луганськ на автомобілі Шкода-Октавія [NUMBER], був затриманий озброєними особами на блок-посту біля с. Металіст Слов'яносербського району Луганської області та доставлений до будівлі Луганської обласної державної адміністрації. На той час ця будівля була захоплена бойовиками т. зв. «Луганської народної республіки». Про зникнення чоловіка вона дізналась 15 червня 2014 року. Того ж дня вона звернулась до Жовтневого районного відділу міліції Луганського міського управління ГУМВС України у Луганській області із заявою про зникнення безвісти свого чоловіка. Ці відомості були внесені в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №12014130030002311 з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України. Про подальшу долю розслідування їй нічого невідомо. Згідно з відповіддю Головного слідчого управління МВС України від 17 вересня 2014 року, 17 вересня 2014 року приміщення СВ Жовтневого РВ було захоплене представниками так званої «Луганської народної республіки», у зв'язку з чим дізнатись інформацію про хід розслідування неможливо. Також, 15 червня 2014 року вона пішла до будівлі Луганської ОДА і написала заяву на ім'я [PERSON] про зникнення чоловіка. Чоловік, який приймав заяву, повідомив їй, що [PERSON] є затриманим і перебуває в приміщенні ЛОДА. Увечері того ж дня мені вдалось поспілкуватись з самопроголошеним «комендантом» будівлі Луганської ОДА, якого звуть, як я пізніше дізналась, [PERSON] (додаток 7). Він повідомив, що мого чоловіка зупинили на блок-посту. В машині у чоловіка був ноутбук. К а робочому столі ноутбука були статті «Как Россия хочет поставить Донбасе на колени», Путин х**ло», контактна переписка «Правого сектора», а також топографічні карти з нанесенням хрестиків - орієнтувань для збройних ударів. У зв'язку з цим його затримали та привезли в будівлю ЛОДА. Більше інформації я отримати не змогла. 16 червня 2014 року вона знов прийшла до приміщення ЛОДА. Разом з нею була подруга - [PERSON] Нічого не дізналась нового. 17 червня 2014 року вона знов прийшла до будівлі Луганської ОДА. З нею була подруга - [PERSON] Чоловік на вході повідомив, що його чоловіка перевели до будівлі Луганського обласного управління Служби безпеки України, ще знаходилась за адресою м.Луганськ, вул. Радянська, 79 і на той час так само захопленого бойовиками. Вона разом із [PERSON] пішла до цього приміщення. На вході їй повідомили, що [PERSON] в будівлі немає. 20 червня 2014 року друг сім'ї, [PERSON], дізнався від знайомих, що її чоловік помер в будівлі РДА і повідомив їй про це. [INFO] року вона разом із другом сім'ї [PERSON] повторно звернулась до СВ Жовтневого РВ. Разом вони повторно заявили про пропажу і ймовірну смерть [PERSON] У липні 2014 року вона змушена була покинути територію міста Луганськ. Про зникнення та імовірну смерть [PERSON] вона у липні 2014 року повідомила до підприємства з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн», де він працював. Підприємство звернулось до Служби безпеки України. 25 липня 2014 року Штабом Антитерористичного центру при Службі безпеки України була надана відповідь, що її чоловік, за наявною в них інформацією, внесений до переліку полонених. Пізніше, у 2015 році, Штаб АТЦ поінформував її, що за даними Міжвідомчого центру допомоги громадянам у питанням звільнення полонених, заручників та віднайдення зниклих безвісти, її чоловік значиться зниклим безвісти. 22 серпня 2014 року на підставі інформації Національного комітету Товариства Червоного Хреста України про викрадення її чоловіка слідчим відділом Сєвєродонецького міського відділу зазначеного ГУМВС відкрито кримінальне провадження №12014130370002557 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 Кримінального процесуального кодексу України - а саме - викрадення її чоловіка. На даний момент це кримінальне провадження триває. Воно неодноразово переводилось з одних правоохоронних органів до інших. В результаті кримінальне провадження знаходиться в Марківському відділі поліції Головного Управління Національної поліції в Луганській області і навіть змінило номер на № 12016130370003564 від 06 грудня 2016 року.. Проте, ані слідчим у справі, ані жодним іншим державним органам, неурядовим організаціям не відоме точне і достовірне місцезнаходження її чоловіка. У відповіді Марківського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Луганській області констатовано, що здійснити розшукові заходи, спрямовані на встановлення [PERSON] на території м. Луганськ не виявляється можливим в зв'язку з тим, що зазначений населений пункт перебуває на території, тимчасово не підконтрольній владі України З моменту затримання і зникнення [PERSON] минуло більше трьох років. З цього часу між українською владою та так званими «органами влади Луганської народної республіки» здійснювались обміни полоненими і жодного разу не було інформації про те, що є можливість визволити [PERSON] З 14 червня 2014 року вона з чоловіком не спілкувалась. На зв'язок з нею чи з їхніми дітьми не виходив. Таким чином, є всі підстави стверджувати, що її чоловік, [PERSON], помер. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила суду, що 13 червня 2014 року вони разом з чоловіком [PERSON] поїхали на власну дачу, а 14 червня 2014 року близько 14:00 годин [PERSON] вирушив назад до Луганська. На блок-посту його було затримано, в автомобілі знайдено ноутбук, де були дві статті про [PERSON], які чоловік скачав із сайту, щоб надати почитати їй. В подальшому, його помістили в облдержадміністрацію. З 15 червня 2014 року чоловік перестав виходити на зв'язок з нею, проте телефонний сигнал з адміністрації ще був. Вона вирушила до облдержадміністрації та написала заяву на ім'я [PERSON]. В адміністрації їй підтвердили факт того, що [PERSON] перебуває у них, також біля будівлі стояв і автомобіль чоловіка. Ввечері комендант будівлі розповів їй, що її чоловіка було затримано та він пробуде у них до з'ясування обставин, так як він являється коректувальником, у нього знайшли карту з хрестиками для позначень об'єктів обстрілу. О 22 годині вечора того ж дня до неї вишли два чоловіки з автоматами, які сказали, що [PERSON] говорить, що він - за Україну та те, що бажає, щоб все закінчилося мирно. Також, вони повідомили, що її чоловік є «правосеком». До вечора понеділка вона намагалася звернутися до всіх знайомих, зв'язувалася з працівниками підприємства, де працював чоловік, проте безрезультатно. На наступний день вона знову вирушила до адміністрації та хотіла побачитися із [PERSON]. Комендант будівлі розповів їй, що той бачив її чоловіка ввечері, коли останній курив, а наразі його перевели до будівної СБУ. Вона поїхала до будівлі СБУ, по спискам осіб, які там знаходилися, її чоловік не значився. Тоді, вона знову поїхала до адміністрації, але її туди не пропустили. 17 червня 2014 року вона обманним шляхом потрапила до будівлі адміністрації, де їй знову почали говорити, що її чоловіка там немає. Два подальших тижнів вона здійснювала всі можливі заходи для пошуку чоловіка, але вони результатів не дали. Друг сім'ї [PERSON] допомагав їй у пошуках чоловіка, шукав виходи на перемовників сторони, проте у відповідь вони отримували лише фразу: «Хочеш жити - забудь чоловіка». 20 червня 2018 року до Луганська приїхав перемовник та ще через день той зателефонував та повідомив, що її чоловіка немає у живих та те, що останній зізнався у тому, що працює у дивізії. Зазначила, що до цього вони з родиною не могли виїхати з даної території, так як невістка хворіла на рак, а мати чоловіка була хворою та не могла рухатися. Проте, після вказаних подій, 01 липня 2014 року вона вимушена була виїхати з м. Луганськ. В подальшому, кожні дві неділі вона їздила до м. Луганськ та зверталася до всіх державних органів, але ніхто не допомагав. Навіть, найближчі друзі просто відвернулися він неї та навіть не стали говорити про ці події, аргументуючи це тим, що проти її чоловіка порушено справу, що його немає в живих, у зв'язку з чим так як немає тіла, немає і діла. В жовтні 2014 року вони вскрили гараж та виявили те, що службове авто чоловіка пропало, як і пропав службовий ноутбук, де були карти переїзду чоловіка, оскільки він працював на табачному підприємстві та слідував за поставками. Також, вона відвідувала всі морги, переглядала тіла по фото, але чоловіка серед них не було. Були навіть тіла, яких неможливо було впізнати та їх ховали у братських могилах. Також, вони здавали ДНК зразки, але наразі співпадінь немає. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі їхнього представника відповідно до фактичних обставин справи. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 1984 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 6). 23 червня 2014 року заявник звернулася до Головного управління по боротьбу з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України щодо сприяння у встановленні місцезнаходження громадянина [PERSON] Згідно листа-відповіді Головного управління по боротьбу з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 25 липня 2014 року, за результатами проведених заходів встановлено, що звернення громадянки [PERSON] щодо зникнення її чоловіка [PERSON] співробітниками Жовтневого РВ ЛМУ ГУ МВС України в Луганській області 16 червня 2014 року внесено до ЄДР за № 12014130030002311. 25 червня 2014 року співробітниками Жовтневого РВ ЛМУ ГУ МВС України в Луганській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «розшук» № 909-14. На даний момент співробітниками міліції проводяться оперативно-розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження гр. [PERSON] (а.с. 19). Як вбачається з листа-відповіді Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ від 17 вересня 2014 року, станом на 17 вересня 2014 року приміщення СВ Жовтневого РВ було захоплено представниками так званої «Луганської народної республіки», у зв'язку з чим надати інформацію про хід розслідування кримінального провадження про зникнення безвісти гр. [PERSON] не виявляється можливим. 22 серпня 2014 року на підставі інформації Національного комітету Товариства Червоного Хреста України про викрадення [PERSON] слідчим відділенням Сєвєродонецького міського відділу зазначеного ГУМВС відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 (Незаконне позбавлення волі або викрадення людини) КПК України. Даних про місцезнаходження [PERSON] в матеріалах вказаного кримінального провадження не має, а тому з метою повного та неупередженого розслідування і встановлення обставин його викрадення, а також місця утримання працівниками СВ Сєвєродонецького МВ проводяться можливі слідчі (розшукові) дії (а.с. 14). Відповідно до витягу з кримінального провадження, у Марківському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області перебуває кримінальне провадження № 12016130370003564 за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 146 КК України, щодо повідомлення про те, що гр. [PERSON] 14 червня 2014 року повертався до дачної ділянки с. Хрестове. На блок-посту с-ща Металіст м. Луганське він був затриманий озброєними особами у комуфляжній формі, на теперішній час місцезнаходження останнього не відоме (а.с. 23). Факт наявності кримінального провадження також підтверджується повідомленням про початок досудового розслідування від 01 грудня 2014 року (а.с. 21). Згідно листа Марківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області від 24 травня 2018 року, матеріали справи оперативного обліку № 90914 втрачено у зв'язку з захватом влади в м. Луганськ з боку НЗФ так званої «ЛНР». Крім того, [INFO] року до ЧЧ Жовтневого РВ ЛМУ ГУ МВСУ в Луганській області надійшло повідомлення від гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] про те, що «йому зателефонував невідомий та сказав, що помер його друг [PERSON], [INFO]». В ході моніторингу мережі Інтернет, інформації щодо можливого місцезнаходження та наявних зв'язків [PERSON] не отримано. Здійснити розшукові заходи, спрямовані на встановлення [PERSON] та [PERSON] на території м. Луганськ не виявляється можливим в зв'язку з тим, що зазначений населений пункт перебуває на території тимчасово не підконтрольній владі України (а.с. 22). Відповідно до листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 14 липня 2015 року, за даними Міжвідомчого центру допомоги громадянам у питаннях звільнення полонених, заручників та віднайдення зниклих безвісти, станом на 13 липня 2015 року [PERSON] значиться зниклим безвісти (а.с. 20). Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що сім'ю заявника він знає з 2001 року, з [PERSON] він працював у філіалі підприємства «Імперіал Тобако Юкрейн» до 2013 року та мав з ним дружні стосунки. Після того, як розпочалися воєнні дії, він вже не працював на даному підприємстві, проте підтримував стосунки із [PERSON] та зустрічався з останнім. В червні 2014 року йому зателефонувала заявник та повідомила, що [PERSON] поїхав на їхню дачу, в подальшому почалися воєнні дії та він не повернувся додому. На наступний день заявник знову зателефонувала йому та повідомила, що ходила до державної адміністрації, [PERSON] перебував у них та у будівлі були сепаратисти. На наступний день він та заявниця спільно прийшли до адміністрації, але їм повідомили, що [PERSON] у них немає, у будівлі СБУ вони також не знайшли [PERSON]. Повернувшись до будівлі адміністрації, їх вже до будівлі не впустили. Зазначив, що він постійно возив заявницю до вказаних будівель, проте сам туди не заходив, так як турбувався за своє життя. В подальшому, він через свого знайомого дізнався телефон перемовника по обміну полонених, викупу людей - [PERSON] Він йому зателефонував та той йому повідомив, що [PERSON] можна не розшукувати, оскільки той підписав заяву, що він являється наводчиком батальйону правого сектору, а в подальшому він повісився у камері. Також пояснив суду, що заявник не зупинялася у пошуках чоловіка. Вони також їздили до Жовтневого РВД, писали відповідну заяву. Слідчий викликав заявницю для впізнання трупу. Впізнання відбувалося у Луганській обласній лікарні. До лікарні просто під'їхав автомобіль, трупи людей були вигружені. Після впізнання, заявник свого чоловіка серед вказаних трупів не впізнала. Серед знайомих [PERSON] ніхто після цих подій не бачив. Він особисто телефонував на підприємство, де вони разом працювали, останні зв'язувалися зі службою безпеки, фабрика була готова заплатити кошти за [PERSON] для його звільнення. Він цю інформацію передав перемовнику, але він чітко сказав, що [PERSON] немає в живих. 04 липня 2014 року він разом зі своєю сім'єю виїхав з даної території, але підтримував відносини із заявником по телефону, відправляв їй власні письмові пояснення щодо вказаних подій. Свідок [PERSON] пояснила суду, що заявницю вона знає з 1984 року, вони разом навчалися. [PERSON] вона знає з моменту його одруження із заявницею. З даною сім'єю вона мала товариські стосунки. Щодо обставин зникнення [PERSON] пояснила суду, що він 13 червня 2014 року поїхав на дачу, телефонував їм та запитував, як заводиться колонка з водою, просив придбати деякі запчастини. Вони придбали ці запчастини та в суботу хотіли поїхати на дану дачу, проте їх не випустили з міста, так як в районі с. Щастя відбувалися бойові дії. Після цього вони телефонували їхньому зятю, який також перебував в районі даної дачі та говорили, щоб всі звідти від'їжджали. Також, вони телефонували і [PERSON], проте він не повернувся з дачі. В понеділок вони зустріли заявницю, яка йшла на прийом до [PERSON] в державну адміністрацію. Проте, жодного сліду [PERSON] не було знайдено. 18 червня 2014 року вона виїхала на власну дачу, пробувши там півтора місяці, 27-28 серпня 2014 року вона взагалі виїхала до м. Київ та в м. Луганськ вже не могла повернулися. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Як роз'яснено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 року, на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Таким чином, з викладених фактів вбачається, що місцезнаходження гр. [PERSON] в період часу з 15 червня 2014 року по теперішній час не встановлено, при цьому у місці свого проживання останній не з'являється, відповідним відділом поліції проводяться розшукові заходи, за результатами яких встановити на сьогоднішній день місце перебування останнього не вбачається за можливе, що в своїх сукупності, враховуючи обставини зникнення гр. [PERSON], дає суду підстави припустити смерть даного громадянина. Щодо заявлених вимог щодо того, що датою смерті [PERSON], [INFO] вважати 20 червня 2014 року, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки за вимог ст.. 46 ЦК України така фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON], заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції про оголошення особи померлою. На підставі викладеного,

Outcome: partial