Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , який є її колишнім чоловіком, в якій просить встановити заходи тимчасового обмеження прав та покласти на [PERSON] строком на три місяці обов`язки, а саме: заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що 20 травня 2019 року рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від спільного шлюбу у них є п`ятеро неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають з нею в [ADDRESS] . Упродовж минулого та цього років заявник з дітьми потерпають від психологічного домашнього насильства з боку [PERSON] , яке не в змозі терпіти. Це погрози різного характеру, у тому числі погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження і образи нецензурними словами. [PERSON] постійно вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні приводи, особливо, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння, зокрема і в нічний час. У більшості випадків все відбувається в присутності дітей, чим завдається шкода їх психічному здоров`ю. З приводу конфліктів [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області.Бучацьким районним судом Тернопільської області [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства. Крім того, зазначила, що на даний час слідчим відділенням Бучацького відділення поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях по її заявах за фактом неправомірних дій [PERSON] . Заявник відчуває страх за себе, своїх дітей та вважає, що вона та діти є особами, які зазнають домашнього насильства. В судовому засіданні заявник та її представник адвокат Рекуш О.Р. заяву підтримали із мотивів, викладених у ній, просили її задовольнити. Заявник зазначила, що житло, у якому вона проживає разом з дітьми, а саме будинок [ADDRESS] , належить її колишньому чоловіку - заінтересованій особі [PERSON] [PERSON] проживає окремо від неї та дітей у с. Стінка Бучацького району Тернопільської області. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. За таких обставин, суд визнав за можливе розглядати заяву за відсутності заінтересованої особи [PERSON] на підставі доказів, наявних у матеріалах заяви, та за погодженням заявника та її представника. Заслухавши пояснення заявника, її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною першою статті 1 Закону передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст. 21 Закону передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Враховуючи положення Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що з 26 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2019 року (справа № 595/38/19) розірвано. Від спільного подружнього життя у [PERSON] та [PERSON] народилося п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14 лютого 2012 року, видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області; [PERSON] , [INFO] , як слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 січня 2007 року, виданого Стінківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 лютого 2010 року, виданим Стінківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області; [PERSON] , [INFO] , як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 лютого 2013 року, виданого Стінківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області; [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09 вересня 2015 року, видане Космиринською сільською радою Бучацького району Тернопільської області. Зі змісту заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що [PERSON] чинить психологічний тиск на неї, в тому числі і на їхніх дітей, вона відчуває страх за себе та дітей, які потребують захисту, з приводу конфліктів [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області. 02 травня 2019 року, 21 травня 2019 року та 05 грудня 2019 року Бучацьким районним судом Тернопільської області [PERSON] був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини [PERSON] . Як вбачається з витягу з ЄРДР № 12020215060000083 від 01 грудня 2020 року, згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/1793/20 від 26 листопада 2020 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України по заяві [PERSON] від 19 листопада 2020 року. Згідно витягу ЄРДР № 12020210060000221 від 01 грудня 2020 року, на підставі ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/1793/20 від 26 листопада 2020 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України по заяві [PERSON] від 19 листопада 2020 року. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи. У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суду не надано доказів, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо своїх неповнолітніх дітей. Як вбачаєтьсяіз інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 січня 2021 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника [PERSON] , а тому заяву слід задовольнити частково та видати обмежувальний припис щодо [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язку, зокрема, встановленого п. 6 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Приймаючи до уваги, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] , суд вважає, що в задоволенні вимоги заборони наближатися на відстань ближче 100 метрів до вказаного будинковолодіння слід відмовити, оскільки у даному випадку буде порушено його права на володіння та користування житлом. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial