Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, заінтересована особа: [PERSON] ( представник заінтересованої особи [PERSON]) про примусове лікування хворої на туберкульоз. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON], [INFO], має заразну форму туберкульозу. Зміни туберкульозного характеру у легенях виявлені у липні поточного року. Хвора направлена на стаціонарне лікування до обласного протитуберкульозного диспансеру. Стаціонар самостійно покинула 18.08.2016 року, перервав лікування. У подальшому [PERSON] неодноразово викликалася для продовження лікування та проходження контрольного обстеження, але й по цей час остання ігнорує рекомендації лікаря. При цьому хвора [PERSON] являється бактеріовиділювачем мікобактерій туберкульозу, потребує стаціонарного лікування та ізоляції від інших осіб. Не дивлячись на неодноразове попередження [PERSON], вона відмовляється від лікування та становить загрозу зараження інших осіб. У звязку з цим, заявник просить примусово направити [PERSON] на лікування до лікувально-профілактичного обєднання «Фтизіатрія», що розташоване за адресою : м. Дніпропетровськ, вул.. Бехтерева,12, строком на 4 місяці. Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні вимоги визнала та пояснила, що [PERSON] є її матірю, з якою вона не проживає. Мати лікуватися відмовляється. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності дійшов такого висновку. Згідно протоколу засідання лікарської комісії «Про удосконалення роботи з туберкульозом в районі при КЗ «Синельниківська ЦРЛ» ДОР» від 13.10.2016 року, на засіданні комісії було встановлено, що [PERSON] потребує стаціонарного лікування, ухиляється від рекомендованого лікування, продовжує виділяти мікобактерії туберкульозу в зовнішнє середовище, тобто має заразну форму туберкульозу, чим становить загрозу на зараження туберкульозом інших осіб, не дотримується встановленого протиепідемічного режиму. Вирішено примусово направити хвору [PERSON] на лікування до обласного протитуберкульозного диспансера строком на 4 місяці. Пунктами 12, 13 ч.1 ст. 1 Закону України « Про протидію захворювання на туберкульоз» передбачено, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Хворий на заразну форму туберкульозу - хворий на туберкульоз, у мокротинні якого виявляються мікобактерії туберкульозу, який є джерелом інфекції для осіб, які з ним контактують. Згідно ч. 3 ст.20 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобовязані : дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоровя під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обовязкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоровя; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. За приписами ч. 1 ст. 11 вищезазначеного Закону у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] необхідно отримати стаціонарне лікування від туберкульозу, проте вона відмовляється від його проходження, порушуючи протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За положеннями ч.3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз»\~примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого ( ч.4 ст. 11 вищезазначеного Закону). Згідно ч.2 п.10 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Частинами 1 та 2 ст.286 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації, суд ухвалює рішення, яким відхиляє або задовольняє заяву. Рішення про задоволення заяви, зазначеної у частині першій цієї статті, підлягає негайному виконанню та є підставою для примусової госпіталізації або продовження строку примусової госпіталізації особи в протитуберкульозному закладі на встановлений законом строк. Таким чином, суд вважає необхідним вимоги КЗ «Синельниківська ЦРЛ» ДОР» задовольнити частково, оскільки Законом України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначений строк, який не може перевищувати трьох місяців. На підставі викладеного, ст. ст.\~1,\~11,\~20,\~25 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», та

Outcome: partial