Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 20 січня 2005 року помер його батько [PERSON], якому за життя належала частка квартири [ADDRESS]. Заявник як спадкоємець першої черги за законом звернувся до державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини. Однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник стверджує, що він фактично без реєстрації постійно проживав разом з батьком за адресою: с. Софіївка (Валове) Криворізького району Дніпропетровської області, вул.. Рудишина, 40/6, оскільки батько хворів та потребував постійного догляду, інших родичів у батька не залишилося. За таких обставин заявник позбавлений можливості оформити право на спадщину за законом після смерті батька та просив суд встановити факт, що він постійно проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на 20 січня 2005 року за адресою: с. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області, вул.. Рудишина, 40/6. Заявник правом на участь в судовому засіданні не скористався, від його представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява, в якій він просив справу розглянути без участі заявника та його представників та задовольнити вимоги повністю (а.с. 14,25). Представник заінтересованої особи Софїівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надійшла заява Софіївського сільського голови № 359/2-13/15 від 25 липня 2017 року, в якій він не заперечував проти розгляду справи без представника сільської ради. (а.с. 21). В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку, вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що 20 січня 2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №728243 від 17 березня 2017 року (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, а саме: частку в квартирі [ADDRESS] (Валове) Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті з життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №48485088 від 20.07.2017 року [PERSON] за життя заповітів не складав (а.с. 24), отже спадкування після його смерті здійснюється за законом. Заявник [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 7), тобто спадкоємцем першої черги за законом. Як видно з листа Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 24 липня 2017 року №2418/02-14 (а.с. 22) після смерті [PERSON] до нотаріальної контори 11 квітня 2017 року звернувся лише заявник із заявою про намір прийняти спадщину, свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося. Інших спадкоємців судом не встановлено. Постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори від 27 червня 2017 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON], померлого 20 січня 2005 року, у звязку з тим, що спадкоємець пропустив 6-ти місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та у спадкоємця відсутні докази постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 9). За змістом норм статей 1268 - 1269 Цивільного кодексу України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Згідно з п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, № 296/5 у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Саме у звязку з тим, що [PERSON] на момент відкриття спадщини не був зареєстрований разом із спадкодавцем нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року також передбачено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що на день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою в [INFO], та на момент смерті з ним постійно проживав без реєстрації син [PERSON], що підтверджується довідкою Софіївської сільської ради Криворізького району № 594 від 04 липня 2017 року (а.с.10). [PERSON] на момент смерті 20 січня 2005 року був людиною похилого віку, інші його родичі дружина [PERSON] та син [PERSON] померли раніше за спадкоємця відповідно в 2002 та 2000 році (а.с. 11,12). Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини з метою оформлення спадкових прав.

Outcome: approved