Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Свою заяву мотивує тим, що він, [PERSON] народилася [INFO] року в [ADDRESS]. Однак з об'єктивних причин йому було видано паспорт громадянина України на ім'я [PERSON] і дата народження вказана [INFO] року, а тому в правовстановлюючому документові - Державному акті серії [NUMBER] від 18.06.1996 року на право приватної власності на землю площею 0,0976 розташованої в [ADDRESS], видавались згідно паспортних даних. З метою уникнення проблем, врегулювання розбіжностей у документі, а тому змушений звертатись з даною заявою до суд захистом свого права та інтересу. Просить заяву задоволити. У судове засідання заявник не з'явився, однак подав заяву 13.03.2018р. з якої видно, що він просить заяву заслухати у його відсутності, заяву в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документа підтримує та просить таку задовольнити, а тому суд вважає, що заяву слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі заяника, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] року в [ADDRESS], що підтверджується витягом з метри кальним, свідоцтвом про народження, виписки з акту народження та перекладом з польської мови на українську/а.с.15-18/, копією паспорта громадянина України виданого Франківським РВ ЛМУ УМВС у Львівській області 15.02.2002 року/а.с.11/, реєстраційної картки фізичної особи - платника податків/а.с.13/ та рішенням Франківського районного суду м.Львова від 21.08.2006 року/а.с.20/. Однак з об'єктивних причин заявникові попередній паспорт, було видано на ім'я [PERSON] і дата народження вказана [INFO] року, а тому правовстановлюючий документ - Державний акт серії [NUMBER] від 18.06.1996 року на право приватної власності на землю площею 0,0976 розташованої в [ADDRESS], виданого Верхньобілківською сільською радою народних депутатів видавались згідно паспортних даних. Оскільки у правовстановлюючому документові в імені заявника було допущено помилку, а саме як вказано «Омелян», а не «Еміліан-Олександр», а тому призводить у неточність власника даного документу. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз'яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. Окрім цього, встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у ст.2 ЦПК України. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому, вимоги, викладені у заяві підлягають до задоволення.

Outcome: approved