Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] помер його брат [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав у м. Брянка, Луганської області, Україна. Заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть українського зразка, оскільки копія лікарського свідоцтва про смерть його брата була видана на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту його смерті потрібно заявнику з метою отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Заявник в судове засідання не з`явився, у заяві про встановлення факту смерті особи просив розглянути справу без його участі. Представник заінтересованої особи Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та вирішити справу на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання здійснюється судом, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно із копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Верхній Іскубаш, Кукморського району, Татарстан, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що заявник [PERSON] має право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦПК України, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними в матеріалах справи. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 19, складеною за формою первинної облікової документації № 106/у, затвердженою «Наказом» «Міністерства охорони здоров`я Луганської народної республіки» № 591 від 28.08.2015 року та виданою 16 січня 2020 Державною установою «Брянською центральною міською багатопрофільною лікарнею» Луганської Народної Республіки», [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Брянка, «Луганської Народної Республіки», а саме вдома за адресою: [ADDRESS] , у віці 59 років, внаслідок недостатності кровообігу, диффузного кардіосклерозу. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 січня 2020 року «Відділом записів актів цивільного стану Брянківського міського управління юстиції Міністерства юстиції «Луганської Народної Республіки», [PERSON] (російською), [INFO] , помер [INFO] у місті Брянка «Луганської Народної Республіки», про що складено відповідний актовий запис № 37. Відповідно до відмови у проведенні державної реєстрації смерті Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 280/21.19-31 від 12.03.2020, у проведенні державної реєстрації смерті на підставі пред`явлених документів заявнику [PERSON] було відмовлено. Суд враховує, що м. Брянка, Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті померлого брата у встановленому законом порядку. При цьому, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Враховуючи вищевикладені обставини та письмові докази, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець с. Верхній Іскубаш, Кукморського району, Татарстан, помер [INFO] у місті Брянка, Україна, у віці 59 років, внаслідок недостатності кровообігу, диффузного кардіосклерозу. При цьому органи державної реєстрації актів цивільного стану на території України, яка підконтрольна органам влади України, не можуть зареєструвати факт його смерті, адже копія лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] видані установою, яка розташована на тимчасово окупованій території України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення.

Outcome: approved