Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який було розірвано на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 12.03.2020 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] постійно вчиняє щодо заявника психологічне та фізичне насильство, а саме: приходить за місцем мешкання та за місцем роботи і висловлюється на її адресу грубою нецензурною лайкою, ображає та погрожує, залякує фізичною розправою, завдає тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявник вимушена була викликати співробітників органів поліції, які фіксували вказані обставини та склали щодо останнього протоколи про адміністративні правопорушення від 30.07.2020 року та від 24.10.2020 року. Все вищевказане відбувається в присутності дитини. [PERSON] зловживає спиртними напоями, психологічне та фізичне насильство щодо заявника вчиняв і під час перебування у шлюбі. На підставі викладеного, заявник, як особа, яка зазнала домашнього насильства, просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , яким протягом шести місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: - наближатися ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також місця роботи [PERSON] - магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] ; - вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, оскільки її участь в судовому засіданні становить загрозу подальшого насильства для неї. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно з вимогами ч. 9 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що заявник [PERSON] з 18.11.2016 року по 11.04.2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 12.03.2020 року, яке забрало законної сили 11.04.2020 року. При зверненні до суду з заявою [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] постійно вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, а саме: приходить за місцем мешкання та за місцем роботи і висловлюється на її адресу грубою нецензурною лайкою, ображає та погрожує, залякує фізичною розправою, завдає тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявник вимушена була викликати співробітників органів поліції, які фіксували вказані обставини та склали щодо останнього протоколи про адміністративні правопорушення від 30.07.2020 року та від 24.10.2020 року, що підтверджується копіями відповідних протоколів про адміністративні правопорушення. [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) за вчинення домашнього насильства відносно заявника [PERSON] , що підтверджується копією постанови Новоайдарського районного суду Луганської області від 28.09.2020 року. Матеріали справи за проколом про адміністративне правопорушення від 24.10.2020 року, на час розгляду даної справи, перебувають на розгляді в Новоайдарському районному суді Луганської області. Частиною 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Оцінюючи ризики продовження вчинення насильства суд бере до уваги той факт, що [PERSON] систематично умисно вчиняє дії психологічного характеру, внаслідок яких може бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та видачі обмежувального припису строком на шість місяців. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису. Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. У відповідності до ч. 3 ст. 350-3 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved