Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона, не перебуваючи у шлюбі, [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Хрустальний Луганської області народила дитину - хлопчика та отримала медичне свідоцтво про народження, яке не є дійсним на території України. У зв`язку з чим просила суд винести рішення, яким встановити факт народження дитини - хлопчика [PERSON] , який народився [INFO] на тимчасово окупованій території України в м. Хрустальний Луганської області; батьки дитини: мати - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Берестівка Липоводолинського району Сумської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; батько відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України - [PERSON] , громадянин України; за рахунком перша дитина народжена у матері. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в своїй заяві просила справу розглядати без її участі та без участі її представника [PERSON] . Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про згоду із задоволенням заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, перевіривши наведені в заяві доводи, суд вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З наданої суду копії медичного свідоцтва про народження № 278 від 07.08.2019 року, виданого лікарем медичної установи на території не підконтрольній Україні, вбачається, що [PERSON] в м. Хрустальний Луганської області народила [INFO] при одноплідних пологах першу дитину - хлопчика. У зв`язку із вищевикладеним, орган державної реєстрації актів цивільного стану не може зареєструвати факт народження дитини, адже медичний факт народження дитини зафіксований на тимчасово окупованій території України. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи вказане медичне свідоцтво про народження, виданого лікарняною установою на тимчасово окупованій території України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що надана заявником копія медичного свідоцтва про народження є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] в м. Хрустальний Луганської області народила [INFO] при одноплідних пологах першу дитину - хлопчика. При цьому, визнання судом факту народження дитини надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України. Пунктом 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником в обґрунтування своїх вимог є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved