Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся із заявою до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої вказав, що він отримує пільгову пенсію по інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом або профзахворюванням відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії були зараховані періоди пільгового стажу за особливий характер роботи або умов праці, які необхідно для призначення пільгової пенсії, підтверджені довідками виданими ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та Шахтоуправлінням «Південнодонбаське». Період роботи з 23.02.1998 року по 31.10.2000 року у підрозділі «Шахта «Трудівська» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» не зараховано до пільгового стажу. Для підтвердження особливого характеру роботи або умов праці, заявник надав Управлінню обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Довідку від 31.03.2021 року №107. Підставою для відмови [PERSON] у врахуванні довідки від 31.03.2021 року №107 пенсійним органом зазначено неможливість перевірки даних з первинними документами, у зв`язку з знаходженням вказаних підприємств на непідконтрольній Україні території, тому такі довідки не можуть братися до уваги при розрахунку пенсії. З урахуванням викладеного заявник просить встановити факт, що він в період з 23.02.1998 року по 31.10.2000 року постійно працював у відособленому підрозділі «Шахта «Трудівська» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», а саме: з 23.02.1998 року учнем гірничоробочого підземного, дільниці підземних робіт, дільниці конвеєрного транспорту і отримував тарифну ставку підземного робочого; з 10.04.1998 року по 28.11.1999 року гірничоробочим підземним 3 розряду дільниці конвеєрного транспорту; з 29.11.1999 року по 31.10.2000 року прохідником підземним 4 розряду дільниці підземних робіт, гірничо капітальних робіт; вказані роботи відносяться до Списку №1 затвердженого Постановою КМ України від 11.03.1994 року №162. Встановлення юридичного факту необхідно заявнику для проведення перерахунку пільгової пенсії. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі та без фіксування судового засідання технічними засобами, заяву підтримує (а. с. 40). Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з`явилася, надала до суду відзив, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні заяви, оскільки надані заявником Довідки видані установою, що знаходиться на непідконтрольній території України і органи Пенсійного фонду не мають можливості здійснити перевірку відображених в них сум заробітної плати з первинними документами страхувальника, такі довідки не можуть братися до уваги при розрахунку пенсії (а. с. 26-28). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ч. 3 ст.211, ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що заявник [PERSON] отримує пільгову пенсію по інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом або профзахворюванням відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії були зараховані періоди пільгового стажу за особливий характер роботи або умов праці з 20.11.2000 року по 30.09.2014 року, які необхідні для призначення пільгової пенсії, підтверджені довідками виданими ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та Шахтоуправлінням «Південнодонбаське». Період роботи з 23.02.1998 року по 31.10.2000 року у підрозділі «Шахта «Трудівська» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» не зараховано до пільгового стажу. Для підтвердження особливого характеру роботи або умов праці, заявник надав Управлінню обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України Довідку від 31.03.2021 року №107 (а.с.14,15). Підставою для відмови [PERSON] у врахуванні Довідки від 31.03.2021 року №107 пенсійним органом зазначено неможливість перевірки даних з первинними документами, у зв`язку зі знаходженням вказаних підприємств на непідконтрольній Україні території, тому такі довідки не можуть братися до уваги при розрахунку пенсії (а.с.16-18). Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (ст. 48 Кодексу законів про працю України). Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Статтями 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дії Конституції та законів України. Крім того, згідно ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконним, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Пенсійним органом не доведено, що заявником не було надано необхідних документів для призначення пенсії з урахуванням відповідних довідок. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Законом України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року (справа «Кечко проти України») зазначено, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. За таких обставин, суд дійшов висновку, що в супереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист, ГУ ПФ України в Київській області безпідставно не врахував всі обставини справи, при вирішенні питання про призначення пільгової пенсії. Суд дійшов висновку, що дані обставини призводять до складнощів у вирішенні питання про призначення пільгової пенсії заявнику. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як від цього залежить дотримання його прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, тому суд дійшов висновку про задоволення заяви в цій частині. Щодо вимог заявника [PERSON] віднести вказані робити до Списку №1 затвердженого Постановою КМ України від 11.03.1994 року №162 варто зауважити, що суд не наділений такими повноваженнями. Також суд звертає увагу заявника, що Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» №162 від 11.03.1994 року втратила чинність. У відповідності до вимог ч.7 ст.294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: partial