Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви посилається на те, що 12 серпня 2001 року вона уклала шлюб із [PERSON] , який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.05.2020р. розірвано. Зазначає, що після розірвання шлюбу [PERSON] змінив своє ставлення до неї, в гіршу сторону, неодноразово застосовував по відношенню до неї фізичне та психологічне насильство, внаслідок чого вона неодноразово зверталася із заявами в поліцію, за результатами чого відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративне правопорушення серії АПР 18 №№5279, 528016, 527989, 528017 за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП за якими останнього постановами Ківерцівського районного суду Волинської області було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. Посилаючись на вищевказані обставини, просить суд постановити рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника [PERSON] , жителя [ADDRESS] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: - заборонити перебувати в місці проживання (перебування) заявниці, за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань до 2 км. до місця проживання (перебування), а саме до квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; - заборонити йому особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона перебуває у місці, невідомому для [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити листування, телефонні переговори із нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявник [PERSON] в судовому засіданні не з`явилась. Представник заявника - адвокат Мацей А.М. заяву підтримав з підстав викладених у ній, просив задовольнити її в повному об`ємі. Також доповнив, що відносно [PERSON] 28.12.2020р. порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України за заподіяння заявниці легких тілесних ушкоджень. Його довірительці [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 квартири за вищевказаною адресою. У даному помешканні без прописки проживає [PERSON] , разом із заявницею та дітьми і така його поведінка по відношенню до колишньої дружини є неприпустимою, а тому просить встановити відносно [PERSON] обмежувальний припис. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у який просить розгляд справи проводити у його відсутності, в задоволенні заяви просить відмовити. Вказує, що забезпечує сім`ю матеріально, а спільне помешкання, квартира, купувалась за його кошти. Заслухавши пояснення представника заявника - адвоката Мацея А.М., дослідивши надані докази та матеріали справи №158/2691/20, провадження №3/0158/937/20, справи №158/1917/20, провадження 3/0158/672/20, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця та заінтересована особа по справі - [PERSON] перебували у шлюбі з 12.08.2001р., який заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.05.2020р. розірвано. За час спільного проживання у шлюбі народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). Заявниця зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , якій на праві власності згідно договору купівлі продажу від 30.07.2007р. належить 1/2 частина даної квартири (а.с. 30-31). Місцем реєстрації заінтересованої особи - [PERSON] є с. Підріжжя, Ковельського району Волинської області, однак зі слів представника заявника він фактично проживає у вищевказаній квартирі разом із колишньою дружиною та дітьми за вищевказаною адресою (а.с. 6, 34-36). Постановами Ківерцівського районного суду Волинської області від 31.07.2020р. у справі №158/1917/20, провадження №3/0158/672/20, від 04.11.2020р. у справі №158/2691/20, провадження №3/0158/937/20, досліджених в судовому засіданні, [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно заявниці по справі [PERSON] (а.с. 11-12). Як вбачається, із відповіді Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області, за систематичне вчинення домашнього насильства [PERSON] попереджено про відповідальність передбачену ст. 126-1 КК України (а.с. 10). Крім того, 28.12.2020р. Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області за заявою [PERSON] відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за фактом завдання заявниці легких тілесних ушкоджень за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 39). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства: Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон №2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Пунктами 2, 5 ч. 2 ст. 3 Закону 2229-VIII передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Частиною 4 ст. 26 Закону передбачено, що обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. З огляду на викладене, враховуючи суспільні інтереси суд приходить до переконання, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial