Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Заявник звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла 16 січня 2017 року за адресою: вул. Петровського, 123, м. Луганськ, причина смерті ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення лівої молочної залози. В обґрунтування заяви зазначила, що 16 січня 2017 року померла її мати [PERSON]. Звернувшись з заявою до Новопсковського районного ВДРАЦС Головного ТУЮ у Луганській області про видачу свідоцтва про смерть [PERSON], вона отримала відмову у видачі свідоцтва в звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Встановлення факту смерті матері необхідно їй для проведення державної реєстрації смерті в установленому законом порядку, цей факт має для неї юридичне значення. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень не має, рішення просять прийняти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії ЕК №901435 виданого 14 липня 1998 року Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, заявник [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 24.01.2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник фактично проживає за адресою: [INFO]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД №277840 виданого 21 жовтня 1995 роком Артемівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луганська, [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила прізвище на «Бугаєвська». 01.10.2010 року шлюб укладений позивачем було розірвано, що підтверджується рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 01.10.2010 року. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЕД №435621 виданого 12 грудня 1974 року Камянобрідським відділом ЗАГСу Ворошиловградської області, матірю заявника є [PERSON]. Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕН № 648608, [PERSON], народилася 24 грудня 1947 року в селищі Коксовський Ростовської області, Росія, адреса місця проживання, яка зазначена в паспорті вул. Петровського, 123, м. Луганськ, Луганська область. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 18 виданих 17 січня 2017 року лікарем [PERSON], мати заявника [PERSON], [INFO], померла 16 січня 2017 року в м. Луганськ, причина смерті ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення лівої молочної залози. Відповідно до свідоцтва про поховання реєстраційний номер 63 від 17 січня 2017 року, [PERSON] похована 17.01.2017 року на кладовищі «Остра могила» м. Луганська. Будучи допитаним у судовому засіданні у якості свідка заявник [PERSON], пояснили, що [PERSON] помер 16 січня 2017 року в м. Луганськ та була похована на кладовищі «Остра могила» в м. Луганськ. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка [PERSON], пояснив, що зі слів колишньої дружини [PERSON] йому стало відомо, що [PERSON] помер 16 січня 2017 року в м. Луганськ. Як вбачається з листа № 871/02.2-3.19 від 23.01.2017 р. Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. При оцінці лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 18 виданих 17 січня 2017 року лікарем [PERSON], як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.ст. 26, 27, 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, кожен чинний договір є обов'язковим для його учасників і повинен добросовісно виконуватись; учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору; договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об'єкта і цілей договору та з урахуванням будь-яких відповідних норм міжнародного права, які застосовуються у відносинах між учасниками. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За таких підстав, надані до суду лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причини смерті № 18 видані 17 січня 2017 року лікарем [PERSON], згідно яких [PERSON], [INFO], померла 16 січня 2017 року в м. Луганськ, причина смерті ракова інтоксикація, злоякісне новоутворення лівої молочної залози - суд визнає належними і допустимими\~доказами на підтвердження факту смерті. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської області тимчасово окупованими територіями» за № 254-III від 17 березня 2015 року та розпорядження КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Луганськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.2 ст.259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Встановлення факту смерті [PERSON], померлої 16.01.2017 року має для заявника юридичне значення, оскільки вона зможе зареєструвати факт смерті матері в порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вважає, що доводи заявника є законними, обґрунтованими і підтверджені наявними у справі доказами показаннями свідка та показаннями заявника допитаного у якості свідка, а тому заява про встановлення факту смерті [PERSON], померлої 16.01.2017 року - підлягає задоволенню. У відповідності до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у даній справі про встановлення факту смерті [PERSON] слід допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved