Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та її померлою бабцею [PERSON] , яка померла [INFO] , та встановлення факту її спільного проживання з бабцею по [ADDRESS] на час її смерті, а саме на [INFO] . Обґрунтовує заяву тим, що 06 листопада 1993 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно своєму синові [PERSON] 18 квітня 2000 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму синові [PERSON] [INFO] її батько [PERSON] помер. [INFO] померла її бабця [PERSON] . На час смерті [PERSON] вона проживала разом із нею по [ADDRESS] . У зв`язку зі смертю батька до відкриття спадщини після смерті [PERSON] вона є спадкоємцем за правом представлення. Однак, наявні розбіжності у написанні прізвища її бабці, зокрема у свідоцтві про смерть бабці прізвище зазначено « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть батька заявника - « [PERSON] ». Крім цього, вона просить встановити факт спільного проживання разом із бабцею [PERSON] , оскільки з 2010 року проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Через зазначені розбіжності, які поставили під сумнів родинні відносини заявника з її бабцею, та через відсутність реєстрації бабці разом з нею вона не може у повній мірі реалізувати свої спадкові права. Ухвалою суду від 06 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд 08 квітня 2020 року на 15 год. 30 хв. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання у зазначену дату і час розгляд справи відкладено на 12 травня 2020 року на 14 год. 30 хв. У зв`язку з ненаданням приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. на запит суду спадкової справи №75/2016 від 06 квітня 2016 року, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , розгляд справи відкладено на 11 червня 2020 року на 10 год. 00 хв. та зроблено повторний запит. 12 травня 2020 року заявник [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, згідно з якою заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. 02 червня 2020 року представник заінтересованої особи - Пилипченської сільської ради Борщівського району Тернопільської області подав заяву про розгляд справи без його участі, просив заяву [PERSON] задовольнити. За вказаних обставин відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00023545898 від 31 липня 2019 року. У вказаному витязі у графі «Відомості про батька» зазначено « [PERSON] », у графі «Відомості про матір» зазначено « [PERSON] ». [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 червня 2010 року. У вказаному свідоцтві про народження у графі батько зазначено « [PERSON] ». Як слідує зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20 квітня 2010 року, [PERSON] та [PERSON] 07 березня 2008 року уклали шлюб. Прізвище дружини після одруження - « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 вересня 2009 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 жовтня 2019 року. Як убачається з довідки № 243 від 26.02.2020р., виданої виконкомом Пилипченської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , 1921 року народження, яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована в с. Пилипче Борщівського району Тернопільської області, але фактично там не проживала. Згідно з довідкою №1-241 від 12 травня 2020 року, виданою ПП «Східний масив», [PERSON] проживала разом із [PERSON] до дня смерті по [ADDRESS] , без реєстрації. На запит суду приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М. було надано копії матеріалів спадкової справи №75/2016, заведеної після смерті [PERSON] . Як убачається з матеріалів спадкової справи №75/2016, 06 листопада 1993 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла житловий будинок, гроші, які знаходяться в ощадбанку 925 крб. разом з процентами та інше майно з чого воно б не складалося, і де б воно не було, та все те, на що вона за законом матиме право [PERSON] . До заяви заявником було долучено копію дубліката заповіту від 18.04.2000р., з якого вбачається, що все майно з чого воно б не складалося, і де б воно не було, та все те, на що [PERSON] за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] . У матеріалах спадкової справи цей заповіт відсутній. 06 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №75/2016. Як убачається з листа приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М. №253/02-32 від 06 квітня 2016 року, нотаріус не може встановити факт спільного проживання [PERSON] з померлою [PERSON] на день її смерті. Також, при огляді наданих документів було виявлено розбіжності у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , де прізвище спадкодавця зазначено « [PERSON] », та у свідоцтві про смерть сина спадкодавця серії [NUMBER] , де прізвище померлого зазначено « [PERSON] ». Рекомендовано [PERSON] звернутися до суду для встановлення вказаних фактів. Таким чином, після смерті бабці заявник має намір оформити свої спадкові права, однак у неї виникли труднощі в їх реалізації через наявність розбіжностей в написанні прізвища бабці у свідоцтві про смерть та у свідоцтві про смерть її батька. Крім цього, заявник не може в позасудовому порядку підтвердити факт спільного проживання разом із спадкодавцем, оскільки на день смерті [PERSON] її зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання не співпадало. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Даний перелік справ не є виключним. Згідно з ч. 2 ст. 395 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. ст. 315-319 ЦПК України у в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Судом установлено, що за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму синові [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON] 06 квітня 2016 року заявник [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] склала заповіт в інтересах тільки свого сина [PERSON] , і після її смерті не визначила інших спадкоємців за заповітом, відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом після смерті [PERSON] одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України діти спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування. Згідно з частиною першою статті 1266 ЦК України ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкують внуки, правнуки спадкодавця. За своєю суттю спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування і за яким суб`єктами спадкування стають певні спадкоємці за законом. [PERSON] був сином спадкодавця і спадкоємцем першої черги за законом. Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених судом фактичних обставин, [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] за правом представлення свого батька [PERSON] , який помер до відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення. Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права за таких же обставин викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду №539/2170/17 від 26 вересня 2018 року, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до правовідносин у даній справі. Через розбіжності в написанні прізвищ [PERSON] та її сина і батька заявниці - [PERSON] , а також у зв`язку з тим, що на день смерті [PERSON] її зареєстроване місце проживання та фактичне місце проживання не співпадало, [PERSON] не може реалізувати свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріуса. На підставі зібраних у справі доказів судом установлено, що [PERSON] до дня смерті - [INFO] була зареєстрована в с. Пилипче Борщівського району Тернопільської області, але фактично проживала разом із [PERSON] по [ADDRESS] без реєстрації. Розбіжності в написанні прізвищ [PERSON] та її сина і батька заявниці - [PERSON] , на думку суду, мають технічний характер і сумнівів у їх родинних відносинах із [PERSON] не викликають. З матеріалів справи, в тому числі враховуючи надану нотаріусом засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , не вбачається наявності інших спадкоємців після її смерті чи можливого спору щодо спадкових прав та обов`язків інших осіб. Аналізуючи зібрані у справі докази, в суду не виникає сумнівів у достовірності фактів родинних відносин між [PERSON] та її померлою бабцею [PERSON] та спільного проживання [PERSON] разом із [PERSON] на час її смерті [INFO] , а необхідність їх встановлення зумовлена вагомістю поновлення порушених спадкових прав заявника. Тому, з метою недопущення порушення прав заявника, реалізація яких залежить від доведеності факту родинних відносин між нею та її бабцею та факту їх спільного проживання на час смерті [PERSON] [INFO] , суд приходить до переконання про необхідність встановлення цих фактів судом. З цих підстав заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає до задоволення.

Outcome: approved