Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов'язків: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та місця праці постраждалої особи ТзОВ «Ріксус Прикарпаття» за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Городище, 8 строком на 6 місяців. заборонити [PERSON] вести телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців. заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON], якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців. В заяві посилалась на те, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] Заінтересована особа [PERSON], [INFO] є її сином та проживає разом з нею, ніде не працює. На думку [PERSON] є наркозалежною особою, тому вона потерпає від насильства з його сторони вже протягом кількох років. Поведінка сина негативно впливає на її здоров'я та працездатність. Під впливом наркотичних засобів син не контролює свої дії (вчинки). Ці всі події спостерігає неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], що також негативно впливає на її психічний стан, вона переживає, дратується, лякається. Заявник неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів починаючи з 2017 року, проте це не дало жодного результату і [PERSON] не змінив своєї поведінки. Йому неодноразово виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї, він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім'ї. 26 серпня 2018 року [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім'ї. Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 18 вересня 2018 року у справі № 438/1181/18 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.І КпАП України та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. 10 листопада 2018 року [PERSON] вдруге протягом року вчинив домашнє насильство в сім'ї. Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 07 грудня 2018 року у справі № 438/1505/18 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.І КпАП України та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. 10 листопада 2018 року [PERSON] наніс [PERSON] легкі тілесні ушкодження у вигляді кусаної рани на зовнішньо-боковій поверхні лівого передпліччя. Згідно Вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 22 січня 2019 року у справі № 438/1522/18 (провадження № 1-кп/457/25/19) [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин. 21 грудня 2018 року та 18 лютого 2019 року комісією у складі представників структурних підрозділів, відповідальних за реалізацію державної політики щодо попередження насильства в сім'ї складено акти з'ясування обставин вчинення насильства в сім'ї або реальної загрози його вчинення. [PERSON] вчиняє насильство щодо [PERSON] протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом. Після кожного рішення суду він і надалі погрожує розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для здоров'я є дуже високою, і тому звертаєся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. Ухвалою суду від 20 березня 2019 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. У судове засідання заявниця не з'явилася, подав заяву про розгляд справи у її відсутності, просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Беручи до уваги строк протягом якого може бути розглянути дана справа, суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Вирішуючи заяву, суд виходить з наступного. Згідно ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст. 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст. 350-4 ЦПК Українив заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Згідно ст.350-5ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Так, судом встановлено наступне. [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] Заінтересована особа [PERSON], [INFO] є її сином та проживає разом з нею, ніде не працює. [PERSON] потерпає від насильства з сторони сина [PERSON] вже протягом кількох років. Поведінка сина негативно впливає на її здоров'я та працездатність. Під впливом наркотичних засобів син не контролює свої дії (вчинки). Ці всі події спостерігає неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], що також негативно впливає на її психічний стан, вона переживає, дратується, лякається. Заявник [PERSON] неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів починаючи з 2017 року, проте це не дало жодного результату і [PERSON] не змінив своєї поведінки. Йому неодноразово виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї, він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, що свідчить про систематичність вчинення насильства в сім'ї. 26 серпня 2018 року [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім'ї. Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 18 вересня 2018 року у справі № 438/1181/18 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.І КпАП України та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. 10 листопада 2018 року [PERSON] вдруге протягом року вчинив домашнє насильство в сім'ї. Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 07 грудня 2018 року у справі № 438/1505/18 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.І КпАП України та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. 10 листопада 2018 року [PERSON] наніс [PERSON] легкі тілесні ушкодження у вигляді кусаної рани на зовнішньо-боковій поверхні лівого передпліччя. Згідно Вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 22 січня 2019 року у справі № 438/1522/18 (провадження № 1-кп/457/25/19) [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин. 21 грудня 2018 року та 18 лютого 2019 року комісією у складі представників структурних підрозділів, відповідальних за реалізацію державної політики щодо попередження насильства в сім'ї складено акти з'ясування обставин вчинення насильства в сім'ї або реальної загрози його вчинення. [PERSON] вчиняє насильство щодо [PERSON] протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом. Після кожного рішення суду він і надалі погрожує розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом№ 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів представника заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Як визначено п.3, 6, 7, 8 та 14 ч.1, ст.1 цього ж Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоровю особи Враховуючи викладене вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами пунктів 5 та 6 частини 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов'язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч.1 ч.2 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі, оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON], шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов'язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved