Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , на час своєї смерті [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS] , удвох із [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог заявник зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . Заявник зазначає, що на момент смерті разом з матір`ю проживав його батько [PERSON] , який 26.11.2019 подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. 26.11.2019 заявник звернувся до Другої сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи тим, що заявником не надана довідка органу реєстрації місця проживання для встановлення кола спадкоємців у відповідності до ст. 1268 ЦК України. Заявник посилається на те, що таку довідку надати неможливо, оскільки смерть спадкодавця сталася на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, тому він змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.02.2020 провадження у справі відкрито, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 03.03.2020. 03.03.2020 судове засідання відкладено до 01.04.2020 у зв`язку з неявкою заявника. 01.04.2020 за клопотанням заявника судове засідання відкладено до 04.05.2020. 04.05.2020 за клопотанням заявника судове засідання відкладено до 27.05.2020. 27.05.2020 за клопотанням заявника судове засідання відкладено до 24.06.2020. 24.06.2020 за клопотанням заявника судове засідання відкладено до 07.08.2020. 07.08.2020 за клопотанням заявника судове засідання відкладено до 03.09.2020. 03.09.2020 судове засідання відкладено до 02.11.2020 у зв`язку з неявкою учасників справи. Заявник в судове засідання, призначене на 02.11.2020, не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направив, причини неявки не повідомив. В заяві просив справу розглядати без його участі. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направили, причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані заявником докази на обґрунтування заявлених вимог, дійшов до такого висновку. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [INFO] в м.Петрово-Красносілля, м. Хрустальний Луганської області внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії померла мати заявника [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Микитівка Антрацитівського району Луганської області, громадянка України, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02.01.2019 у справі ЄУ №420/2045/18 за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та факту смерті, заінтересована особа - Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Таким чином заявник [PERSON] у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Окрім заявника, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 16.02.1963. Суд встановив, що Другою сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою 11.03.2019 була заведена спадкова справа №63874068 (номер у нотаріуса 43/2019) щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55404001 від 11.03.2019. Враховуючи, що після смерті матері заявника [PERSON] залишилась спадщина, заявник [PERSON] 26.11.2019 звернувся до Другої сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на отримання пенсії, яка належала його матері, але не була отримана нею за життя. Однак постановою від 26.11.2019 державним нотаріусом Другої сєвєродонецької державної нотаріальної контори Боровською С.М. заявнику було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на отримання пенсії після смерті [INFO] його матері [PERSON] у зв`язку з неможливістю визначити коло осіб, що прийняли спадщину. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Стаття 1296 ЦК України і ст. 67 закону України «Про нотаріат» передбачають, що спадкоємець, саме який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У частинах 3 і 4 ст. 1268 ЦК України зазначено коло спадкоємців, які вважаються такими спадкоємцями, що спадщину прийняли, а саме: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; якщо спадкоємець є малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена. Ці спадкоємці навіть не подавши протягом 6 місяців заяви про прийняття спадщини, вважаються спадкоємцями, що прийняли спадщину, якщо не відмовляться від неї в той же шестимісячний строк. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом наявності або відсутності вищевказаних осіб може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем, яка повинні бути оформлені відповідно до законодавства України і відповідними уповноваженими органами. За цією ж довідкою можна визначити коло спадкоємців відповідно до ст. 1268 ЦК України. Оскільки спадкоємець [PERSON] проживала в с. Микитівка Антрацитівського району Луганської області, тобто на території, де проводилася антитерористична операція та де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, заявник [PERSON] не може надати нотаріусу довідку органу реєстрації місця проживання спадкодавця на момент відкриття спадщини, як і не має можливості нотаріальна контора зробити запит в порядку ст. ст. 4, 46 Закону України «Про нотаріат» до відповідних уповноважених органів, що і стало підставою для відмови нотаріуса заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Главою 6 розділу IV ЦПК України визначено розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.5 ч.1 ст. 293, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема - справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02.01.2019 у справі ЄУ № 420/2045/18, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 02.02.2019, а тому у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Той факт, що спадкодавець [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , встановив і нотаріус у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.11.2019. Тож суд виходить з того, що місце проживання спадкодавця [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] зареєстрованим місцем проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] . Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Разом з тим, під час судового розгляду справи суд встановив, що у паспорті спадкоємця [PERSON] є відмітка про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Метою встановлення факту проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] є реалізація заявником права на спадкування після матері. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню, оскільки вона законна, обґрунтована, підтверджена наявними в справі письмовими доказами. Разом з тим, надані заявником письмові пояснення свідка [PERSON] та заявника [PERSON] , суд не може визнати допустимими доказами у справі, оскільки вони надані з порушенням принципу безпосередності та вимог ст. ст. 90, 91, 92, 230 ЦПК України, без допиту вказаних осіб в судовому засіданні, без попередження судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та за відмову від давання показань та без приведення до присяги останніх, без надання можливості ставити свідкам питання по суті вимог. Суд також не приймає до уваги посилання заявника на домову книгу, оскільки відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» домова книга не відноситься до переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved