Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У заяві вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У 2019 році постало питання щодо продажу належної їй квартири, однак, при зверненні нею до приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Ставицької Л.Г. із необхідним пакетом документів, у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у написанні її прізвища у паспорті та у написанні прізвища у договорі купівлі-продажу маються розбіжності, а саме: замість вірного « [PERSON] » у договорі вказано « [PERSON] ». Заявник прохає суд встановити факт належності їй Договору купівлі-продажу, посвідченого 25.07.1995 року державним нотаріусом 2-ї Лубенської державної нотаріальної контори Ставицькою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-3104. В судове засідання представник заявника - адвокат Антіхович В.В. не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заяви наполягає. Заінтересована особа приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ставицька Л.Г. в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, щодо заявлених вимог покладається на думку суду. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа, як убачається зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначається перелік фактів, які можуть встановлюватись судом, зокрема і встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Як вбачається з Договору купівлі-продажу, посвідченого 25.07.1995 року державним нотаріусом 2-ї Лубенської державної нотаріальної контори Ставицькою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-3104 (а.с.5-6), гр. [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . В акті будинкового комітету від 11.12.2019 року зазначено, що саме позивач [PERSON] , [INFO] придбала вищевказану квартиру у 1995 році і з того часу являється її власником. У паспорті заявника та її посвідченні водія прізвище вказано « [PERSON] » (а.с.7,10), а у свідоцтві про шлюб на російській мові прізвище заявника вказано « [PERSON] », тобто відмінності у написанні прізвища у Договорі купівлі-продажу виникли у зв`язку з невірним перекладом з російської на українську мову, що позбавляє права позивача розпорядитись належним їй майном, зокрема, укласти договір відчуження квартири. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. При таких обставинах суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності заявникові Договору купівлі-продажу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а також те, що, виправити написання прізвища в оригіналі документу заявнику не має можливості, встановлення факту належності документу має юридичне значення, заяву слід задовольнити.

Outcome: approved