Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання на час відкриття спадщини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . На день смерті матері [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] , однією сім`єю зі своєю матір`ю та здійснювала постійний догляд та опіку над нею, оскільки [PERSON] мала похилий вік, хворіла та потребувала стороннього догляду та допомогу. Маючи намір оформити свої спадкові права після смерті матері, [PERSON] звернулась до нотаріуса, однак їй було відмовлено в здійсненні спадкування з огляду на відсутність підтвердженого факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю та пропущення строку для прийняття спадщини. Встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] , має для неї суттєве юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати право на спадкування. Враховуючи наведене та на підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, заявник просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні заявник та представник заявника вимоги заяви підтримали та просили задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у відсутності представника заінтересованої особи. Проти заявлених вимог не заперечує. Заслухавши пояснення учасників процесу та покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За приписами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до довідки № 451 від 29 вересня 2021 року виданою Немиринецьким старостинським округом №2 Миролюбненської сільської ради, встановлено, що на день смерті [INFO] [PERSON] проживала в будинку своєї дочки - [PERSON] за адресою [ADDRESS] , оскільки потребувала догляду, а також встановлено, що [PERSON] дійсно проводила поховання та несла всі витрати щодо поховання своєї матері [PERSON] . В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що мати заявниці - [PERSON] з 2001 року по день смерті, а саме до [INFO] проживала в будинку [ADDRESS] , разом із [PERSON] . Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17. З огляду на те, що факт постійного проживання заявника зі померлою [PERSON] на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження, а також те, що заінтересована особа не заперечує проти задоволення заяви, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення цього факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження цього факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved