Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Заявник звернувся в суд з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] є його матір`ю. Також просить встановити факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 31 січня 2007 року кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , який виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Свою заяву мотивує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке заявник має намір успадкувати. Останній є спадкоємцем майна померлої матері за заповітом, однак в нього відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини з покійною матір`ю, оскільки в свідоцтві про його народження матір зазначена як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть вона значиться як « [PERSON] ». Також розбіжність існує і у вищевказаному державному акті, так як матір там зазначена як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Зазначені розбіжності є перешкодою в подальшому оформленні спадщини. З огляду на це, просить встановити вищевказані факти. Представник заявника, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, однак в поданій до суду письмовій заяві вимоги підтримав повністю, просив задовольнити заяву, а справу слухати у його відсутність. Представник заінтересованої особи, Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність чи будь-яких інших клопотань не подавав. Враховуючи, що в дане судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. А відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 24 січня 1997 року Горохівським РВ УМВС України у Волинській області та свідоцтвом про народження стверджується, що заявник народився [INFO] . Його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 31 січня 2007 року, спадкодавець, тобто матір заявника, значиться як [PERSON] . Однак, свідоцтвом про смерть стверджується, що матір заявника померла [INFO] і значиться як « [PERSON] ». Довідкою Терешківцівської сільської ради Горохівського району Волинської області №420 від 18 березня 2019 року стверджується, що єдиним спадкоємцем майна за заповітом після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання. Заповіт спадкодавця посвідчувався в сільській раді 22 серпня 2008 року за №851, даний заповіт не змінений та не скасований. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені заявником докази на підтвердження факту родинних відносин, а також факт належності правовстановлюючого документу в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, спір щодо спадкового майна відсутній, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення.

Outcome: approved