Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою та мотивує свої вимоги тим, що він народився 01.12.1957 року в с-щі Черкаському Фрунзенського р-ну Ворошиловградської області (з 1966 року Словяносербського району Луганської області). До 2006 року проживав у [INFO]. 23.01.2006 року був засуджений Словяносербським районним судом Луганської області і відбував покарання у виді позбавлення волі у Брянківській виправної колонії № 11 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області. 17.06.2016 року [PERSON] був звільнений за відбуттям строку покарання. 3 метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини на території України, яка є неконтрольованою, не залишився проживати за місцем попередньої реєстрації (м. Зимогіря Словяносербського району Луганської області) та виїхав до Сумської області. Таким чином, [PERSON] фактично є внутрішньо переміщеною особою. Перемістившись до м. Суми [PERSON] звернувся до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи, але йому відмовили у видачі довідки про взяття на облік у звязку із відсутністю у нього паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, в якому була б відмітка про знаходження на території, з якої відбулось внутрішнє переміщення. Раніше у заявника був паспорт громадянина України, який він отримав приблизно у 1997 року в м. Словяносербську Луганської області і втратив приблизно у 2005 році. За місцем відбування покарання за оформленням паспорта громадянина України замість утраченого не звертався, тому при звільненні у 2016 році з Брянківської виправної колонії паспорта громадянина України при собі не мав, про що свідчить відповідний запис у довідці про звільнення. Для отримання паспорта громадянина України замість утраченого у серпні 2016 року [PERSON] звернувся із заявою про оформлення паспорта до Ковпаківського районного відділу у м. Суми УДМС України в Сумській області, але йому було відмовлено в оформленні паспорта через складнощі, які виникли в процесі підтвердження належності до громадянства України, у звязку з чим заявник був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 червня 2017 року в цивільній справі № 592/4198П7 за заявою [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України було встановлено факт постійного проживання [PERSON], [INFO], уродженця селища Черкаське Фрунзенського району Ворошиловградської області, на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Після отримання паспорта громадянина України [PERSON] повторно звернувся до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи. В заяві зазначив, що постановами Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 352 та від 26.08.2015 року № 636 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», якими була розширена компетенція та збільшені можливості структурних підрозділів з питань соціального захисту населення при розгляді заяв про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Окрім того, цими постановами був розширений перелік документів та інших доказів, які можуть бути використані для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє нерем1щення. На його заяву була надана відповідь від 25.06.2018 року № Д-549/12.06-31, за змістом якої [PERSON], по-перше, відбував покарання в місцях позбавлення волі, а не проживав на території, з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Виправна колонія представляє собою установу виконання покарань закритого типу і не відноситься до соціальної установи. Тому він не може вважатися внутрішньо переміщеною особою, за змістом вимог ч.1 ст.1 Закону України від 20.10.2014 року №1706-УП «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». По-друге, він не надав доказів того, що мав або має зареєстроване місце проживання на території проведення антитерористичної операції, з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Тому для нього не може застосовуватися норма, викладена в абз.7 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Таким чином, департамент відмовив [PERSON] у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у звязку з тим, що у його паспорті громадянина України відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання на території проведення антитерористичної операції, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Тому заявник просить встановити факт того, що він [PERSON], [INFO], має реєстрацію місця проживання за адресою: [INFO], та до червня 2005 року постійно проживав за даною адресою. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Заінтересована особа, Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, надала письмовий відзив на заяву в якому просить відмовити в задоволенні заяви [PERSON], справу просить розглядати без участі її представника. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що [PERSON] народився 01.12.1957 року в с-щі Черкаському Фрунзенського р-ну Ворошиловградської області (з 1966 року Словяносербського району Луганської області), що підтверджується витягом від 15.03.2017 року № 00017778569 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, Актовий запис про народження від 13.12.1957 року № 325 складений Зимогірївською міською радою Словяносербського району Луганської області. 23.01.2006 року був засуджений Словяносербським районним судом Луганської області і відбував покарання у виді позбавлення волі у Брянківській виправної колонії № 11 Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області. 17.06.2016 року [PERSON] був звільнений за відбуттям строку покарання, що підтверджується довідкою про звільнення серп Лнр № 001304. 3 метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини на території України, яка є неконтрольованою, не залишився проживати за місцем попередньої реєстрації - м. Зимогіря Словяносербського району Луганської області, та виїхав до Сумської області. Таким чином, [PERSON] вважає себе внутрішньо переміщеною особою. Перемістившись до м. Суми [PERSON] двічі звертався до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про взяття його на облік внутрішньо переміщеної особи, але йому відмовили у видачі довідки про взяття на облік: - перший раз - у звязку з відсутністю у нього паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, в якому була б відмітка про знаходження на території, з якої відбулось внутрішнє переміщення; - другий раз - у звязку з тим, що у його паспорті громадянина України відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання на території проведення антитерористичної операції, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Судом встановлено, що ДСЗН СМР у питаннях, що стосуються соціального захисту внутрішньо переміщених осіб керується Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (надалі - Закон), Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (надалі - Порядок). Так, відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи, в розумінні ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у ч.1 ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підставою для взяття на облік, внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення. 3ясовано, що вироком Славяносербського районного суду Луганської області від 23.01.2006 [PERSON] було позбавлено волі та останній відбував, покарання в Брянківській виправній колонії з 17.06.2005 по 17.06.2016. Суд зазначає, що законодавець передбачив отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у разі проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення. ЗУ «Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено поняття місця проживання, отже, це житло, розташоване на території проведення антитерористичної операції, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Отже, аналізуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що в момент виникнення обставин, які зазначені в ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», [PERSON] відбував покарання в місцях позбавлення волі, а не проживав на території з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення. Крім того виправна, колонія представляє собою установу виконання покарань закритого типу і не відноситься до соціальної установи. Також, пунктом 2 Порядку передбачено, що особи, які відбували (відбувають) покарання у місцях позбавлення волі та мали (мають) зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, що спричинили внутрішнє переміщення на дату їх виникнення, після звільнення мають право на отримання довідки, якщо не бажають повертатися до попереднього місця проживання. Аналізуючи вищезазначене суд зазначає, що у [PERSON] відсутні докази того, що він мав чи має зареєстроване місце проживання на території проведення антитерористичної операції з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Витяг з ІІПС «АРМОР», наданий [PERSON], не є доказом, що підтверджує його реєстрацію на території проведення антитерористичної операції з якої здійснюється внутрішнє переміщення. Інших доказів в підтвердження своїх вимог [PERSON] не надано. Виходячи в викладеного суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed