Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка народилася у с. Єлизаветівка, Мар`їнського району, Донецької області, місце смерті м. Докучаєвськ, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на те, що є донькою [PERSON] і не може отримати свідоцтво про смерть матері, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території Україн. Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про проведення судового засідання за її відсутності, в разі задоволення заяви просила просила вказати місце народження [PERSON] . Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, звернувся до суду з заявою про слухання справи у відсутність представника відділу. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла на тимчасово окупованій території України у м. Докучаєвську, Донецької області, Україна. Заявник [PERSON] є донькою [PERSON] і після її смерті звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові з заявою про проведення державної реєстрації смерті її матері. Листом від 04 серпня 2020 року заявнику було відмолено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки заявником для підтвердження факту смерті матері було пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Внаслідок цього заявник не має можливості зареєструвати смерть [PERSON] та отримати відповідне свідоцтво. Наведені обставини підтверджені письмовими доказами, а саме: - копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] ; - копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] черії [NUMBER] - копією лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] № 96 від 23 червня 2020 року; - копією свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого 23 червня 2020 року відділом ЗАГС Докучаєвського міського управління юстиції МЮ ДНР; - відмовою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові у державній реєстрації смерті [PERSON] . Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] померла у м. Докучаєвську, Донецької області, Україна. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України, визначеній постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) і сформульованого у ньому так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений виняток у справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. На підставі наведеного, суд, як виняток, приймає в якості доказу надане заявником свідоцтво про смерть [PERSON] , видане 23 червня 2020 року відділом ЗАГС Докучаєвського міського управління юстиції МЮ ДНР, та у сукупності з іншими письмовими доказами, вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Частиною 4 статті 257-1 ЦПК України визначено, що рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215, п. 8 ч. 1 ст. 256, ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ЦПК України, Рішенням Європейського Суду з прав людини «Кіпр проти Туреччини», Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), суд -

Outcome: approved