Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вищеназваною заявою, посилаючись на те, що постійно проживав разом з батьками у с.Голубівське Попаснянського району Луганської області, вул. Коперника, буд. 23. 02 вересня 2015 року його батько [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась на мосту у м.Горлівка Донецької області, потрапив до реанімаційного відділення №2 міської лікарні міста Горлівка Донецької області, де помер 06 вересня 2015 року. 07.09.2015 року він отримав лікарське свідоцтво №1767 від 07.09.2015, видане «Горлівським відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи». Після смерті батька звернувся до відділу ДРАЦС з приводу реєстрації його смерті, однак йому відмовлено у реєстрації смерті батька через видачу лікарського свідоцтва про смерть установою, яка знаходиться на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади. Просив суд встановити факт смерті 06 вересня 2015 року у місті Горлівка Донецької області [PERSON], який народився12 серпня 1962 року у с-щі Донецький міста Кіровська Луганської області. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для реалізації спадкових прав. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, пояснивши, що дійсно її чоловік [PERSON] помер 06 вересня 2015 року у реанімаційному відділенні Горлівської міської лікарні внаслідок ДТП. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини незявлення не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 256 ч. 1 п. 8 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. У судовому засіданні з копії паспорту (а.с.17) встановлено, що [PERSON], який народився 12 серпня 1962 року у с-щі Донецький міста Кіровська Луганської області, зареєстрований у [INFO]. [PERSON] є батьком заявника, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12). [PERSON] помер 06 вересня 2015 року у місті Горлівка Донецької області. Зазначене підтверджується копією договору-замовлення від 06.09.2015 року (а.с.7), згідно якого замовником [PERSON] замовлено організацію та проведення поховання померлого 06 вересня 2015 року [PERSON]. З лікарського свідоцтва про смерть №1767 від 07.09.2015, виданого «Горлівським відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи» (а.с.26), вбачається, що [PERSON], який проживає у [INFO], помер 06 вересня 2015 року у місті Горлівка Донецької області у стаціонарі реанімаційного відділення міської лікарні №2 внаслідок травми 02 вересня 2015 року у дорожньо-транспортній пригоді. З довідки про причину смерті, доданої до лікарського свідоцтва, вбачається, що причиною смерті [PERSON] є: «Шок. Закрита травма грудної клітини множинні переломи ребер зліва». При цьому, суд зазначає, що дане лікарське свідоцтво не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті особи, оскільки не відповідає вимогам Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, так як видане неправомочною установою. Отже, заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть батька у передбаченому законодавством порядку. Разом з тим, суд вважає можливим врахувати лікарське свідоцтво як доказ факту смерті [PERSON] у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, враховуючи вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». З огляду на викладене, аналізуючи та оцінюючи наведені вище докази у сукупності, суд доходить висновку про підтвердження факту смерті [PERSON] 06 вересня 2015 року у м.Горлівка Донецької області через «Шок. Закрита травма грудної клітини множинні переломи ребер зліва». Встановлення даного факту заявнику необхідно для реалізації спадкових прав як спадкоємця за законом першої черги. На підставі викладеного,

Outcome: approved