Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті дружини, на обґрунтування якого вказав, що 13.06.2017 року у місті Донецьку в лікарні померла його дружина [PERSON], [INFO], факт смерті якої підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, виданим на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки лікарське свідоцтво про смерть, видане на окупованій території, не створює будь-яких правових наслідків, заявник звернувся до Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питання реєстрації смерті дружини та видачі йому свідоцтва про смерть державного зразка, де отримав відмову з розясненням порядку звернення до суду на предмет встановлення факту смерті особи, яка померла на непідконтрольній українській владі території. Вказуючи на це та повязуючи встановлення факту смерті з необхідністю отримання свідоцтва про смерть державного зразка, заявник просить суд встановити факт смерті його дружини [PERSON], яка померла 13.06.2017 року в м. Донецьк Донецької області. В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в заяві обставинами, і просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, до судового засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи, що не перешкоджає судовому розгляду. Вислухавши пояснення заявника, свідка та надавши оцінку доказам у справі, суд дійшов висновку про задоволення вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник з 22 серпня 2009року перебував у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАЦС Димитровського міського управління юстиції, з [PERSON] , [INFO] (арк.спр.8). Подружжя проживало в місті Мирноград, квартал 40[ADDRESS]. 13 червня 2017 року дружина заявника [PERSON] під час перебування в лікувальній установі м.Донецька померла. На підтвердження смерті дружини заявником надано лікарське свідоцтво про смерть №152 від 15.06.2017 року, видане онкологічним центром імені професора [PERSON], згідно якого [PERSON], [INFO], жителька м.Мирнограда, померла в медичній установі 13.06.2017 року у віці 45 років. Зазначений документ виданий невизнаним державою Україна органом. Згідно ст.49 Цивільного Кодексу смерть особи підлягає державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» в редакції від 05.04.2015року та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5 з подальшими змінами). Частиною першою статті 6 цього Закону повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті здійснюється відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті на окупованій території України визначено статтею 257-1 Цивільного процесуального Кодексу, за правилами якої заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Оскільки на підтвердження факту смерті [PERSON] заявником подано документ, який відповідно до п. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює правових наслідків, так як будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсними, єдиним законним способом отримати свідоцтво про смерть, що буде визнане державою Україна, є звернення із заявою до суду в порядку окремого провадження на підставі ст.256 Цивільного процесуального кодексу України для встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості її реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події. Згідно письмової відповіді Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 20.06.2017 року, куди звернувся заявник, в реєстрації смерті дружини йому було відмовлено в звязку з відсутністю в нього належних документів на підтвердження вказаного факту і розяснено можливість встановлення факту смерті особи, померлої на непідконтрольній українській владі території, в судовому порядку. Факт смерті [PERSON], який мав місце 13.06.2017 року в м. Донецьк Донецької області, знайшов своє достатнє підтвердження в судовому засіданні як в показаннях заявника, так і в показаннях свідка [PERSON], який суду пояснив, що дружина батька [PERSON] з 2016 року хворіла на онкологічне захворювання, у звязку з чим в червні 2017року вона поїхала на обстеження до Донецького онкологічного центру ім.професора [PERSON], де 13 червня померла. 15 червня 2017року тіло [PERSON] було перевезено до м.Мирнограда, де вона і була похована. Згідно відомостей Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 21.06.2017 року, актовий запис про смерть [PERSON], [INFO], в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній. Відповідно до п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку наданому заявником лікарському свідоцтву про смерть, яке видана установою, розташованою на території, не підконтрольній українській владі, на яке в ході судового розгляду посилався заявник, суд не може визнати його допустимим доказом, проте з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема, позиції у справі «Кіпр проти Туреччини» та Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, як виняток, виходячи з ключових інтересів заявника, приймає до уваги інформацію з нього з метою повного і всебічного зясування обставин справи і оцінює це свідоцтво в сукупності та взаємозвязку з іншими доказами. Оскільки факт смерті, який просить встановити заявник, породжує для нього правові наслідки, які не повязуються з подальшим вирішенням спору про право, і інша позасудова процедура одержання документа, який посвідчував би факт смерті відсутня, суд вважає за можливе з метою захисту інтересів заявника його заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved