Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з даною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва в 2018 році. Від даного шлюбу мають дочку тринадцяти років. Після розірвання шлюбу вона та її колишній чоловік продовжили проживати за однією адресою: [ADDRESS] . Проте, заявниця декілька років систематично потерпає від насильства зі сторони колишнього чоловіка - [PERSON] . Він вчиняє вдома скандали, виражається нецензурною лайкою, ображає та принижує її, погрожує фізичною розправою, б`є та зловживає алкогольними напоями. 18.10.2021 р. [PERSON] знову вчинив домашнє (фізичне) насильство, а саме умисне спричинення легких тілесних ушкоджень, відносно неї, на що вона викликала працівників поліції та було відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України. Після цього заявниця вимушена була піти з дому та тимчасово проживати у своїх друзів за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, [PERSON] вимушена звернутися до суду з даною заявою та просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: а) заборонити [PERSON] наближатися на відстань меншу ніж 300 м до місця проживання за адресою: [ADDRESS] , та місця роботи за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ; б) заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою, [ADDRESS] ; в) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. г) направити [PERSON] до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради для проходження корекційної програми строком на 6 (шість) місяців. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги, викладені у заяві, підтримали, просили суд задовольнити їх. Заінтересована особа в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, однак не заперечував щодо скоєне ним насильства відносно заявниці. Суд, заслухавши пояснення заявника, її представника та заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону). Згідно з частиною 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Суд, вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням заходу тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язка, зокрема, встановленого ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 3 ст.350-5ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави

Outcome: approved