Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Заявник ГУ ДФС у Хмельницькій області звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просив розкрити банківську таємницю щодо фізичної особи-підприємця [PERSON] , яка перебуває у володінні АТ КБ «Приватбанк», а саме щодо обсягу та обігу коштів за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] (долар США, євро, українська гривня) із розшифровкою контрагентів, з якими проводились господарські операції та призначенням платежів фізичної особи-підприємця [PERSON] (код [NUMBER] ). Подану заяву мотивує тим, що з метою виконання функцій, передбачених Податковим кодексом України, зокрема щодо дотримання податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи в Головному Управлінні ДФС у Хмельницькій області виникла необхідність в отриманні інформації щодо розрахункових рахунків ФОП [PERSON] в зазначеній інформації, обумовлюється тим, що в ході прийнятих заходів з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки, на підставі наказу №25 від 04 січня 2018 року, було встановлено, що ФОП [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] , відсутній. В телефонному режимі 15.01.2018 року вказаний підприємець був повідомлений про проведення перевірки і 15.01.2018 року об 11 год. 30 хв. Прибувши за адресою м. Славута, вул. Козацька, 26 Славутська ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області, при ознайомленні з направленням № 83 від 10.01.2018 року та наказом на проведення планової перевірки [PERSON] відмовився від підпису в направленні на проведення документальної планової перевірки та від допуску до її проведення мотивуючи це тим, що станом на 15.01.2018 року повідомлення та наказ на її проведення він не отримував та відсутністю станом на 15.01.2018 року первинних документів по господарській діяльності 2015-2016 років. На підставі викладеного заявник звернувся із зазначеною заявою до суду. В судове засідання учасники процесу не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на обліку в Славутському ДПІ ГУ ДФС у Хмельницької області перебуває фізична особа - підприємець [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ФОП [PERSON] у відповідності до діючого законодавства взято на облік в Славутський ДПІ 14.12.2012 року. На підставі наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 04 січня 2018 року №25 та направлення від 10 січня 2018 року №83, 15 січня 2018 року було здійснено виїзд на податкову адресу ФОП [PERSON] : [ADDRESS] . В результаті здійсненого виїзду встановлено, що платник податків - фізична особа [PERSON] за місцем реєстрації відсутній. За результатами встановленого факту відмови ФОП [PERSON] від підпису, отримання та підписання направлення на проведення планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року було складено акт за № 0010/22-01-13-07/[NUMBER]; по факту про відмову від допуску до проведення зазначеної перевірки складено акт за № 0011/22-01-13-07/[NUMBER]; по факту про відмову від підписання, отримання та надання пояснень до акту № 0011/22-01-13-07/[NUMBER] про відмову від допуску до проведення зазначеної перевірки складено акт за № 0014/22-01-13-07/[NUMBER]. Згідно інформаційних даних АІС «Податковий блок» ФОП [PERSON] для проведення розрахунків використовував наступні банківські рахунки: ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 315405, р/р № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER]. Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», до завдань органів державної податкової служби відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством. Статтею 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначений порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до ч. 1 якої інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема: на письмову вимогу суду або за рішенням суду (п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону). З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Зазначені обмеження, у тому числі викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду. Такий висновок узгоджується з п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 та главою 12 ЦПК України, що містить вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття інформації, яка містить банківську таємницю (п. 5 ч. 1 ст. 348, п. 4 ч. 1 ст. 350 ЦПК України). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12 постанови від 30 вересня 2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв`язку із цим у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо. Так, звертаючись до суду із заявою, Головне управління ДФС у Хмельницькій області зазначило особу, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю - ФОП Оскома О.І., найменування й місцезнаходження банку, що обслуговує цю юридичну особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; обґрунтувала необхідність та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, а також зазначила обсяги (межі розкриття) інформації, що містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Відповідно до п.п. 20.1.5 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання. Відсутність у справі рішення (наказу) керівника відповідного органу державної податкової служби про проведення документальної планової або позапланової, виїзної або невиїзної перевірки платника податку не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви (за винятком випадків, коли за обставинами справи це є необхідним і є підставою заяви), оскільки ці документи, як докази у справі, оцінюються судом за правилами ст. 89 ЦПК України поряд з іншими наданими суду доказами. Необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 Податкового кодексу України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких перевірки є неможливими або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці (п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» № 10 від 30 вересня 2011 року). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved