Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт, що її батьки [PERSON] та [PERSON] були поляками за національністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] є поляками, вони дотримувалися польських звичаїв, відзначали польські свята та навчали цьому своїх дітей. Крім цього національність батька та матері «поляк» та «полька» вказане у свідоцтвах про народження їхніх дітей, що підтверджується записами в графі національність у свідоцтвах про народження її рідних братів [PERSON] та [PERSON] Проте, при видачі свідоцтва про її народження, в графі національність її батьків помилково було вказано «білорус» та «білоруска», що не дає їй права на отримання карти поляка. Додатковим доказом виступає архівна копія метричного запису про народження її матері, згідно якого її мати було охрещено в Римо-Католицькому Костелі з дотриманням всіх канонів Святого Таїнства, що свідчить про те, що вона є полькою за національністю. Будь-які інші документи, які підтверджували б національність батьків не збереглися, що підтверджується висновком Світлогорського районного відділу ЗАГСу Гомельської області республіки Білорусь. У зв'язку із вище зазначеним, заявниця вважає, що має право на відновлення національності своїх предків, як це передбачено\~Законом України «Про національні меншини», та встановлення факту, що її батьки [PERSON] та [PERSON] були поляками за національністю. На підставі викладеного просить заяву задовольнити. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просить встановити факт, що її батьки [PERSON] та [PERSON] були поляками за національністю. Представник заінтересованої особи Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не з»явився, на адресу суду направив лист, в якому просив справу розглядати без участі їх представника, згідно чинного законодавства. \~Суд, вислухавши пояснення заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається із свідоцтва про народження Серія ПЩ №568089 від 19.05.1953 року [PERSON] ([PERSON] після одруження) [PERSON] народилася 15.04.1939року, її батьками значаться - [PERSON] та [PERSON], національність батьків вказано «білорус» та «білоруска». Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON], [PERSON], які як стверджує заявниця є її рідними братами, батьками значаться - [PERSON] та [PERSON], національність батьків вказано «поляк» та «полька». Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка як стверджує заявниця є донькою її рідного брата [PERSON], її батьками значаться - [PERSON] та [PERSON], національність батьків вказано «поляк» та «білоруска». Відповідно до Висновку Світлогорського районного відділу ЗАГСу Гомельської області республіки Білорусь про внесення змін, доповнень і виправлень до запису акту цивільного стану №36/44 від 01.09.2017року [PERSON] відмовлено у внесенні змін, виправлень в записі акту про народження, а саме в графі національність батьків з «білорус» та «білоруска» на «поляк» та «полька», оскільки для внесення виправлень відсутні безспірні підстави, в архівних документах відсутні записи, які б підтверджували національність батьків. Підставою вважати батьків за національністю поляками, на думку заявниці [PERSON] є те, що її батьки дотримувалися польських звичаїв, відзначали польські свята та навчали цьому своїх дітей, а також те, що її мати було охрещено в Римо-Католицькому Костелі з дотриманням всіх канонів Святого Таїнства, про що свідчить архівна копія метричного запису про народження матері заявниці. Згідно з ч. 1\~ст. 234 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Стаття 256 ЦПК України передбачає перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку. Суд звертає увагу, що даний перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. У поданій заяві заявник [PERSON] просить встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що її батько [PERSON] за національністю був поляк та мати [PERSON] за національністю була полька, посилаючись на те, що встановлення зазначених фактів необхідне їй для отримання карти поляка. Згідно з ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Згідно п.п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №86/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Статтею 300 ЦК України\~встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні»\~громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. \~Згідно з\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. \~Відповідно до \~ст. 57 ЦПК України\~доказами\~\~є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Згідно з ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті\~\~обставини, на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього кодексу.\~Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Націона?льністю є \~- приналежність особи до\~нації,\~держави\~або\~народу. Оскільки Свідоцтво про народження вже не містить дані про національність батьків, тому встановити чи довести свою національність чи етнічну приналежність в сучасній Україні на основі офіційних юридичних документів неможливо, - приналежність особи до\~нації\~в сенсі\~етнічної групи\~(групи людей, які поділяють спільну\~етнічну самосвідомість, мову, культуру, походження, історію і\~т.\~д.), вочевидь слід доводити неспростовними доказами, як от: спілкування мовою певного етносу, сповідування його культурних, релігійних традицій, знання його історії та вшанування урочистостей, котрі традиційно святкуються особами певної етнічної групи, тощо. У вітчизняному процесуальному законі відсутнє визначення розумного сумніву чи доведеності вини поза розумним сумнівом, а тому для належного розуміння сутності поняття поза розумним сумнівом в Україні насамперед керуватися практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), в якій Суд ілюструє європейський стандарт розуміння аналізованого принципу. Правова позиція ЄСПЛ щодо цього, відображена, зокрема, у п. 43 Рішення від 14 лютого 2008 р. у справі Кобець проти України. Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. Крім цього, Відповідно до Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. [PERSON] не надала суду будь яких доказів (спілкування мовою певного етносу, сповідування його культурних, релігійних традицій, знання його історії та вшанування урочистостей, котрі традиційно святкуються особами певної етнічної групи, тощо) котрі в свідчили про приналежність її батьків саме до польської етнічної групи. Разом з тим, суд зауважує, заявниця [PERSON] звернулася в суд, не для підтвердження наявності юридичного факту, що має значення для охорони її особистих прав та інтересів, як це передбачено ст.234 ЦПК України, а з метою встановлення факту, що її батьки [PERSON] та [PERSON] були поляками за національністю, тобто в інтересах осіб які померли, а тому для суду є очевидним, що в задоволенні заяви слід відмовити. Окрім цього суд вважає за необхідне наголосити на наступному. Згідно ст. ст.\~234,\~256 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. Відповідно до п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право Відповідно до\~Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому цей факт не може бути встановлений в судовому порядку, відповідно до\~ст. 234 ЦПК України. Така позиція висловлена в узагальненні Верховного Суду України\~Судова практика огляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення\~від 01 січня 2012 року в п.п. 11 п. 4 якого зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: dismissed