Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою і просить встановити факт належності заповіту [PERSON] громадянину України [PERSON], дата народження якого [INFO]. Заява обгрунтована тим, що після смерті [PERSON] стало відомо про складання нею заповіту на ім'я заявника, при цьому у заповіті, допущена посилка в даті народження, яку виправити іншим шляхом неможливо. Під час судового розгляду представник заявника [PERSON] підтримала заяву, просила її задовольнити, посилаючись на обставини у ній викладені. Заінтересована особам про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, своїх заперечень не подавала. Суд вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Згідно ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлено, що 14 січня 2005 року громадянка України [PERSON] склала заповіт, посвідчений Третьою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3- 72, яким все своє майно заповідала громадянину України [PERSON]. [INFO] громадянка України [PERSON] померла. На підставі статті 1269 Цивільного кодексу України, 10 квітня 2014 року гр. [PERSON] звернувся до Шостої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої була заведена спадкова справа № 207/2014 щодо майна [PERSON] Відомості про інших осбі, які мають право за законом на спадщину після помердої відсутні. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, відповідно до статті 1298 ЦКУ, а саме, 03 листопада 2014 року, [PERSON] звернувся до Шостої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 листопада 1993 року відділом приватизації державного житлового фонду державної адміністрації Шевченківського району міста Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 15 листопада 1993 року № 5263, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 10 грудня 1993 року, записаного у реєстрову книгу за № 3643. Для оформлення свідоцтва про право на спадщину [PERSON] пред'явив паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий 17 березня 2007 року Печерським РУ ГУ МВС України в місті Києві, в якому зазначено дату народження - [INFO]. В державній нотаріальній конторі [PERSON] було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину (постанова від 03 листопада 2014 року) з тих підстав, що у заповіті допущена помилка, а саме: в заповіті вказана дата народження [PERSON] - [INFO], проте дійсна дата народження [PERSON] - [INFO], що підтверджується паспортом громадянина України. У позасудовому порядку виправити помилку в заповіті неможливо, так як заповідач помер. З огляду на викладене слід дійти до переконання про обгрунтованість поданої заяви, її доведеність під час судового розляду та необхідність задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved