Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Заявник зав. протитуберкульозним відділенням поліклініки №1 КУ «СМБЛ» [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного стаціонару хворого [PERSON] на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, який ухиляється від лікування, посилаючись на те, що на обліку у Сєвєродонецькому обласному протитуберкульозному диспансері знаходиться хворий [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [INFO], у якого виявлена заразна форма туберкульозу. [PERSON] ухиляється від лікування і порушує протиепідемічний режим, чим обумовлює епідеміологічну небезпеку розповсюдження туберкульозу серед оточуючого населення, у звязку з чим після розгляду медичної документації на лікарській комісії 06.02.2014 року було зроблено висновок про необхідність обовязкової госпіталізації хворого до противотуберкульозного закладу та звернення до суду з цього приводу. В судовому засіданні [PERSON] підтримала доводи, викладені в заяві, просила суд заяву задовольнити, та винести рішення про примусову госпіталізацію хворого [PERSON] до Лисичанського обласного протитуберкульозного диспансеру, розташованого за адресою Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Свердлова буд.1, строком на три місяці (до конверсії аналізу мокротиння). Вислухавши заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих.. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців.. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. У судову засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [INFO], перебуває на обліку у Сєвєродонецькому обласному протитуберкульозному диспансері як особа, яка хворіє на туберкульоз. Згідно виписки з амбулаторної карти № 304333 [PERSON] перебуває на обліку фтизіатра м.Сєвєрооднецька з 17.02.2012 року, з діагнозом: мультирезистентний туберкульоз (08.11.2012 року) верхньої долі лівої легені (інфільтративний) Деструкція+(плюс) МБТ+(плюс) М+(плюс) К+(плюс) Резистентність І+(HRES) Резистентність ІІ +(Et) Гистологія 0 (нуль) Категорія 4 Категорія 4 (2012). [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Донецькому обласному протитуберкульозному диспансері з 27.11.2012 року по 25.01.2013 року. Виписаний для продовження лікування за місцем мешкання. Після виписки до диспансеру хворий не зявився до лікаря-фтизіатра в м.Сєвєродонецьку, зі слів лікувався самостійно. Неодноразово запрошувався на обстеження та лікування (03.06.2013 року, 06.06.2013 року, 18.06.2013 року, 29.08.2013 року, 29.08.2013 року, 30.08.2013 року, 02.09.2013 року, 20.10.2013 року, 22.10.2013 року, 01.11.2013 року, 02.12.2014 року, 05.12.2013 року, 03.01.2014 року). [PERSON] від явки на прийом до лікаря-фтизіатра та лікування ухиляється, на неодноразові запрошення не реагує. Хворий [PERSON] з серпня 2012 року є бактерієвиділювачем та становить епідеміологічну небезпеку для оточуючих. Відповідно до висновку від 06.02.2014 року комісія постановила, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» [PERSON] підлягає госпіталізації в примусовому порядку до Лисичанського обласного протитуберкульозного диспансеру для проходження трьох місячного лікування (до негативного аналізу мокроти). Враховуючи викладене, вимоги ст.11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» та ст.ст.283-286 ЦПК України суд вважає, що оскільки [PERSON] хворіє на туберкульоз, є бактерієвиділювачем та становить епідеміологічну небезпеку для оточуючих, однак ухиляється від лікування, підстав, при яких [PERSON] не може бути госпіталізований у примусовому порядку до лікувального закладу, в судовому засіданні не встановлено, заявник є особою, яка відповідно до ст.283 ЦПК України має право звернутись з заявою до суду про обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу, який ухиляється від лікування, так як останній перебуває на обліку у Сєвєродонецькому обласному протитуберкульозному диспансері, тому він підлягає направленню на обовязкову госпіталізацію у примусовому порядку до протитуберкульозного закладу, Лисичанського обласного протитуберкульозного диспансеру, розташованого за адресою Луганська область, м.Лисичанськ, вул.Свердлова буд.1, хворого [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою [INFO], строком на три місяці (до негативного аналізу мокротиння). З урахуванням матеріалів справи та вимог ст. 285 ЦПК України судове засідання проводилось без участі [PERSON], оскільки останній становить загрозу розповсюдження хвороби.

Outcome: approved