Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, мотивуючи заявлені вимоги тим, що заявник у 1990 році познайомилась зі спадкодавцем та з того моменту почала проживати з ним однією сім'єю. В послідуючому, в лютому 2003 року [PERSON] зареєстрував місце проживання заявника у своєму будинку за адресою: [ADDRESS]. Заявник разом із спадкодавцем проживали разом до дня смерті останнього у вересні 2016 року, вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. Після смерті [PERSON] заявник залишилась проживати у його будинку. У шлюбі заявник і спадкодавець не перебували, хоча спадкодавець ще у квітні 2004 року, визнаючи заявницю дружиною, склав на неї заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповідає своїй дружині - [PERSON]. [INFO] у м. Вінниця у віці 87 років помер [PERSON], про що [INFO] Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис №2572. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало померлому на праві власності за життя. А тому, заявник звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки вона являється єдиною спадкоємицею за законом та за заповітом після смерті чоловіка, оскільки заповіт є чинним та ніким не скасований і наразі стоїть питання лише про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення заявника до суду з даною заявою. В підготовчому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у заяві. В підготовчому судовому засіданні представник заінтересованої особи Вінницької міської ради за довіреністю Січка О.Д. не заперечила проти задоволення заявлених вимог. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання заінтересованою особою заявлених вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Так, у підготовчому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] у м. Вінниці у віці 87 років помер [PERSON], про що [INFO] Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис №2572, згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с.4), з яким заявник перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1992 року по день його смерті - 20.09.2017 року, вела спільне господарство по [ADDRESS], та якого заявник здійснила поховання за власний рахунок, що підтверджується довідкою квартального комітету «Царина» від 13.03.2018 року №319 (а.с.33). Так, дійсно, згідно паспорту громадянина України [PERSON] [NUMBER], виданого Тиврівським РВ УМВС України у Вінницькій області 02.07.2002 року, місце проживання заявника зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). Тоді, як зі змісту заповіту [PERSON] від 28.04.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Соколовою М.П. та зареєстрованого в реєстрі за №562, місце проживання [PERSON], [INFO], уродженця смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області, також було зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Більше того, зі змісту зазначеного заповіту вбачається, що усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом заповідає своїй дружині - [PERSON] (а.с.5). Вищевикладені обставини, встановлені під час розгляду справи, дають достані підстави вважати, що заявник дійсно проживала із спадкодавцем за однією адресою та останні перебували у фактичних шлюбних відносинах як подружжя. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно аналізу Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Той факт, що заявник з померлим спадкодавцем перебувала в фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім'єю з 1990 року по день смерті [PERSON] підтверджуються вищезазначеними доказами, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON] в підготовчому засіданні, з показань яких встановлено, що заявник та померлий проживали разом як подружжя з 1990 року, вели спільне господарство, піклувались один про одного, разом проводили вільний час, дозвілля, жоден із них не перебував у зареєстрованому шлюбі. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі, зокрема світлинами, які містяться в матеріалах справи (а.с.6). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт проживання заявника з померлим спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, встановлення факту обумовлено необхідністю оформленням спадкових прав, не пов'язане зі спором про право, оскільки згідно довідки приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І.А. від 02.03.2017 року №285/01-16 інших спадкоємців за заповітом та за законом після смерті [PERSON] не має, а тому суд вважає, що даний факт підлягає встановленню. На підставі викладеного,

Outcome: approved