Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Заявник [PERSON] психоневрологічний інтернат звернулася в суд із заявою про визнання недієздатним та призначення опікуна [PERSON], заінтересована особа Орган опіки та піклування [PERSON] міської ради Горохівського району Волинської області. Свою заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] проживає в [PERSON] психоневрологічному інтернаті і знаходиться на повному державному утриманні. В результаті хронічного стійкого психічного розладу він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому просить визнати його недієздатним. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак скерувала до суду письмову заяву в якому вимогу про призначення опікуна як директора психоневрологічного інтернату залишити без розгляду, а справу слухати у її відсутність. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування [PERSON] міської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав. Суд, заслухавши пояснення заявника, її представника, перевіривши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO], зарахований у списки підопічних [PERSON] психоневрологічного інтернату і знаходиться на повному державному утриманні з 01 жовтня 2016 року відповідно до наказу №186а від 30 вересня 2016 року. З висновку судово-психіатричного експерта від 25 жовтня 2017 року №239 вбачається, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі деменції змішаної (кірково підкіркової) судинної деменції, що позбавляє його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» від 28.03.1972 року (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.11.1974 року, від 24.04.1981 року, від 30.03.1984 року, від 25.12.1992 року і від 25.05.1998 року) зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоровя, виписки з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними установами. З огляду на вищенаведене суд, виходячи із досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому його слід визнати недієздатним. Разом з тим, суд враховує положення ч.1 ст.66 ЦК України, згідно з якою якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Outcome: approved