Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON], в обґрунтування якої зазначила, що [PERSON] був чоловіком її доньки [PERSON], шлюб укладений 06.02.1988 року. Донька з чоловіком проживали в [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер, про що Республіканським бюро судово-медичних експертиз у м. Донецьку видане лікарське свідоцтво про смерть [NUMBER] від 15.06.2016 року. Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12.09.2016 року в отриманні свідоцтва про смерть заявниці було відмовлено у зв'язку з невідповідністю законодавству України вищевказаного лікарського свідоцтва про смерть, оскільки для підтвердження смерті подано медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України № 545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року у м. Донецьку. Заявниця [PERSON] до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заявниці [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав вимоги заявниці, обґрунтовуючи позицію обставинами, викладеними у заяві, яку просив суд задовольнити. Пояснив, що заявниця була присутня на похованні [PERSON], їздила для цього у м. Донецьк. Представник заінтересованої особи - Мирноградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно наданої заяви просив суд розглянути справу за відсутності представника. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] видане 16.01.1967 року Новоекономічним міським ЗАГС). 06.02.1988 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане 06.02.1988 року Палацом урочистих подій м. Донецька), внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON]. Таким чином, [PERSON] є тещею [PERSON], якого просить визнати померлим. 15.06.2016 року Республіканським бюро судово-медичних експертиз в м. Донецьку було видане лікарське свідоцтво про смерть [NUMBER], згідно якому [PERSON], [INFO], що мешкав за адресою: [ADDRESS], помер [INFO] року в м. Донецьку. За відомостями довідки про причину смерті від 15.06.2016 року, смерть настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця. 12.09.2016 року заявниці Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні реєстрації смерті було відмовлено через подання медичного документу, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024. Свідок [PERSON] пояснив суду, що заявниця [PERSON] є його тіткою, а померлий [PERSON] - чоловіком його двоюрідної сестри [PERSON]. Вони мешкали в м. Донецьку. [INFO] року [PERSON] помер від колотої рани, про що їм стало відомо з телефонного дзвінка племінника. Він разом зі своєю дружиною та тіткою [PERSON] поїхали до м. Донецька допомогти з похованням, яке відбулося 16.06.2016 року. Він особисто їздив до моргу, був присутній на кладовищі, поминах, бачив [PERSON] мертвим. Свідок [PERSON] пояснила суду, що померлий [PERSON] - чоловік двоюрідної сестри [PERSON], її чоловіка. Ім'я та прізвище сестри - [PERSON]. [INFO] року їм зателефонував племінник - [PERSON] та повідомив, що батька знайшли мертвим. Вони разом з чоловіком та тіткою [PERSON] виїхали до м. Донецька, куди прибули 16.06.2016 року. Вони забирали тіло [PERSON] з моргу, брали участь у похованні, поминах. Вона особисто бачила [PERSON] мертвим. Крім того, заявницею надані копії товарних чеків щодо придбання ритуальної атрибутики та продуктів харчування для організації поховання та поминів, дати товарних чеків відповідають періоду між смертю [INFO] року та похованням 16.06.2016 року [PERSON], про що вказує [PERSON] в заяві. Також суду надані фотознімки з кладовища, де зображений хрест із табличкою «[PERSON], [INFO]-[INFO]». Вислухавши представника заявниці, свідків та дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. На підставі п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Указом Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», Кабінету Міністрів доручено у тижневий строк ужити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв; евакуації працівників (за їх згодою); вивезення в разі можливості майна та документації; переведення державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування з окремих територій у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях на роботу в іншу місцевість. На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», яка набрала чинності 11.11.2014 року і абзацом другим пункту 3 якої зобов'язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 01.12.2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств, організацій, що належать до їх сфери управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Донецьк включено в перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що у заявниці відсутня будь-яка інша можливість у позасудовому порядку вирішити питання щодо юридичного оформлення факту смерті [PERSON] Крім того на думку суду, юридичний факт знайшов підтвердження у судовому засіданні, оскільки представником заявниці, а також поясненнями свідків було доведено факт смерті [PERSON] [INFO] року у м. Донецьку. При цьому, надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. На пiдставi ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Указу Президента України від 14.11.2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»,

Outcome: approved