Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною вище заявою посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], був госпіталізований до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР 11 жовтня 2016 року. При цьому, рішенням ухваленим Херсонським міським судом Херсонської області 13 жовтня 2016 року у цивільній справі № 766/12378/16-ц, за заявою заявника, було дозволено госпіталізацію [PERSON] до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР.У своїй заяві до головного лікаря опікун дає свою згоду на продовження госпіталізації його підопічного. При цьому, 05 квітня 2017 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, які підтвердили необхідність подальшої госпіталізації. У звязку з чим заявник просить винести рішення щодо продовження госпіталізації [PERSON], [INFO], до Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала вимоги заяви в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним в заяві обставинам. Лікар-психіатр [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що внаслідок стану [PERSON] продовження його лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару та зазначив, що [PERSON] є інвалідом другої групи та страждає на шизофренію параноїчної форми з безперервно-прогредієнтним перебігом, виражений змішаний тип дефекту, страждає туберкульозом легень, не може самостійно забезпечити свої життєві потреби на мінімальному рівні, за своїм психічним та соматичним станами потребує лікування у протитуберкульозному відділенні КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР. . Особа, щодо якої вирішується питання про продовження надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно повідомлення медичного закладу за своїм психічним та соматичним станами не може бути присутній на судовому засіданні. Законний представник [PERSON] представник за довіреністю адміністрації КЗ ХОР «Каїрський психоневрологічний будинок-інтернат» в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду законний представник був своєчасно повідомлений належним чином відповідно до ч.4-5 ст. 74 ЦПК України. При цьому, законний представник надіслав на адресу суду заяву, в якій промив розглянути справу за відсутності його представника. Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви вважаючи, що продовження лікування [PERSON] в умовах стаціонару є необхідним. Суд, заслухав пояснення представника заявника, законного представника особи щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, представника лікарні, лікаря-психіатра, прокурора, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положень ст.5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.2 ст.28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст.4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально правовими обмеженнями. Нормою ст.7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоровя особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою зясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь яку медичну спеціальність, інші особи. Нормою ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Термін «душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору обєктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; По-третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Відповідно до Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, а саме принципом 16 встановлюється, що будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному заклад у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоровя або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Рішенням ухваленим Горностаївським районним судом Херсонської області 29 листопада 2012 року [PERSON] було визнано недієздатним, а здійснення опіки над ним покладено на адміністрацію Комунального закладу Херсонської обласної ради «Каїрський психоневрологічний будинок-інтернат». З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2016 року [PERSON], був доставлений до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» з КЗ ХОР «Каїрський психоневрологічний будинок-інтернат» внаслідок погіршення психічного стану [PERSON], який страждав на шизофренію параноїчної форми з безперервно-прогредієнтним перебігом, виражений змішаний тип дефекту, страждає туберкульозом легень, не може самостійно забезпечити свої життєві потреби на мінімальному рівні, за своїм психічним та соматичним станами потребував лікування у протитуберкульозному відділенні КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР, куди був госпіталізований на підставі рішення ухваленого Херсонським міським судом Херсонської області 13 жовтня 2016 року у цивільній справі № 766/12378/16-ц. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради № 2157 від 05 квітня 2017 року, [PERSON], [INFO] страждає нашизофренію параноїчної форми з безперервно-прогредієнтним перебігом, виражений змішаний тип дефекту, страждає туберкульозом легень, не може самостійно забезпечити свої життєві потреби на мінімальному рівні, за своїм психічним та соматичним станами потребує продовження лікування у протитуберкульозному відділенні КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР. Згідно заяви директора Комунального закладу Херсонської обласної ради «Каїрський психоневрологічний будинок-інтернат» останній дає згоду на продовження госпіталізації [PERSON] Суд зазначає, що самі по собі факти емоційної нестабільності та конфліктність [PERSON] не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги. Однак, висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави вважати, що у [PERSON] наявний розлад психічного стану, і у суду не має сумнівів в правильності цих документів, у звязку із чим суд вважає, що стан здоровя [PERSON] вимагає невідкладної психіатричної допомоги. Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації, - суд приходить до висновку, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР, було встановлено у [PERSON] такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який свідчить про те, що Він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає продовженню примусової госпіталізації, оскільки останній страждає важким психічним захворюванням, а заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в звязку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved