Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, належності йому свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 1997 року за № 255-РП. В обґрунтування заяви вказує, що він шляхом приватизації житла, отримав разом з батьками та сестрою на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності на квартиру в ньому була допущена помилка, а саме, ім`я заявника записано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що не збігається із записом його імені в паспорті громадянина України. На даний час заявник має намір розпорядитися своєю власністю, однак було виявлено, що в правовстановлюючому документі маються розбіжності в написанні його імені, що позбавляє його можливості виділити належну частку у спільному майні, а тому, змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа. В судове засідання заявник не з`явився надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримує та просить задовольнити. Заінтересована особа представник Смілянської міської ради до суду не з`явився, надіслав до суду заяву в якій проти задоволення заяви не заперечує, просить розгляд справи проводити без його участі. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає, що заява [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Як передбачено п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядається встановлення фактів, що мають юридичне значення. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. З свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 1997 року виданого на підставі розпорядження органу приватизації Смілянського міськвиконкому № 255-РП вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Окрім того, Пленум Верхового Суду України в п. 12 вищевказаної постанови роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по - батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по - батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що всі дані, крім наведених розбіжностей, а саме невідповідність написання імені заявника у вказаному документі виникла у зв`язку із неправильним перекладом з російської на українську мови, співпадають та встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення та встановлює факт належності правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на житло від 05 лютого 1997 року виданого на підставі розпорядження органу приватизації Смілянського міськвиконкому № 255-РП [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved