Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до районного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, - факт її роботи в Мінському універмазі м.Києва з 21.07.1977 р. по 30.09.1991 р., мотивуючи тим, що ЦОУ ПФУ в м.Києві, в якому вона отримує пенсію і в який вона звернулась за обчисленням пенсії, їй не враховано даний період трудового стажу в зв'язку з тим, що вона не може надати до органу ПФУ уточнюючи довідки, оскільки документи «Мінського універмагу» м.Києва (торгово-орендного підприємства «Мінськ» та акціонерного товариства «Мінськ) не були передані до архівної установи. У вказаний період вона працювала в даному універмазі, що підтверджено записами в її трудовій книжці. Встановлення даного факту їй необхідно для перерахунку пенсії. У судовому засіданні заявник підтримала заяву в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, додавши, що така ситуація склалась тоді через реорганізацію універмагу (вихід з державної власності) на початку 90-х років. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Одночасно подані письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи просить постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства, звертаючи при цьому увагу, що [PERSON] надано до райПФУ копію наказу № 146 від 08.08.1991 р. про ліквідацію державного госпрозрахункового підприємства ГУ торгівлі «Мінський універмаг», правонаступником якого є орендне «Мінськ», зазначена копія наказу завірена початковою Відкритого акціонерного товариства «Київ», яке не є правонаступником. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що заявник у справі [PERSON], [INFO], з 21.09.2011 р. перебуває на обліку в Центральному об'єднаному управлінні Пенсійного Фонду України в м.Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Письмовими поясненнями представника органу ПФУ та листом ЦОУ ПФУ в м.Києві від 26.10.2017 р., адресованому заявнику у справі, встановлено, що відповідно до матеріалів пенсійної справи [PERSON] в період з 21.07.1977 р. (взято на роботу учнем продавця у відділ юного взуття) по 30.09.1991 р. (01.10.1991 р. переведена з Мінського універмагу на посаду продавця 3 категорії відділу взуття) не враховано заінтересованою особою у справі до трудового стажу, оскільки при звільненні не зазначена дата звільнення та відсутня печатка організації. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], оформленої 15.10.1973 р., заявник 21.07.1977 р. прийнята учеником продавця в Мінський універмаг та з цього часу та до 01.10.1991 р. містяться записи щодо її трудової діяльності на даному підприємстві, в т.ч. зазначені і заохочення. Відповідно до Наказу Головного управління торгівлі № 146 від 1991 року Державне госпрозрахункове підприємство Головного управління торгівлі Мінський універмаг з 01 жовтня 1991 року ліквідовано та визнано його правонаступником орендне підприємство «Мінськ». Архівною довідкою від 20.10.2017 р. № 179, виданою Оболонською РДА у м.Києві, підтверджено, що «Мінський універмаг», Торгово-орендне підприємство «Мінськ» та Акціонерне товариство закритого типу «Мінськ» документи на зберігання в архівний сектор Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації не передавали. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що в цей час працювали разом з [PERSON], при цьому дані особи мають відповідні записи в своїх трудових книжках, а стосовно [PERSON] аналогічний факт роботи встановлений рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20.02.2018 р. у справі № 754/1090/18. Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз'яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За розглядом справи на виконання положень ст.ст.76-81 ЦПК України заявницею надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, суд вбачає, що встановлення заявленого факту є необхідним заявниці для виникнення у неї права на зарахування до трудового стажу вищевказаного періоду роботи. Спір про право між заявницею та органом ПФУ відсутній, оскільки право не пенсію заявника не оспорюється. З урахуванням викладеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд, з метою захисту прав заявника на обчислення її пенсії, приходить до висновку приходить про задоволення заяви [PERSON], оскільки вимоги засновані на законі, є обґрунтованими та доведені в судовому засідані. На підставі викладеного, ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,

Outcome: approved