Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Заявник [PERSON] , звертаючись до суду, просить встановити юридичний факт, що його національність «німець» та зобов`язати Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести відповідні зміни до актового запису про народження заявника. Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] році народилася його прабабуся [PERSON] (за походженням німкеня), що підтверджується архівною довідкою № К-1760/05-03 від 27.08.2018 виданою Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації. 08.02.1919 року (по старому стилю) [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою № К-666 від 18.05.2018 р. виданою Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації. [INFO] від вказаного шлюбу народилася бабуся заявника - [PERSON] (за походженням німкеня), що підтверджується архівною довідкою № К-664 від 18.05.2018 р. 17.04.1938р. [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] про що свідчить архівна довідка № К-665 від 18.05.2018 р., видана Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації. [INFO] від вказаного шлюбу народився батько заявника - [PERSON] (за походженням німець), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.01.1940 р. та довідкою про народження №50 від 03.11.2018 р., виданою відділом РАГС Індустріального району адміністрації міста Хабаровськ. 14.10.1965 р. батько заявника одружився на [PERSON] від шлюбу з якою [INFO] р. народився заявник - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про одруження серії [NUMBER] виданого 14.10.1965 р. та про народження [NUMBER] виданого 05.11.1977 р. Заявник вказує, що усі вище вказані родичі починаючи з прабабусі, [PERSON] , були уродженими німцями, дотримувались традицій цієї національності, але проживали на території Радянського Союзу (сьогодні Україна та Російська Федерація). 05.02.2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у цій справі. Заявник у судове засідання не з`явився, був сповіщений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає суду розглянути заяву в порядку окремого провадження за наявними матеріалами. Заінтересована особа Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області подав суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника заінтересованої особи, врахувати письмові пояснення та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з заявою в який просить суд встановити юридичний факт, що його національність «німець» та зобов`язати Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести відповідні зміни до актового запису про народження заявника. Посилаючись на те, що [INFO] році народилася його прабабуся [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою № К-1760/05-03 від 27.08.2018 виданою Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації. 08.02.1919 року (по старому стилю) [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою № К-666 від 18.05.2018 р. виданою Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації. [INFO] від вказаного шлюбу народилася бабуся заявника - [PERSON] (за походженням німкеня), що підтверджується архівною довідкою № К-664 від 18.05.2018 р. 17.04.1939р. [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] про що свідчить архівна довідка № К-665 від 18.05.2018 р., видана Державним архівом Одеської області Одеської обласної державної адміністрації. [INFO] від вказаного шлюбу народився батько заявника - [PERSON] (за походженням німець), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.01.1940 р. та довідкою про народження №50 від 03.11.2018 р., виданою відділом РАГС Індустріального району адміністрації міста Хабаровськ. 14.10.1965 р. батько заявника одружився на [PERSON] від шлюбу з якою [INFO] р. народився заявник - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про одруження серії [NUMBER] виданого 14.10.1965 р. та про народження [NUMBER] виданого 05.11.1977 р. Листом Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.02.2019 № 1120/49-19 надано відповідь в який зазначається, що рішення суду про встановлення факту національності не є підставою для внесення змін до актового запису, оскільки на даний час в Україні відсутній інститут національностей. Згідно з положеннями ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм убачається, що суд може встановити факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23.05.2001 року Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України та наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» органи ДРАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності». Зміна національності чинним законодавством не передбачена. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вказана вище норма цивільного процесуального закону не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ не є вичерпним, проте зі змісту зазначених норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки. Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. Згідно з положеннями Закону України «Про національні меншини в Україні», який проголошує рівність політичних, соціальних, економічних та культурних прав і свобод громадян України - незалежно від їх національного походження, та враховуючи, що за чинним українським законодавством жодний документ, що посвідчує особу громадянина, його національності не визначає, факт належності особи до певної національності не має юридичного значення, а тому, цей факт не може бути встановлений в судовому порядку відповідно до положень ст. 256 ЦПК України. Статтею 24 Конституції України задекларовано рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національності не тягне за собою юридичних наслідків. Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання. Як визначено у ст.15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах заявника національності «німкеня» не перешкоджає їй відновлювати та зберігати етнічне походження її роду, відвідувати її родичів за кордоном (в разі наявності таких), а також можливість користуватися пільгами, які гарантуються особам німецького походження. Встановлення факту національності не тягне для заявника правових наслідків, що підтверджується також і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення. Також в заяві не зазначено та до неї не долучено доказів, які б підтверджували, що встановлення факту її національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Отже, з досліджених матеріалів справи суд прийшов висновку, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності до німецької національності, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Вимоги заяви про внесення змін до актового запису про народження також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від першої вимоги про встановлення факту приналежності до національності, в задоволенні якої відмовлено. Крім цього, вирішення питання про зобов`язання органу РАЦС вчинити певні дії в порядку окремого провадження є неприпустимим та можливе лише в позовному провадженні в адміністративному судочинстві з урахуванням необхідності забезпечення судом рівності прав сторін. Заявник не позбавлений права звернутися для вирішення питання про приналежність його до німецької національності до органів реєстрації актів цивільного стану як суб`єкта владних повноважень, а у разі відмови такого суб`єкта - оскаржити її в судовому порядку (відповідні роз`яснення містяться у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 755/11048/17). На підставі викладеного, ст.11, 24 Конституції України, ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», Закону України «Про національні меншини в Україні»,

Outcome: dismissed