Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Заявник вказуючи, що встановлення факту народження йому необхідно для звернення у Підгаєцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану з питанням видачі свідоцтва про народження його дочки, оскільки медичне свідоцтво про її народження видавалось медичною установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, а тому заінтересована особа відмовляє у державній реєстрації народження дитини, звернувся в суд із заявою про встановлення факту народження особи. В судовому засіданні заявник просить суд заяву задовольнити і встановити факт, що його дочка [PERSON], народилась 27 вересня 2017 року в м. Сорокіно (колишнє м. Краснодон) Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України, від його шлюбу з [PERSON], яка на даний час проживає в [INFO]. Встановлення даного факту йому необхідно для звернення до заінтересованої особи з питанням державної реєстрації народження його дочки, а також щоб в подальшому мати можливість безперешкодно його дружині з дитиною приїхати за місцем його теперішнього проживання. Він та його дружина є громадянами України, а тому він бажає, щоб його дочка теж була громадянкою України. На даний час він має статус тимчасово переміщеної особи. В судове засідання представник заінтересованої особи Підгаєцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Крім цього, прохання про розгляд справи й його відсутності викладено в адресованій суду письмовій заяві, що приєднана до справи. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити, виходячи із наступних підстав. У відповідності до ч.ч.1, 3, 4 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до інформаційного листа Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року №990-VІІІ Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення фактів народження та смерті. До вказаного переліку населених пунктів входить також населений пункт в якому народилась дочка заявника. Також згідно вказаного інформаційного листа, питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною [PERSON] України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Судом встановлено, що заявник звертався у Підгаєцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою про державну реєстрацію народження його дочки, проте в цьому йому було відмовлено, оскільки ним предявлено медичний документ, форма якого не відповідає визначеній наказом МОЗ України від 08 серпня 2006 року №545 Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованим у МЮ України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. Із свідоцтва про одруження серії І-ЕД №091038 від 29 грудня 2001 року виданого Молодогвардійською міською радою, вбачається, що між [PERSON] та [PERSON], 29 грудня 2001 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №170. Після одруження прізвище дружини [PERSON]. Із довідки від 19 червня 2017 року №0000242566 виданою управлінням соціального захисту населення Підгаєцької РДА, видно, що заявник [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Той факт, що дочка заявника народилась 27 вересня 2017 року в м. Сорокіно (колишнє м. Краснодон) Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України, крім пояснень заявника, також підтверджується медичним свідоцтвом про народження №366 від 02 жовтня 2017 року виданим Краснодонським пологовим будинком та обмінною карткою виданою цим же медичним закладом. Батьками [PERSON] є: батько [PERSON] та мати [PERSON], що теж підтверджено в судовому засіданні заявником, а також підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, суд прийшов до переконання, що заява [PERSON] підставна, а тому підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved