Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернулася до суду із заявою, в якій просить суд: встановити факт її постійного проживання на території України з 25 серпня 1975 року по 28 квітня 1994 року, тобто на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року - для отримання паспорта громадянина України в органах Державної міграційної служби України. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона народилася [INFO] у м. Златоуст Челябінської області РРФСР. Разом з батьками у 1976 року вона виїхала на постійне місце проживання до м. Сімферополь Кримської області УРСР, де проживала, навчалася та працювала до 1994 року. 02 вересня 1983 року вона вийшла заміж за [PERSON] і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. У неї в м. Сімферополь Кримської області народилася донька - [PERSON], [INFO]. У 1994 році, у зв'язку зі зміною роботи разом з дочкою, вона переїхала на постійне місце проживання до Сполученого королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У закордонному паспорті [NUMBER], виданий 15 червня 1994 року, водна зазначена, як громадянка України. 17 грудня 2015 року вона отримала дозвіл на проживання у Сполученому королівстві Великої Британії та Північної Ірландії. На даний час вона повернулася до України і має бажання отримати громадянство України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року заява [PERSON] прийнята до провадження та призначена до судового розгляду на 29 листопада 2018 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року доручено Херсонському міському суду Херсонської області проведення відео конференції у даній справі. 28 листопада 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла правова позиція УДМС у справі. В судовому засіданні 29 листопада 2018 року, яке проведено в режимі відео конференції, представник заявника [PERSON] заяву [PERSON] підтримав, просив її задовольнити. Пояснив суду, що приблизно з 1975 року заявник почала проживала у м. Сімферополі разом з батьками за адресою [ADDRESS]. 02 вересня 1983 року заявник уклала шлюб та народила доньку. Адресою місця проживання було [ADDRESS]. В подальшому, вона дійсно в 1994 році переїхала до Великобританії. В судовому засіданні 29 листопада 2018 року, яке проведено в режимі відео конференції, представник заінтересованої особи Раєнко В.В. проти задоволення заяви заперечував, з підстав викладених у правовій позиції УДМС, долученої до матеріалів справи. Додатково зазначив, що йому не відомо про надання відповіді ДМС від 29.12.2017р. на звернення представника заявника та викладені в ньому роз'яснення щодо необхідності подання рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] у м. Златоуст Челябінської області РСФСР народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.5, 6). 02 вересня 1983 року Відділом державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON] та заявником, при цьому заявниця після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище на [PERSON], що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с.16-17). 26 липня 1991 року Відділом внутрішніх справ Центрального райвиконкому м. Сімферополя [PERSON] було видано паспорт громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік (а.с.7-10). 15 червня 1994 року заявнику було видано паспорт громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік для виїзду за кордон. При цьому, останній містить відмітку про належність до громадянства - Україна, печатку Міністерства внутрішніх справ України з відміткою, що паспорт є власністю України. (а.с.11-13). 17 грудня 2015 року заявнику було надано дозвіл [NUMBER] на проживання у Великобританії з терміном дії до 31 грудня 2024 року (а.с.14 об.-15). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Як роз'яснено в п. 8 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. В той же час, як вбачається з відміток, зроблених у паспорті заявника, як громадянки Союзу Радянських Соціалістичних Республік, остання з 06 жовтня 1987 року по 13 серпня 1991 року була зареєстрована в [ADDRESS], а з 03 вересня 1991 року була зареєстрована по [ADDRESS], про що наявні відповідні відмітки у паспортному документі (а.с.9). 04 грудня 2017 року заявником було здійснено відповідний запит до Державної міграційної служби України в Херсонській області щодо надання інформації стосовно перебування у громадянстві України. Відповідно до листа-відповіді Державної міграційної служби України в Херсонській області, заявнику було, зокрема, роз'яснено, що за обліками УДМС України в Херсонській області [PERSON], [INFO] серед осіб, які набули громадянство в порядку передбаченому законами України та міжнародними договорами України не значиться та рекомендовано долучити судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.18). Відповідно до ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, з огляду на встановлені судом факти, враховуючи, що територія м. Сімферополь, де проживала заявник до виїзду за кордон на місце проживання, входила до складу УРСР, який в свою чергу входив до складу Радянських Соціалістичних Республік, враховуючи, що місце проживання заявника було зареєстровано саме у вказаному м. Сімферополь, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги в частині встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON], [INFO], уродженки м. Златоуст Челябінської області Росії, з 25 серпня 1975 року по 28 квітня 1994 року, тобто на момент проголошення незалежності України - 21 серпня 1991 року. Крім того, задовольняючи вимоги заявника в цій частині, суд також виходить з того, що остання не має можливості подати документи щодо фактичного проживання станом на 21 серпня 1991 троку на території м. Сімферополя, оскільки згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнані тимчасово окупованою територією. Щодо заявлених вимог про зазначення у резолютивній частині рішення мети встановлення факту в частині отримання заявником паспорту громадянина України в органах Державної міграційної служби України, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки заявником у даному випадку ставиться питання щодо видачі паспортного документу відповідним державним органом, що в свою чергу породжує зобов'язальний характер відносин у разі задоволення таких позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного процесуального кодексу України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності вбачається, що заява [PERSON], заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби у Херсонській області про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial