Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою « Про встановлення факту народження дитини». В підтвердження заяви заявник посилається на те, що перебуваючи на окупованій території України м. Алчевськ Луганської області у пологовому будинку [INFO] народила сина - [PERSON] . Народжену дитину вона зареєструвала у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського правління юстиції у Луганській області , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.12.2014 року . Заявник звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівського районах Головного територіального управління юстиції в Харківській області з метою реєстрації народження дитини , однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації оскільки , документи які посвідчують факт народження сина видані органами , що є невизнаними на території України та незаконними . Представник заявника в судове засідання не з'явилась, відповідно до поданої заяви просить заслухати справу її відсутність, без фіксації технічними засобами процесу судового засідання , на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив , був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що перебуваючи на окупованій території України м. Алчевськ Луганської області у пологовому будинку [INFO] народила сина - [PERSON] . Народжену дитину вона зареєструвала у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського правління юстиції у Луганській області , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.12.2014 року . Заявник звернулась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Дергачівському та Золочівського районах Головного територіального управління юстиції в Харківській області з метою реєстрації народження дитини , однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації оскільки , документи які посвідчують факт народження сина видані органами , що є невизнаними на території України та незаконними . Відповідно до ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року) , підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст. 122 ч. 1 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно ст. 144 ч. 1 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов'язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 144 ч . 3 СК України Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Згідно з ст. 18 ч.1 ЗУ « Про забезпечення прав та свобод громадян , правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 2 ЗУ « Про забезпечення прав та свобод внутрішнього переміщення громадян» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Постанова Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що такі справи розглядаються якщо: відповідно до закону, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язане з подальшим вирішенням суперечки про право. Відповідно до п. 18 Постанови , рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 256 ч.2 ЦПК У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257 -1 ч. 2 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно з ч. 3 вищевказаної статті у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Статтею 257 -1 ч. 4 ЦПК України передбачено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та його дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України. На підставі вищезазначеного, на підставі ст. 122,144 СК України, ст. 18 ЗУ « Про забезпечення прав та свобод громадян , правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 2 ЗУ « Про забезпечення прав та свобод внутрішнього переміщення громадян»,

Outcome: approved