Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в якій просить суд встановити факт належності йому трудової книжки від 13.02.1986 року № 0280784, оскільки у процесі підготовки документів для призначення пенсії, працівниками пенсійного фонду в його трудовій книжці виявлено розбіжність у записі по батькові, а саме: «[PERSON]» замість «[PERSON]». В судове засідання заявник не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки не повідомив, проте в прохальній частині заяви зазначив клопотання про слухання справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи належно повідомлений, причини неявки не повідомив, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що заявник є громадянином України, внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою УСЗН Таращанської РДА Київської області від 13.01.2017 року № 309. Звернувшись до управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі для призначення пенсії, заявник разом з іншими документами надав свою трудову книжку серії [NUMBER], заведеної 13.02.1980 року уповноваженою особою відділу кадрів. Однак, в зв'язку з тим, що в трудовій книжці було виявлено розбіжність у написанні його по - батькові, заявнику було відмовлено у прийнятті трудової книжки. Встановлення факту належності трудової книжки необхідне заявнику для оформлення документів на отримання пенсії в Управлінні Пенсійного Фонду України в Таращанському районі Київської області. Із трудової книжки серії [NUMBER] від 13.02.1980 року вбачається, що вона видана на ім'я «[PERSON]», 1956 року народження, записи здійснені російською мовою. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.01.1957 року Хацепетівським ЗАГСом Єнакіївського району Сталінської області вбачається, що «[PERSON]» народився [INFO], записи здійснені російською мовою. Із паспорта серії [NUMBER], виданого 21.04.1997 року Новокаховським МВ УМВС України в Херсонській області, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, виданої 14.01.1999 року, вбачається, що [PERSON], [INFO]. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Суд, вважає, що вимоги про встановлення факту належності трудової книжки як правовстановлюючого документу є обґрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки трудова книжка дійсно належить заявнику. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. Крім того, заявником при подачі заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією № 12 ТВБВ №10026/649 ГУ Ощадбанку по м. Києву та Київській області від 17.02.2017 року. Оскільки, відповідно до п. 1.4.2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання фізичною особою заяви у справах окремого провадження в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (320 грн.), то заявнику слід повернути надміру сплачену суму судового збору в розмірі 320 грн.

Outcome: approved