Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся з заявою до суду, в якій зазначив, що він є сином [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Померла мати [INFO] в м.Донецьку. Причиною смерті стало атеросклеротичне захворювання серця. Померла похована на цвинтарі «Південний» у м.Донецьку. Враховуючи, що матір померла на тимчасово окупованій території, [PERSON] не може отримати свідоцтво про смерть державного зразка, яке йому необхідно для подальшого оформлення спадщини та отримання виплат у зв`язку зі смертю матері. Звернувшись у відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть його матері у зв`язку з тим, що ним було надано для підтвердження смерті документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин [PERSON] просить суд постановити рішення, яким встановити факт смерті його матері [PERSON] , громадянки України, яка народилася [INFO] у с.Сосни Літинського району Вінницької області, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , місце смерті - місто Донецьк, Ленінський район, Україна, дата смерті - [INFO] . Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав свою заяву, просив задовольнити її з зазначених у ній підстав. Будучи допитаним в якості свідка на підставі ст.92 ЦПК України [PERSON] суду пояснив, що його мати [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована в с.Чкалове Пологівського району Запорізької області. Поки мати була молодшою, він приїздив до неї з м.Донецька, де постійно проживав і був зареєстрований, допомагав матері по господарству. Коли мати перебувала вже в похилому віці і почала хворіти, він взимку забирав матір до себе в м.Донецьк, а весною привозив її до с.Чкалове, бо про це просила мати. Коли почалися військові дії на сході України, він вже не міг кожного року забирати матір до себе і привозити її до с.Чкалове, тому він у жовтні 2014 року забрав матір до себе в м.Донецьк, де мати і проживала в [ADDRESS] , і там же і померла [INFO] . Додому після смерті матері приїздили медичні працівники і працівники міліції, констатували смерть, ознак насильницької смерті встановлено не було. Причина смерті - атеросклеротична хвороба серця з гіпертензією. Він поховав матір на цвинтарі «Північний» у м.Донецьку, привезти матір до місця її проживання він не зміг з-за військових дій. Начальник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гончар Т.О. надала в судове засідання письмову заяву, в якій просить заяву [PERSON] розглянути у відсутність представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Рішення суду просила прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, вислухав [PERSON] як свідка, беручи до уваги думку заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Судом з копії повторно виданого свідоцтва про народження на а.с.15 встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . З копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області на а.с.18-19 від 11 листопада 2019 року вбачається, що судом встановлений факт того, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , а він є її сином. [PERSON] померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть №51, виданого 15 квітня 2019 року центром первинної медико-санітарної допомоги №9, та копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15 квітня 2019 року Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР. Причиною смерті [PERSON] згідно довідки про причину смерті №51 від 15 квітня 2019 року є атеросклеротична хвороба серця з гіпертензією (а.с.11,12). [PERSON] звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, де йому 23 квітня 2019 року письмово було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті його матері у зв`язку з тим, що заявником пред`явлені документи, форма яких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024 (а.с16). Факт взяття на облік [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи у [ADDRESS] , підтверджено заявником копією довідки від 19 квітня 2017 року №277 (а.с.8). З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №28089382 від 16 вересня 2011 року, виданого Пологівською державною нотаріальною конторою, встановлено, що Пологівською державною нотаріальною конторою зареєстровано заповіт №51711874 [PERSON] (а.с.14). Громадянство України померлої [PERSON] підтверджено копією паспорту громадянина України на її ім`я серії [NUMBER] , виданого Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області 06 лютого 1997 року (а.с.9). Факт смерті матері [PERSON] , крім зазначеного вище, [PERSON] підтверджує також долученням до матеріалів справи копій фотографій з місця поховання [PERSON] (а.с.21-23). На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями ч.1 ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», серед яких є м.Донецьк Донецької області. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території, так як наведені обставини смерті особи також підтверджуються показаннями заявника як свідка в судовому засіданні. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] в м.Донецьк Донецької області, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне йому для отримання державної соціальної допомоги і оформлення своїх спадкових прав. Згідно ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved