Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Заявник заяві вказує, що він [PERSON] народився 18.09.1940 року в с.Жигалівка Калинівського району Вінницької області. В посвідці про його народження №1106912 в графі батьки значилися:[PERSON] та [PERSON]. В свідоцтві про народження його рідної сестри [PERSON] батьками значаться ті ж самі особи. Національність батька [PERSON] зазначена «поляк», а національність матері «українка». Згідно виписки з погосподарської книги Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області станом на 1950-1952 роки національність його батька зазначена «поляк», а його «українець». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00015883029 від 09.10.2015 року серії АМА 513967 національність його батька [PERSON] зазначена «поляк», а національність матері [PERSON] «українка». Однак, його національність було зазначено «українець». В свідоцтвах про народження його доньок його національність також зазначена «українець». Він бажає відновити свою польську національність для вирішення питання, повязаного з отриманням «Карти Поляка» та з метою внесення змін в свідоцтва про народження його доньок, змінившив графі «батько» національність «українець» на «поляк». Тому за захистом своїх прав і законних інтересів він вимушений звертатись з даною заявою в суд. Заявник в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд заяви про встановлення факту, що має юридичне значення за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявний лист начальника відділу ДРАЦС Калинівського РУЮ [PERSON], в якому остання просить розглянути справу за заявою [PERSON] за відсутності представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції у Вінницькій області. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, прийшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився 18.09.1940 року в с.Жигалівка Калинівського району Вінницької області. В посвідці про народження заявника [PERSON] №1106912, виданій зав. бюро ЗАГС, актовий запис №51, в графі батьки значилися:[PERSON] та [PERSON]. В свідоцтві про народження рідної сестри заявника [PERSON] батьками значаться ті ж самі особи. Національність батька [PERSON] зазначена «поляк», а національність матері «українка». Згідно виписки з погосподарської книги Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області станом на 1950-1952 роки національність батька заявника зазначена «поляк», а його «українець». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00015883029 від 09.10.2015 року серії АМА 513967 національність батька заявника [PERSON] зазначена «поляк», а національність матері [PERSON] «українка». Однак, національність заявника було зазначено «українець». В свідоцтвах про народження доньок заявника, а саме: [PERSON] та [PERSON] в графі «Національність батька» зазначено «українець». Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до вимог ст.ст.269, 270, 300 ЦК України право на національність є особистим немайновим правом. Згідно ст.269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст.271 цього ж Кодексу зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних менших України. У відповідності до ст.3 Закону України «Про національні меншини в Україні » до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні » громадяни України мають право обирати та відновлювати свою національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Заявник вихований в дусі поваги до свого історичного походження, перейняв від батька польські національні традиції, підтримує стосунки зі своїми родичами поляками, святкує польські свята, дотримується католицьких традицій і прагнучи відновити право вільно обирати національність, вважає за необхідне відновити свою національність «поляк» відповідно до національності батька для правильного визначення національності за принципом кровних зв'язків та реалізації намірів по підтримці сімейних традицій. Встановлення зазначеного факту заявнику також необхідно для отримання «Карти Поляка» та внесення змін в свідоцтва про народження його доньок, змінивши в графі «батько» національність «українець» на «поляк». Частиною 2 ст.256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти ( окрім зазначених у ч.1 ст.256 ЦПК України) від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом невизначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до абз.3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5,зареєстрованого Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55М8793 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції № 709/5 від 10.05.2012 року та №1161/5 від 03.08.2012 року. Згідно з пунктом 1.1 зазначених Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved