Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він, [PERSON], [INFO], уродженець м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за національністю є «німцем». В обґрунтування заяви зазначає наступне. Він, [PERSON] народився [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Його батьками є мати [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) і батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) записана по національності як «українка», хоча її батьком є [PERSON], який за національністю є німцем. [PERSON], записаний за національністю як росіянин. В його, заявника, свідоцтві про народження, національність не зазначена, оскільки законодавством України не передбачено зазначення національності дитини, під час реєстрації її народження. Коли заявникові виповнилося 16 років, в 1993 році отримав паспорт в Саксаганському РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області, де було записано без його, заявника, згоди національність «українець», хоча бажав мати національність своїх предків по лінії матері [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), батьком якої по національності є німець [PERSON] Мати заявника - [PERSON] народилася у післявоєнний час, тобто [INFO], коли радянський народ нещодавно отримав перемогу у Великій вітчизняній війні і також отримувала паспорт у той період, коли «рани» радянського народу, сім'ї якого втратили на війні своїх рідних, не загоїлися. Тому, вважає, що цілком зрозуміло, що [PERSON] не наважилася і навіть не намагалася при отриманні паспорту наполягати на обранні національності свого батька [PERSON], який за походженням був німцем. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи громадян захищаються судом. Згідно ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвитку української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також, розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь - якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам. Він, заявник, шанує та цікавиться німецькою історією, вивчав німецьку мову у школі та вищому навчальному закладі, докладає зусиль для подальшого удосконалення знання німецької мови, оскільки вважає, що належить саме до німецької національності та бажає її відновити, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Крім того, бажає знайти родичів своїх предків у Німеччині. Відповідно до вимог ст. 234 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ст. 256 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що він, заявник за національністю є німцем, необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду, тому що предки були німцями, а саме рідний дідусь. Для нього, заявника, це дуже важливо, тому що в майбутньому має намір прийняти громадянство держави Німеччина і переїхати туди на постійне місце проживання. У судовому засіданні заявник заяву підтримав повністю, підтвердивши її зміст. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, подавши заву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що заперечень проти задоволення заяви не має. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт (а.с.4), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.5), довідка про шлюб (а.с.6), свідоцтво про народження [PERSON] (а.с.7), атестат (а.с.12), свідоцтво про шлюб (а.с.13), залікова книжка (а.сю.14-27), навчальна картка (а.с. 28-29). Суд, оцінивши відповідно до ст. 58 ЦПК України, досліджені у судовому засіданні свідоцтва про народження, довідку про шлюб, атестат, свідоцтво про шлюб, залікову книжку, навчальну картку, вважає ці докази належними, так як вони містить інформацію щодо національність родичів заявника, ставлення його до своєї національності. Суд, оцінивши відповідно до ст. 59 ЦПК України, досліджені у судовому засіданні свідоцтва про народження, довідку про шлюб, атестат, свідоцтво про шлюб, залікову книжку, навчальну картку, вважає ці докази допустимими, так як вони отримані без порушення порядку, встановленого законом. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Батьком матері заявника є [PERSON], який за національністю є німцем. В свідоцтві про народження заявника національність не зазначена, при отриманні паспорту було записано без згоди заявника, що національність останнього є «українець», заявник бажав мати національність своїх предків - «німець». Внаслідок історичних подій, а саме Великої Вітчизняної війни [PERSON] не наважилася і не намагалася при отриманні паспорту наполягати на обранні національності свого батька [PERSON], який за походженням був німцем. Заявник шанує та цікавиться німецькою історією, вивчав німецьку мову у школі та вищому навчальному закладі, докладає зусиль для подальшого удосконалення знання німецької мови, вважає, що належить саме до німецької національності. Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про національні меншини в Україні». Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи громадян захищаються судом. Згідно ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвитку української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також, розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Згідно ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам. У відповідності до вимог ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь - якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Суд приходить до переконання, що, маючи серед своїх прямих предків дідуся, який є за національністю «німець», вважаючи що належить до цієї національності, заявник має гарантоване даною нормою закону право на відновлення своєї національності. Відповідно до вимог ст. 234 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ст. 256 ч.2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі встановлених судом обставин, а саме того, що [PERSON] має серед своїх прямих предків дідуся, який за національністю є «німець», та вважає, що належить до цієї національності, суд приходить до переконання, що заявник має право на відновлення своєї національності - «німець», яке гарантоване ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». На переконання суду, встановлення факту належності заявника до національності «німець» має юридичне значення, для відновлення ним етнічного походження, реалізації наміру прийняти громадянство держави Німеччина і переїхати до держави Німеччина на постійне місце проживання.

Outcome: approved