Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій зазначив що по вул. І.Франка, 13, в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області проживали його батьки: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і їм на праві власності належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельна частка (пай). 01.08.1991 року помер батько [PERSON] Після його смерті в управління спадковим майном вступила мати [PERSON] 16.07.2005 року мати [PERSON] померла. Ще за життя мати посвідчила на ім'я заявника заповіт, яким заповіла йому все своє майно належне їй на день смерті. В нотаріальному порядку йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не підтверджено факт його спільного проживання (реєстрації) із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зазначає, що він фактично прийняв спадщину, оскільки з жовтня 2004 року почав проживати в господарстві разом з матір'ю однією сім'єю, вів господарство, доглядав за мамою, так як вона потребувала стороннього догляду, проводив її похорон, сплачує всі необхідні платежі, надалі проживає в спадковому будинку. В судове засідання [PERSON] не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про розгляд справи. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат [PERSON] заяву підтримала, з підстав зазначених в ній, просила її задовольнити та встановити юридичний факт про те, що [PERSON] з жовтня 2004 року постійно проживав разом з спадкодавцем [PERSON] по день її смерті без реєстрації за адресою: вул. І.Франка, 13, с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області. Представник заінтересованої особи Олешанської сільської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, однак до суду направив письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує щодо задоволення заяви та просив розгляд справи провести у йго відсутності. Свідки: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні засвідчили той факт, що [PERSON] з жовтня 2004 року постійно проживав разом з матір'ю [PERSON] по день її смерті за адресою: вул. І.Франка, 13 в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, вів з нею спільне господарство, проводив її похорон. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України та згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції 15.12.2017 року, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти після набрання чинності даної редакції ЦПК України, тобто з 15 грудня 2017 року. Суд, заслухавши представника заявника та свідків, вважає, що заява підставна та підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.. Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги Олешанської сільської ради за 1986-1990 роки в господарстві № 688 станом на 01.07.1990 року були зареєстровані [PERSON], [INFO], - голова двору та [PERSON], [INFO], - дружина (а.с. 5). Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ № 0076395 від 28.11.2017 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 04.12.2017 року за № 342 [PERSON] (мати заявника) належала змельна частка (пай) розміром 39,42 ум.кад.га, що знаходиться в СП ім.Грушевського, виділена на підставі рішення Тлумацької РДА від 08.06.1999 року за № 296 (а.с. 10). Згідно копії повторно свідоцтва про народження [PERSON] (заявник) народився 04.06.1938 року і його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). 01.08.1991 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати заявника) прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], оскільки вступила в управління спадковим майном, проживали разом зі спадкодавцем, вела з ним спільне господарство, проводив її похорон. 16.07.2005 року [PERSON] (мати заявника) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Ще за життя [PERSON] (мати заявника) посвідчила на імя заявника [PERSON] заповіт, яким заповіла останньому все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 12.03.2003 року (а.с. 6). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] (мати заявника) заявник звернувся до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], однак заявник отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що не підтверджено факт його спільного проживання (реєстрації), як спадкоємця, зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 1196/02-31 від 04.12.2017 року (а.с. 11). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Для звернення в нотаріальну контору із заявою на оформлення спадщини за заповітом заявнику необхідно представити документи, які б підтверджували, що він постійно проживав однією сімєю з спадкодавцем [PERSON] по день її смерті по вул. І.Франка, 13, в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно довідок Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 953 від 04.12.2017 року та № 88 від 25.01.2018 року, [PERSON] (заявник) з жовтня 2004 року проживав без реєстрації разом з матір'ю [PERSON] по день її смерті 16.07.2005 року, у господарстві за адресою: вул.І.Франка, 13, с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, вів з нею спільне господарство, доглядав за нею, проводив її похорон, по даний час проживає без реєстрації (а.с. 4, 27). Заслухавши представника заявника та свідків, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем, а тому, оскільки цей факт дійсно має для заявника юридичне значення, заяву слід задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного, п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України,

Outcome: approved