Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій просить встановити факт смерті своєї баби громадянки України [PERSON] , [INFO] , місце смерті: Україна, Донецька область, Старобешівський район, смт. Старобешеве, дата смерті [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] в смт. Старобешеве Донецької області померла [PERSON] , [INFO] . При зверненні до Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть у зв`язку з тим, що для встановлення факту смерті [PERSON] пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Оскільки встановлення факту смерті необхідне заявнику для державної реєстрації смерті, іншим шляхом встановити цей факт неможливо, заявник змушена звернутись до суду. У судове засідання заявник не з`явилась, в своїй заяві просила розглянути справу за її відсутності, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану\~ Головного територіального\~ управління юстиції у Донецькій області, у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти вимог заявника не заперечує. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2\~ ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2\~ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.8 ч.1\~ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ч.1\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього\~Закону, Цивільного та\~Сімейного кодексів\~України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до абзацу першого п.13\~постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до п.1 глави 5 розділу ІІІ «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених\~Наказом МЮУ 18.10.2000 року № 52/5\~передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.1\~ст.316 ЦПК України\~заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. В силу вимог ч. 2\~ст.317 ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.\~\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] , є онукою померлої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника [PERSON] серії [NUMBER] від 19.07.1988, в якому матір`ю заявника записана [PERSON] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 16.07.1992; рішенням виконавчого комітету Новозар`ївської сільської ради народних депутатів №35 від 14.10.1992, відповідно до якого померла [PERSON] була призначена опікуном заявника [PERSON] в зв`язку зі смертю матері; копією заповіту від 30.07.2010, в якому зафіксовано факт того, що померла [PERSON] все своє майно заповіла онучці [PERSON] . Заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тому заява про встановлення факту смерті підсудна Токмацькому районному суду Запорізької області. [INFO] в місті Старобешеве Донецької області померла її баба [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого до заяви долучено копії наступних документів: лікарського свідоцтва про смерть №2 від 02.01.2019, довідки про причину смерті (до форми № 106/у за №б/н, яка видається для поховання) від 02.01.2019, свідоцтва про смерть від 09.01.2019. При цьому, оскільки документи, що підтверджують факт смерті [PERSON] , видані установами на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійними і не створюють правових наслідків. Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану\~ Головного територіального\~ управління юстиції у Донецькій області відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з причини пред`явлення документа, що підтверджує факт смерті, виданим на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 \~(зі змінами від 7 лютого 2018 № 79-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До таких населених пунктів входить смт. Старобешеве, на території якого [INFO] померла [PERSON] Вказана обставина позбавляє заявника можливості зареєструвати факт смерті баби у встановленому Законом порядку. Відповідно до ч.2 та ч.3\~ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, документи про смерть, видані на тимчасово окупованій території України, є недійсними та не створюють правових наслідків. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2\~ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України\~та законами України. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник у справі, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , місце смерті: Україна, Донецька область, Старобешівський район, смт.Старобешеве, дата смерті [INFO] , бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть її чоловіка, видане державним органом України. Відповідно до ч.4\~ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved