Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою, а саме: його батька [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], мотивуючи тим, що його батько 29.07.2005 року вийшов з будинку, в якому постійно проживав, та до цього часу не повернувся. Заявник неодноразово звертався в правоохоронні органи з даного приводу, однак позитивного результату отримано не було. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.11.2016 року, яке набрало законної сили 01.11.2016 року, його батька [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Даним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] зник з постійного місця проживання 29.07.2005 року, тобто, близько 12 років тому. Оголошення [PERSON] померлим необхідне для захисту його майнових прав та інтересів. Просить оголосити [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], зареєстрованого [INFO] померлим. Днем смерті [PERSON] вважати 29 липня 2005 року. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, в якій вимоги заяви підтримав, просив задоволити в повному обсязі та проводити розгляд справи без його участі (а.с. 22). Представник зацікавленої особи: Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без його участі (а.с. 21). Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження Серії І-АВ №172012, актовий запис №1596 від 09.12.1968 року, [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07.11.2016 року, яке набрало законної сили 01.11.2016 року, визнано безвісно відсутнім [PERSON], уродженця [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO] з 29.07.2005 року (а.с. 12-13). [PERSON] відсутній з 29 дипня 2005 року за місцем свого постійного проживання та жодних відомостей про його місце перебування немає. Ця обставина учасниками справи не оспорюється, тому з урахуванням положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування в судовому засіданні. Згідно копії довідки КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія від 10.07.2017 року №02-02/2583, за адресою: [ADDRESS], в числі інших осіб, зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Статтею124 Конституції України передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Відповідно дост. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Частиною 1 статті 48 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року N 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам надано розяснення про те, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. За відсутності доказів про факт смерті [PERSON] та враховуючи встановлення обставин, зазначених у ст. 46 ЦК України, а саме - відсутності у місці постійного проживання [PERSON] відомостей про місце його перебування протягом більше трьох років, суд робить вірогідне припущення про смерть останнього. Відповідно до ч.3 ст.46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. А тому, суд приходить до переконання, що в частині вимог заяви про визнання днем смерті [PERSON] 29 липня 2005 року слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення шляхом оголошення [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO], померлим з часу набрання рішенням суду законної сили. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed