Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] 22.04.2018 року подала позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що вона являється матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], батьком дитини є [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки на протязі останніх років їхнього подружнього життя вони жили без взаєморозуміння та поваги, у них виникали постійні конфліктні ситуації, сварки. Вони сподівалися, що спільна дитина буде сприяти налагодженню їхніх стосунків, проте з моменту народження дитини їхні стосунки навпаки погіршилися. Позивач вказує, що з невідомих причин відповідач змінив ставлення до неї, став ворожим до дитини, агресивно погодився, безпідставно став ревнувати до всіх чоловіків, висловлював постійні підозри, в результаті чого став припускатися побиття в присутності доньки та одного разу вигнав її з дитиною з квартири, викинувши речі. У зв'язку із цим подальший шлюб став не можливим і вони розлучилися. З 2011 року вона стала жити сама з дитиною та сподівалася, що донька не буде позбавлена батьківської уваги та підтримки. Проте такі сподівання не виправдалися. Відповідач взагалі перестав цікавитися життям дитини, її станом здоров'я, поточними потребами, знаючи, що вона не мала змоги працювати та гостро відчувала потребу в матеріальній допомозі на дитину. У зв'язку із ігноруванням відповідачем потреби дитини, вона вимушена була звернутися за допомогою до батьків. Позивач зазначає, що така поведінка відповідача є жахливим проявом безвідповідальності, ухилянням від виховання та навчання дитини, не проявленням щодо неї батьківської турботи, відсутністю інтересу до її життя та здоров'я. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.06.2018 року (а.с. 26-27). 22 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою витребувано від Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв'язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 40-41). 13.08.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав того, що він не погоджується із заявленими позовними вимогами. У поданому відзиві зазначив, що після розлучення їхня з позивачем донька [PERSON] залишилася проживати з матір'ю. На даний час він сплачує аліменти відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва та надає матеріальну допомогу. Також просить звернути увагу на те, що він ніяким чином не ухиляється від виховання дитини та її утримання, по можливості надає матеріальну допомогу, подарунки, зустрічається та спілкується із донькою як мінімум раз у місяць. Зустрічі із донькою проходили за місцем його проживання, що може підтвердити його мати [PERSON] Під час їхніх з донькою зустрічей дитина також проявляла інтерес до спілкування з ним, як батьком. Також вказує, що позивач перешкоджає його спілкуванню із донькою, а жодних обґрунтованих підстав для позбавлення його батьківських прав позивачем не наведено (а.с. 65-66). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків (а.с. 69, 70). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні (а.с. 71, 72). В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали. Позивач додатково пояснила, що з відповідачем разом проживали до 2008 року. Коли дитині виповнилося рік та два місяці вона пішла від відповідача через прояв останнім агресії. На аліменти подала в грудні 2017 року, які відповідач сплачує несистематично. Дитину забирає до себе мати відповідача [PERSON], при цьому відповідач байдуже відноситься до доньки, з нею не спілкується, перешкод у зустрічах з дитиною відповідачу вона ніколи не чинила. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10.02.2011 року (а.с. 6). Сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що вона однокласниця позивача і кума. Позивач роз'їхалась з [PERSON] через те що відповідач «піднімав» на [PERSON] руки. Декілька останніх років мати відповідача [PERSON] забирала на вихідні [PERSON] додому. Дитина про батька говорити нічого не хоче, відразу на очі у дівчинки навертаються сльози. [PERSON] двічі лежала в лікарні, проте відповідач коштів на лікування дитини не надавав і нічим не допомагав. Вона проживає поруч з будинком позивача, часто зустрічає [PERSON] з [PERSON], остання також гуляє з подругою на вулиці, проте [PERSON] з батьком ніколи не бачила. По телефону [PERSON] спілкується лише з бабусею. Подарунки дитині дарує тільки бабуся, а не батько. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона є матір'ю позивача, відповідач колишній чоловік її доньки. Коли позивач жила зі свекрухою та відповідачем останній [PERSON] на руки ніколи не брав, бив дитину. Батько [PERSON] з дитиною ніколи не спілкується, жодної уваги їй не приділяє, не телефонує, зі святами не вітає. З дитинства [PERSON] часто була в лікарні, двічі хворіла запаленням легень, тричі бронхітом з ускладненнями, проте відповідач ніколи донькою не цікавився, коштів десять років не платив, подарунків дитині на свята і дні народження жодного разу не давав, в школу ніколи не з'являвся, онуку хоче бачити лише мати відповідача. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач його дружина. [PERSON] їздить до бабусі [PERSON] десь 1-2 рази на місяць, за батька дитина ніколи не згадує. Від часу свого знайомства з позивачем з 2011 року він бачив відповідача лише двічі. З [PERSON] відповідач ніколи не спілкується, телефона батька дитина не має. З пояснень дитини вона грає з бабусею [PERSON], ходить з нею на вулицю, з відповідачем не гуляє, останній зайнятий компютером. Відповідач донькою ніколи не цікавився. [PERSON] відповідача жодного разу не згадувала, батьком називає його (свідка). Допитана в присутності представника Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації дитина сторін по справі [PERSON] пояснила, що вона ходить у школу, її додому часто забирає бабуся [PERSON] з якою вона гуляє, батько [PERSON] їй не телефонує, з нею не розмовляє, не грається, подарунків не дарує. Коли вона приходить до бабусі [PERSON], то батько до неї не виходить, сидить у кімнаті, з нею не говорить. Згідно Висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO], від 22.11.2018 року № 102/03/31-10625 з'ясовано, що батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між батьками дитини розірвано 10.12.2011 року. 09 вересня 2011 року мати дитини [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] Згідно характеристики зі школи І-ІІІ ступенів № 190 Деснянського району м. Києва, мати дитини [PERSON] та вітчим [PERSON] цікавляться навчанням [PERSON] та її вихованням. Школу відвідували регулярно. Рідний батько [PERSON] за період навчання дитини ні разу не з'являвся, дочкою не цікавився, батьківські збори не відвідував. Відповідно до довідки з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» батько до установи жодного разу за медичними рекомендаціями не звертався. Відповідно до висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради у [PERSON] сформований образ сім'ї, що складається з мами, вітчима та сестри. [PERSON] має надійний тип прив'язаності до матері та вітчима, називає вітчима «татом» та ідентифікує його, як батьківську фігуру. До батька [PERSON] дитина має уникаючий тип прив'язаності, який сформувався внаслідок байдужого ставлення батька до неї. Враховуючи, що [PERSON] не бере участі у житті та вихованні [PERSON], Міський центр дитини вважає, що позбавлення батьківських прав нестиме менш травматичний вплив на психічний розвиток [PERSON], ніж постійне підсвідоме очікування нею від батька батьківської уваги та турботи, яку вона фактично не отримує. Відповідно даного висновку Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, дійшла висновку, що батько дитини свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров'ям. Виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює мати. Таким чином, Деснянська районна в м. Києва державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 112-114). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, не проявляє до неї батьківської турботи, не піклується про неї, не цікавиться її життям та здоров'ям, дитина проживає з позивачем, яка займається її вихованням та утриманням. До наведених у письмовому відзиві на позов доводів відповідача суд ставиться критично, оскільки вони належним чином не доведені жодними доказами та не спростовують позовні вимоги позивача. За вимогами частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved