Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO]., про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. В липні 2008р. в квартирі зареєструвалися та почали проживати син позивача [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] [INFO] в них народився син [PERSON] У кінці серпня 2013р. [PERSON] та [PERSON] виселилися з квартири [ADDRESS], їх речей там немає. 14.11.2013р. [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, та місце проживання [PERSON] було визначено разом із матір'ю. Посилається, що квартиру [ADDRESS] відповідачі за власною ініціативою залишили більше одного року тому і більше до неї не поверталися. Факт реєстрації відповідачів у житлі порушує право позивача, як власника, на свій розсуд користуватися та розпоряджатися даним житлом. [PERSON] покликається, що житлово-комунальні витрати нараховуються, в тому числі, й на [PERSON] та [PERSON], а оплачує їх позивач. З наведених підстав позивач вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю. З її пояснень слідує, що відповідачі не є членами сім'ї [PERSON] Відповідач виселилася із квартири [ADDRESS] самостійно і забрала свої речі в серпні 2013р. З того часу вона не поверталася до квартири [ADDRESS]. Перешкод відповідачам у користуванні спірною квартирою не було. Позивач звернувся за захистом свого права власності, оскільки через реєстрацію місця проживання відповідачів у даній квартирі, він не може розпорядитися квартирою [ADDRESS], хоча має намір відчуження квартири. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги щодо визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] визнала. Однак не визнавала вимог щодо визнання таким, що втратив право користування тією ж квартирою [PERSON] В поясненнях покликалася на те, що дійсно відповідачі із серпня 2013р. не проживають у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] не користувалася спірною квартирою без поважних причин, через причинення відносин із [PERSON] Вважає, що у [PERSON] поважна причина непроживання у даній квартирі, оскільки він вимушений був переїхати проживати туди, де проживає його мати. В теперішній час [PERSON] забезпечує [PERSON] житлом. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні давав пояснення, що відповідач пішла проживати до іншого чоловіка. При розірванні шлюбу із відповідачем був спір щодо визначення місця проживання дитини і суд визначив місце проживання [PERSON] із матір'ю. Відповідач забрала [PERSON] і він проживає з нею. Вважає, що цим позовом не порушуються житлові права дитини, оскільки до цього часу [PERSON] забезпечує житлом його мати. У разі необхідності, у випадку неможливості проживання [PERSON] із матір'ю, він зможе проживати за місцем проживання батька. Представники органу опіки та піклування висловили міркування про недоцільність визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись, що в такому разі буде порушено житлові права дитини. Однак, орган опіки та піклування не вирішив питання про затвердження висновку щодо доцільності або ж недоцільності визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, третьої особи, представника органу опіки та піклування, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] З копії договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2008р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2008р. серії ССІ №264954 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Судом також встановлено, що в липні 2008р. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], мають спільного сина [PERSON], 2011р.н. Шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано згідно із рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.11.2013р. та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] із матір'ю. У квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON] Копією акта ЖЕД-1 від 05.11.2015р. підтверждено, що під час перевірки [PERSON] та [PERSON] були відсутні у квартирі [ADDRESS]. Представником відповідача визнано, що відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS] із серпня 2013р. Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області брав участь у справі, однак не спромігся протягом тривалого часу ухвалити висновок щодо питання про доцільність або ж недоцільність визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому, зважаючи на думку осіб, які беруть участь у справі, враховуючи відсутність даних про наявність реальної можливості отримати висновок органу опіки та піклування з розглядуваного питання, з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду справи, слід вирішувати справу на підставі наявних доказів. З обставин справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не є ні теперішніми, ні колишніми членами сім'ї власника квартири [ADDRESS] [PERSON] Вони не мають такого ступеню споріднення, що міг би бути самостійною підставою вважати їх членами сім'ї власника квартири, а спільно вони, як одна сім'я із власником житла, не проживали. Відносини, що виникли між сторонами, врегульовані цивільним законодавством. Згідно із нормами ст.ст.317 ч.1, 319, ч.1, 391 ЦК саме власникові належать право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Та власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК тільки власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В судовому засіданні не доведено доказами, що [PERSON] та [PERSON] мають речові права на чуже майно - квартиру [ADDRESS], належну позивачу на праві власності. Законом, договором чи іншим актом не встановлювалось право зазначених осіб на користування спірною квартирою і не визначений обов'язок [PERSON] надати у користування відповідачу та її сину жиле приміщення (ст.ст.401, 402 ЦК). Та обставина, що власник квартири надавав згоду на вселення і реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] свідчить лише про законність її вселення у житло, але законом не передбачено, що такий факт породжував би право строкового чи безстрокового користування житлом. Власник квартири, діючи в межах обсягу змісту права власності, вимагає визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. Такі вимоги власника ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.16 ЦК суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений законом. Законодавством України встановлено такий спосіб захисту порушеного права, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На думку суду, є підстави застосувати по аналогії закону вказану норму і до особи, яка не належить до кола членів сім'ї власника житла. Вирішуючи цей спір суд вбачає, що в разі задоволення позову не відбудеться порушення житлових прав малолітнього [PERSON], адже, відповідно до рішення суду його місце проживання визначене із матір'ю [PERSON], а не із батьком [PERSON] [PERSON] забезпечує [PERSON] житлом протягом тривалого часу - із серпня 2013р. і до нинішнього часу та немає фактів про те, що дитина протягом цього часу не мала де проживати. Крім того, суд враховує, що батько дитини [PERSON] відстоював у суді визначення місця проживання дитини із ним і при розгляді теперішнього позову стверджує, що у випадку зміни життєвих обставин у сина, останній могтиме проживати за місцем проживання [PERSON] Це свідчить про свідому і добропорядну позицію батька дитини щодо надання своєму сину [PERSON] житла, у разі такої необхідності. Але в той же час, це не має бути перешкодою до реалізації прав позивача як власника квартири [ADDRESS]. Суд одночасно констатує, що обов'язком батьків є забезпечення належних умов життя дитини, а ухилення їх від виконання такого обов'язку тягне юридичну відповідальність. За таких обставин, позов підлягає задоволенню повністю. Із відповідача слід стягнути документально підтверджені судові витрати позивача в сумі 487, 20 грн.

Outcome: approved