Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з приватизованою земельною ділянкою та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 20 лютого 2020 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] , присадибної земельної ділянки площею 0,2500 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та присадибної земельної ділянки площею 0,4200 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Даний факт підтверджується розпискою останньої про передачу їй 15\~000 грн. Відповідач пообіцяла за першою вимогою посвідчити договір нотаріально. Позивач декілька разів зверталася до неї з проханням посвідчити договір купівлі- продажу житлового будинку з господарськими спорудами та присадибних земельних ділянок у нотаріуса. Вона обіцяла виконати своє зобов`язання, але потім почала ухилятися. За захистом своїх прав позивач вимушена звертатись до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надано заяву, в якій вона прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, визнала позовні вимоги. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , належав [PERSON] відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.11.2015 року (а. с. 11). Земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222386100:06:001:0031, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена по [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,4200 га, кадастровий номер 1222386100:06:001:0030, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по [ADDRESS] , належали [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2004 року, виданого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Сорокою В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1306 (а. с. 13-18). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 12 є розписка [PERSON] про отримання нею плати за житловий будинок з присадибною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , згідно якої позивач придбала у [PERSON] нерухоме майно, що належало останній на праві власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між позивачем та відповідачем не оспорюється, у зв`язку із чим вважається таким, що вчинено правомірно, тому є законні підстави для визнання дійсним договору та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved