Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» (далі також Банк, позивач) до [PERSON] (далі також [PERSON] , [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі заяви б/н від 06.07.2016 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 11.10.2020 виникла заборгованість у розмірі 34268,05 грн., яка складається з наступного: 24090,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1743,16 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 8434,27 грн. - нарахованої пені. Відповідач [PERSON] скористалася правом подання відзиву на позовну заяву. Повідомила, що у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У відзиві на позов зазначила, що позовні вимоги не визнає та у їх задоволенні просить відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що не була повідомлена про умови користування кредитними коштами. Не була ознайомлена з тарифами, строком користування кредитними коштами, існування штрафних санкцій та іншими суттєвими умовами. За весь період користування банківською карткою, тобто за період 21.07.2016-11.10.2020, зняла з банківської карти 81432,72 грн кредитних коштів та здійснила поповнення рахунку на суму 216223,07 грн. Крім того, відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що надані позивачем розрахунки заборгованості містять відмінні відомості щодо розміру заборгованості відповідача. Ураховуючи викладене вважає, що позивачем не доведено належними доказами розмір заборгованості. Крім того, наводить розрахунок, відповідно до якого відповідач повністю повернула позивачеві отримані кредитні кошти. Після отримання відзиву на позовну заяву позивач просив відкласти судове засідання у зв`язку з необхідністю додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі. У відповіді на відзив позивач вказує, що виконаний ним розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а суто інформаційним документом по факту обробки руху грошових коштів по рахунку кредитної умови. Такий розрахунок відображає лише стан нарахувань в певні періоди часу. Належним доказом існуючого розміру заборгованості позивач вважає надану банківську виписку по рахунку, з якої вбачається що відповідач користувався кредитними коштами. На думку позивача відповідачу були добре відомі умови використання кредитних коштів. Позивач звертає увагу що відповідач не має спеціальних знань для здійснення розрахунку, тому такий розрахунок відповідача не є належним доказом. У той же час, судово-бухгалтерська експертиза з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача не проводилася, тому відсутні підстави вважати неналежним розрахунок позивача. Також зазначалося що банк підготує та направить до суду уточнену позовну заяву з урахуванням погашень заборгованості, здійснених відповідачем після дати подання позову. З огляду на викладене позивач просив задовольнити уточнені позовні вимоги, проте такі уточнені вимоги так до суду і не подав. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки уточнені позовні вимоги до суду не надійшли, суд розглядає вимоги у заявленому в позові розмірі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Просила у задоволенні позову відмовити, так як кредит погасила повністю. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідач 06.07.2016 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг (далі Анкета-заява) в ПриватБанку, тобто фактично вчинила дії з метою укладення договору з позивачем. Проте у Анкеті-заявці не зазначено вид банківської картки, відсутні дані про номер кредитної картки, строк її дії, розмір кредитного ліміту, відсоткову ставку, розмір пені та штрафних санкцій, інших умов кредитного договору (а.с. 24). Вказана Анкета-заява містить підпис [PERSON] на підтвердження того, що вона була ознайомлена з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. На підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надає довідку (а.с. 23), з якої вбачається, що відповідачу було видано три картки: 25.01.2016, 18.07.2016 та 04.08.2017. Таким чином, судом встановлено, що відповідачу було видано одну банківську картку до укладання між сторонами кредитного договору, а дві інші картки - після укладання договору. Яка з вказаних карток видавалась як кредитна з вищевказаної довідки не вбачається. Позивач зазначає, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Із долучених до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 11.10.2020 позивач визначив заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 34268,05 грн., яка складається з наступного: 24090,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1743,16 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 8434,27 грн. - нарахованої пені. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.07.2016 шляхом підписання Анкети-заяви. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між сторонами кредитного договору, у тому числі умов щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. З огляду на це суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованою пенею у сумі 8434,27 грн. На підтвердження своїх вимог позивач надає розрахунок заборгованості відповідача за договором від 06.07.2016 за період 06.07.2016-31.01.2020 (а.с. 9-12) та за період 01.02.2020-11.10.2020 (а.с. 13). Відповідно до розрахунку станом на 31.01.2020 з відповідача стягнуто заборгованість по пені у сумі 800,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку що нарахування відповідачу пені є безпідставним, суд вважає, що позивачем безпідставно стягнуто з відповідача нараховану пеню на вказану суму. Разом з тим позивач вказує, що відповідач користувалася кредитними коштами, а відповідач не заперечує цей факт. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 1743,16 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суд дійшов висновку, що строки повернення кредиту сторонами узгоджені не були, то відсутні підстави вважати, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. За таких обставин суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 1743,16 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як було встановлено судом, сторони не узгоджували строки повернення кредиту. За таких обставин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до приписів якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Позивач зазначає, а відповідач підтверджує, що відповідач користувалася кредитними коштами, розплачувалася кредитною карткою за покупки, знімала готівку та поповнювала кредитний рахунок. Позивач на підтвердження розміру заборгованості надає вищевказані розрахунки та банківську виписку. Разом з тим, сам позивач зазначає що розрахунки не є належним доказом підтвердження розміру заборгованості, оскільки не є первинним документом. Первинним документом, отже - доказом, є відповідна банківська виписка по рахунку. Таку виписку надав банк за період з 06.07.2016 до 12.10.2020. Крім того, банківську виписку разом з відзивом на позов надала і відповідач, але за період з 06.07.2016 - 01.07.2021. Відповідачем власноруч здійснено розрахунок використаних кредитних коштів та грошових коштів, внесених нею з метою поповнення кредитного рахунку. Так, за період з 06.07.2016 до 12.10.2020 [PERSON] використала 191245,02 грн (кредитних та власних коштів), а поповнила свій кредитний рахунок на суму 216222,02 грн. Банк у запереченнях на відзив вказує, що відповідач не має спеціальних знань для здійснення розрахунку, тому такий розрахунок відповідача не є належним доказом. Також вказує, що судово-бухгалтерська експертиза з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача не проводилася, тому відсутні підстави вважати неналежним розрахунок позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому саме позивач має довести наявність заборгованості відповідача, а у разі доведення її наявності - довести її розмір. Судово-бухгалтерська експертиза дійсно не проводилася. Клопотання з цього приводу сторони, у тому числі позивач, не заявляли. Щодо неналежності розрахунку позивача, то саме позивач у запереченнях на відзив вказує, що здійснені ним розрахунки не є належними доказами розміру заборгованості. Єдиним належним доказом розміру заборгованості є саме банківська виписка. Відповідач, використовуючи відомості з такої банківської виписки розрахувала суму отриманих (використаних) нею кредитних коштів та суму її власних коштів, за рахунок яких відповідач поповнювала свій кредитний рахунок, тобто повертала банку суму отриманого кредиту. Для того щоб здійснити математичну дію складання між собою сум використаних кредитних коштів та складання сум повернутих коштів не потрібні спеціальні знання, про які зазначає позивач. Достатньо неповної середньої освіти. У суду відсутні підстави для сумнівів, що така освіта відповідачем була здобута, оскільки в Анкеті-заяві від 06.07.2016 зазначено, що відповідач має середню освіту (а.с. 24). Суд звертає увагу, що спеціальні знання потрібні були б для розрахунку розміру заборгованості у разі, якщо між сторонами були погоджені умови щодо оплатності кредиту (сплата комісій, відсотків) та щодо стягнення штрафних санкції (пеня, неустойка). Проте, як було встановлено судом, такі умови не узгоджувалися сторонами. З огляду на викладене, перерахувавши суми отриманих відповідачем кредитних коштів та суми повернутих відповідачем на картковий кредитний рахунок грошових коштів, суд дійшов висновку що відповідачем здійснено математично правильний розрахунок. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що відповідач в повному обсязі повернула позивачу суму отриманих нею кредитних коштів. Ураховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. З огляду на це судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed