Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 31.07.2020 року звернувся представник Одеського національного медичного університету з позовною заявою, відповідно якої просив стягнути з [PERSON] на користь Одеського національного медичного університету в інтересах Державного бюджету України, суму витрат на навчання за період з 2008 по 2014 рік у розмірі 62193,00 гривень, суми виплаченої стипендії за період з 2008 по 2014 рік у розмірі 12489,97 гривень та суму сплаченого судового збору розмірі 1921 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2008 року [PERSON] вступила до ОНМУ на спеціальність «педіатрія» та підписала угоду №104 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2014 року закінчила ОНМУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування відповідно до державного замовлення до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 Криворізької міської ради» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації в якості лікаря загальної практики сімейного лікаря. До проходження інтернатури та подальшого відпрацювання встановленого законодавством трирічного терміну відповідач мала приступити з 01.08.2014 року. 29.07.2016 року [PERSON] була зарахована на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Проте, 28.08.2017 року була звільнена з КП «Центр первинно медико-санітарної допомоги №4 за власним бажанням. Відповідно укладеної угоди студент зобов`язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і випрацювати не менше трьох років після закінчення інтернатури, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно державному або місцевому бюджету вартість навчання у встановленому порядку. У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку відповідно до угоди, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання 12.09.2019 року сторони по справі не з`явились, розгляд справи відкладено на 23.10.2019 року. 23.10.2019 року представник відповідача адвокат Лисенко О.А. надав до суду заяву про отримання матеріалів по справі, а також відповідно якої зазначено, що 31 серпня 2019 рок, відповідач [PERSON] уклала шлюб, зареєстрований Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у зв`язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , надав копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2019 р. В судове засідання 23.10.2019 року сторони по справі не з`явились, розгляд справи відкладено на 28.11.2019 року. 01.11.2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про передачу цивільної справи за належною територіальною підсудністю. 06.11.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності учасника справи. 11.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення з відповідача витрат на навчання. В обґрунтування заперечень зазначено, що обидва примірника зберігаються в архіві Одеського національного медичного університету та не надавались студенту після його зарахування до Одеського національного медичного університету. Відповідач наголошує на тому, що при вступі до Одеського національного медичного університету, нею було подано заяву про вступ до вищого навчального закладу та надані деякі документи, співробітниками Одеського національного медичного університету з трактуванням, що це необхідно підписати, відповідачу було надано на підпис якісь документи, однак вона не пам`ятає, що саме підписувала та чи підписувала угоду за №104 від 21 липня 2008 року. Тільки після ознайомлення з позовною заявою та доданими до неї документів, відповідач дізналась про існування Угоди та умов які передбачені нею. З огляду на те, що відповідач не усвідомлювала, які саме документи їй надавались на підпис під час подання документів що вищого навчального закладу, а другий примірник Угоди не був наданий відповідачу після зарахування до Одеського національного медичного університету, відповідач не повідомляла батьків про укладання Угоди за №10 від 21 липня 2008 року. За таких обставин, батьки відповідача були необізнані про існування та укладання Угоди за №104 від 21 липня 2008 року, у зв`язку з чим не мали можливості оскаржити її у встановленому законом порядку, або схвалити укладання такої Угоди. У зв`язку з чим, можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що укладання Угоди з неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, не виконання умов Угоди в частині надання студенту другого примірника Угоди після його зарахування, не повідомлення батьків (законних представників) неповнолітньої особи про укладання Угоди з повідомленням наслідків укладання Угоди, стали підставою для пред`явлення цього позову. Щодо положень Угоди за №104 від 21 липня 2008 року, а саме п.2 «Обов`язки сторін», то в угоді не зазначено, що Студент після закінчення інтернатури повинен відпрацювати за спеціальністю не менше трьох років підряд. Позивачем надано Направлення на роботу №192 від 03.03.2014 року, яке не відповідає вимогам законів та підзаконних актів, оскільки в ньому взагалі відсутня графа про забезпечення житлом та вид такого житла, що в свою чергу призвело порушення прав відповідача та недодержання гарантій закріплених державою Україна в законодавчих та підзаконних актах. Оскільки відповідна не було забезпечено житлом, відповідач була змушена звернутись до Управління охорони здоров`я Виконавчого комітету Криворізької міської ради з проханням проведення перерозподілу працевлаштування. Так, Управління охорони здоров`я Виконавчого комітет Криворізької міської ради від 14.04.2017 року за №796 звернулось до директора департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації з клопотанням про проведення перерозподілу працевлаштування відповідача [PERSON] . Твердження позивача про те, що відповідач від перерозподілу відмовилась не заслуговує на увагу та спростовується вищезазначеним клопотанням. Щодо питання про стягнення відповідача виплаченої стипендії, зазначено, що призначення стипендії відбувалось виключно за результатами семестрового контролю та є здобутком [PERSON] за виконання учбового плану, а відтак не може стягуватись з відповідача. Представник відповідача вважає, що розрахунок витрат на навчання наданий позивачем не відповідає фактичним обставинам, а відтак є неналежним доказом заборгованості відповідача. Крім того, відповідач працює лікарем загальної практики-сімейного лікаря амбулаторії №5 комунального некомерційного підприємства «Центр первинно медико-санітарної допомоги №6» Криворізької міської ради. Також представник відповідача разом з відзивом надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 8000 гривень. 11.11.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якого представник позивача підтримав позовну заяву у повному обсязі, в обґрунтування чого зазначено наступне. Щодо цивільної дієздатності відповідача зазначено, що із системного тлумачення норм ст.ст. 31, 32 ЦК України та, виходячи із змісту Угоди №104, яка має невисоку вартість, вбачається, що фізичні особи у віці від 14 до 18 років мають право укладати договорим відповідно до свого духовного та соціального розвитку, а також самостійно розпоряджатися стипендією. \~ \~ \~ \~Щодо встановлення обов`язку відпрацювання, постанова Кабінету Міністрів України №992 та Наказ МОЗ № 367 є тими нормативно-правовими актами, які застосовуються до відносин обов`язкового відпрацювання випускниками вищих медичних навчальних закладів, які навчались за кошти державного бюджету, відшкодувати повну вартість навчання у разі, коли вони після завершення навчання відмовляються працювати в державному секторі народного господарства, оскільки такий обов`язок встановлено ст. 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 року, в частині працевлаштування випускників діяв у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про освіту» від 23.03.1996 року, на підставі якого розроблено та прийнято Постанову №992, та ст. 56 Закону України про вищу освіту» від 17.01.2002 року. Щодо обов`язку забезпечення житлом, позивач як заклад вищої освіти є виконавцем державного замовлення на підготовку фахівців, а не державним замовником. Натомість, обов`язок забезпечення випускників житлом, передбачений пунктом 8.2. Наказу №367, встановлений саме для державного замовника. Щодо стягнення суми виплаченої стипендії та фактичних витрат на навчання зазначено, що фінансування закладів вищої освіти, сплата державного (регіонального) замовлення за рахунок коштів загального фонду державного (відповідного місцевого) бюджету так їй питання стипендіального забезпечення вирішується за рахунок державного бюджету. 11.09.2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2019 року про прийняття до розгляду та відкриття провадження по цивільній справі. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року апеляційну скаргу представника [PERSON] в інтересах [PERSON] залишити без задоволення. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року залишити без змін. В судове засідання 27.04.2020 року сторони по справі не з`явились, представником відповідача надано клопотання про відкладення розгляду справи. У зв`язку з запровадженням карантину на території України розгляд справи було відкладено на 16.06.2020 року 16.06.2020 року представником відповідача надано клопотання про отримання від позивача відповіді на поставленні питання у відповідності до ст. 93 ЦПК України та відкладення розгляду справи на іншу дату. 16.06.2020 року справа не розглядалась, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи було відкладено на 08.09.2020 року. 08.09.2020 року до суду представником відповідача надано клопотання про отримання від позивача відповіді на поставленні питання у відповідності до ст. 93 ЦПК України, відповідно якого просив зобов`язати позивача надати відповіді, та відкласти розгляд справи на іншу дату. 08.09.2020 року представником позивача надано клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи, просила задовольнити позовну заяву з врахуванням практики Верховного суду. В судове засідання 08.09.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Представником відповідача неодноразово надавались до суду клопотання про надання позивачем відповідей на задані питання та зобов`язання сторони здійснити ці дії, з відкладенням розгляду справи, разом з тим надані клопотання заявлені без належного обґрунтування, зазначено про повторне стягнення коштів за одним і тим же правочином, що не стосується обставин розгляду справи, також спочатку зазначено «клопотання про витребування доказів, що подається одночасно із позовною заявою» за текстом же вбачається наявність іншої назви клопотання, в той же час представник відповідача не з`являвся в судові засідання для усунення зазначених розбіжностей в наданих клопотаннях через електрону пошту суду. Суд, у зв`язку з неявкою сторін по справі, наявності клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі, а також наявності в матеріалах справи відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив, вважає, що неодноразові клопотання представника відповідача мають на меті затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 14.09.2020 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 липня 2008 року [PERSON] вступила до ОНМУ на спеціальність «педіатрія» та підписала угоду №104 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2014 року закінчила ОНМУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування відповідно до державного замовлення до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 Криворізької міської ради» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації в якості лікаря загальної практики сімейного лікаря. Згідно акту Державної аудиторської служби України №04-21/12 від 23.07.2018 року, складеного на підставі листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради, відповідно до наказу від 02.08.2016 року №251-к [PERSON] була зарахована на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікар. 30.09.2016 року [PERSON] звільнилася за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу Центру від 30.09.2016 року №272. Від перерозподілу відмовилась. Відповідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31.08.2019 року, [PERSON] зареєструвала шлюб разом з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу прізвище було змінено з [PERSON] на [PERSON] . Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно). Відповідно до п. 2.2.3, Угоди № 104 від 11.07.2008р., студент зобов`язуєтеся прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням МОЗ України і відпрацювати не менше 3 років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за рішенням МОЗ України або відмови відпрацьовувати не менше 3 років відшкодовувати до державного бюджету повну вартість навчання, у встановленому порядку. Відповідно до п. 2.2.5. Угоди № 104 від 11.07.2008р. студент, що вступив до Університету за цільовим направленням УОЗ, незалежно від умов, після закінчення університету зобов`язуєтеся відпрацьовувати за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років. Відповідно до п. 5.1 Угоди № 104 від 11.07.2008р., за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянську відповідальність у відповідності з діючим законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Відповідно до ч. 2 ст. Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», одним з основних важелів здійснення державної політики у сфері науково-технічної діяльності є бюджетне фінансування. На виконання Указу Президента від 23 січня 1996 року №77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції Указу Президента від 16 травня 1996 року №342, відповідно до ст. 65 Закону України «Про вищу освіту» та ст. 197 Кодексу законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 22 серпня 1996 року № 992. Пунктом 4 вищенаведеного Порядку визначено, що керівники навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Відповідно до п. 8 Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п. 14 Порядку). Відповідно до розрахунків планово-економічного відділу університету, за період з 01.09.2008 року по 30.06.2014 рік сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 62193,00 грн. Окрім цього, згідно розрахункової відомості за період навчання з вересня 2008 року по червень 2014 рік відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 12489,97 грн. Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе обов`язку в частині відпрацювання за направленням МОЗ не менше трьох років, ненадання відповідачем доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на навчання в розмірі 62\~193,00 грн. та суми виплаченої стипендії в розмірі 12489,97 грн. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921,00грн. згідно платіжного доручення №1335 від 25.06.2019 року. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved