Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

До Словянського міськрайнного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю» «Соул Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення грошових коштів. Дана позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 00447, відповідно до п. 1.1, п. 1.2, п. 3.11 якого відповідач, як лізингодавець зобовязався придбати у продавця транспортний засіб SKODA OKTAVIA 1.4 AMBITION АТ та передати його позивачу. Відповідно до п. 4.1 Договору до п. 4.1 договору відповідач зобовязався придбати предмет лізингу в строк, який передбачає розумний період часу, який необхідно для пошуку предмету лізингу, але не пізніше шести десяти робочих днів після отримання від позивача платежу. Після внесення зазначеної суми на рахунок відповідача представник відповідача заявила, що Законом України «Про фінансовий лізинг» не передбачено нотаріальне посвідчення договору та відмовилась нотаріально посвідчити договір. Також повідомила, що протягом 3-4 днів позивач отримає придбаний для неї транспортний засіб. Після консультації з юристом, який повідомив, що договір Фінансового лізингу підлягає нотаріальному посвідченню і у разі не додержання такої вимоги закону договір є нікчемним, позивач звернулася до відповідача з заявою про розірвання договору та повернення отриманої суми. Однак, до теперішнього часу відповідь щодо розгляду її заяви не надійшла. Грошові кошти в розмірі 43400,00 грн. не повернуті. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою даний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає із змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 709 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі не додержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення та відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Просить суд визнати договір фінансового лізингу № 00447 від 26 серпня 2016 року нікчемним та стягнути з відповідача на її користь отриману від неї по даному договору суму грошових коштів в розмірі 43400,00 грн. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки не суду не повідомив. Іншого представника для участі в судовому засіданні відповідач не направив, у звязку з чим відповідно до ст. 224 ЦПК України суд дійшов до висновку, про можливість заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 серпня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю укладений договір фінансового лізингу № 00447, відповідно до якого відповідач (лізингодавець) зобовязався придбати у продавця визначений позивачем (лізингоодержувачем) у додатку до договору та у даному договорі або іншому договорі предмет лізингу за вартістю предмета лізингу, яка визначається продавцем та передати даний предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах, визначених даним договором, а лізингоодержувач повинен сплачувати відповідні платежі, які передбачені даним договором ( п. 1.1 Договору). Згідно з вимогами п. 1.2 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб SKODA OKTAVIA 1.4 AMBITION АТ. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно з статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, виходячи з аналізу вищенаведених законодавчих приписів, суд доходить до висновку, що відсутність нотаріального посвідчення договору тягне за собою його нікчемність. Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд України в Постанові від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), зазначивши, що відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Договір лізингу є змішаним договором і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Таким чином, проаналізувавши обставини справи та виходячи з вищенаведених приписів Цивільного Кодексу України, суд доходить до висновку, що даний правочин є недійсним (нікчемним). Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності правочину зазначені у ст. 216 ЦК України, відповідно до ч. 1 зазначеної статті недійсність правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» [PERSON] відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. На виконання умов договору позивачем на рахунок відповідача перераховані грошові кошти в розмірі 43400,00 грн. в якості першого платежу, що підтверджується квитанцією № ПН 13477 від 26 серпня 2016 року. Виходячи з наведеного, дана сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того, виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved