Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Дана позовна заява обґрунтована тим, що вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2007 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком два роки. Крім того, даним вироком був задоволений цивільний позов про стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 12664,81 грн. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2009 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто 7221,55 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином. 18 травня 2012 року Словянським міськрайонним судом [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та йому призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком два роки. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 серпня 2013 року з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином передбаченим ч. 1 ст. 382 КК України, на користь позивача стягнуто 2000,00 грн. Тривалий час відповідач належним чином не виконував свого обовязку по сплаті грошових коштів, що призвело до їх знецінювання внаслідок інфляції та зростання цін. Вважає, що зобовязання, яке виникло між сторонами, є грошовим зобовязанням, оскільки зводиться до виплати грошових коштів. Відповідно до ст. 625 ЦК України у випадку порушення грошового зобовязання боржник, що прострочив його виконання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочи, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 01 жовтня 2014 року Верховним Судом України прийнята Постанова № 6-113цс14 та за наслідками розгляду справи сформульована правова позиція, що відшкодування, спричиненого злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь: * інфляційні втрати в розмірі 6979,79 грн. та три відсотка річних в розмірі 735,41 грн., нараховані за період часу з 01.05.2013 року по 22.02.2016 року на суми матеріальної та моральної шкоди за вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2017 року; * інфляційні втрати в розмірі 5770,02 грн. та три відсотки річних в розмірі 609,58 грн., нараховані за період часу з 01.05.2013 року по 22.02.2016 року на суму матеріальної шкоди, стягнуту з відповідача Апеляційним судом Донецької області від 23.04.2009 року; * інфляційні втрати в розмірі 1580,00 грн. та три відсотки річних в розмірі 151,89 грн., нараховані за період часу з 01.05.2013 року по 22.06.2016 року на суму моральної шкоди, стягнуту з відповідача рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12.08.2013 року, а всього 15826,69 грн. Відповідачем [PERSON] суду надано письмове заперечення на позов, яке обґрунтовано наступним. Всі грошові кошти, які були стягнуті з нього на користь позивача є матеріальною та моральною шкодою, що спричинена злочином. Будь-яких договірних відносин між сторонами не існувало. Статтею 625 ЦК України регулюються зобовязальні правовідносини, тобто ї дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду, не діє підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних відносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства. Про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність або відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності, про що зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року 3 10-74/0/4-13. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з завданням шкоди, а тому обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках відшкодування збитків та шкоди, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав. Аналогічна позиція міститься в п. 5.2 Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», а також слідує з аналізу практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві. Крім того позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та три відсотки річних з грошових сум, стягнутих згідно з вироком Словянського міськрайонного суду від 03.12.2007 року, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.04.2009 року та рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12.08.2013 року. за якими строк позовної давності сплив 03.10.2010 року, 23.04.2012 року та 12.08.2016 року відповідно. Вважає, що ствердження позивача в даному випадку, що перебіг позовної давності перервався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу є безпідставним, оскільки його дії по частковій сплаті позивачу сум свідчать про визнання саме суми боргу, але не інфляційних витрат та процентів річних. В задоволенні позовних вимог просить відмовити у звязку з їх безпідставністю, або у звязку з пропуском строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі Довіреності від 12.11.2015 року, в судовому засіданні надала пояснення. аналогічні обґрунтуванню позовної заяви, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі Договору на представництво інтересів, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню письмового заперечення на позов, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2007 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та йому призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі, стягнуто на користь [PERSON]І грошові кошти в розмірі 12264,81 грн. Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області від 26 лютого 2008 року даний вирок змінений в частині призначеного покарання. В іншій частині вирок залишено без змін. Крім того, Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 7221,55 грн. Відповідно до Рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 серпня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута моральна шкода в розмірі 2000,00 грн. На примусовому виконанні у Словянському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебували виконавчі документи з примусового стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, а саме: виконавчий лист № 6/0544/253 від 10.09.2012 року Словянського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5664,81 грн. матеріальної шкоди, 5000,00 грн. моральної шкоди, 1600,00 грн. судових витрат, а всього 12264,81 грн.; виконавчий лист № 6/0544/254 від 10.09.2012 року Словянського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 7221,55 грн. та виконавчий лист № 2/243/1868 від 27.08.2013 року Словянського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. По даним виконавчим листа кошти стягнуто 23.02.2016 року, що підтверджується листом відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції. Отже, відповідач тривалий час не виконував свого обовязку по відшкодуванню спричиненої шкоди. При вирішенні питання про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Верховний Суд України переглядаючи справу про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку в частині задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди, зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України (справа 6-113цс 14). Верховний Суд України дійшов до висновку, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних й тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Виходячи з вищенаведених вимог процесуального права, суд приймає до уваги правовий висновок Верховного Суду України по справі № 6-113цс 14 та, виходячи з вищенаведених обставин справи, доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання обґрунтовані. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Тобто, початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у особи права на позов та можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивачу [PERSON] було безумовно відомо, що відповідач не виконує належним чином свій обовязок по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди, стягнуті вищезазначеними рішеннями судів, однак до суду вона звернулася лише 23 грудня 2016 року. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги письмову заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати до виниклих правовідносин загальний строк позовної давності тривалістю три року, перебіг якого слід відрахувати до дня звернення до суду з даним позовом. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані на суми, стягнуті відповідними рішеннями судів, починаючи з 23.12.2013 року по 22.02.2016 року (дня фактичного виконання зобовязань). При цьому суд не приймає до уваги ствердження представника позивача про те, що перебіг позовної давності перервався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу, оскільки відповідач сплачував грошові кошти,стягнуті за рішеннями суду, та жодним чином не визнавав свій борг перед позивачем у вигляді інфляційних втрат та нарахованих відсотків річних. Доказів, які б спростовували даний висновок, суду не надано. Позивач в своєму позові зазначає, що вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2007 року з відповідача на її користь стягнуто 10664,81 грн., з яких 5000,00 грн. моральної шкоди та 5664,81 грн. матеріальної шкоди. Дану суму (10664,81 грн.) позивач зазначає в своєму розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2007 року з [PERSON]О стягнуто на користь [PERSON]І грошові кошти в загальному розмірі 12264,81 грн., що не узгоджується з сумою боргу, на яку нарахував відсотки та інфляційні втрати позивач. Однак, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Виходячи з вищенаведених вимог ст. 11 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних виходячи з первісної суми шкоди 10664,81 грн. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що доказів того, коли були стягнуті сума судових витрат [PERSON]І в розмірі 1600,00 грн. та чи була вона стягнута взагалі суду не надано. Відповідно до листа відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції від 26.03.2014 року № 10524/517, згідно з наданим 08.08.2011 року ТОВ «Солевудобувна компанія» звіту про здійснення відрахування з заробітної плати боржника, з [PERSON] утримана сума на виконання виконавчого листа № 1-670 від 28.03.2008 року в розмірі 1115,97 грн. Крім того, за [PERSON] сплатив на користь [PERSON] грошові кошти поштовим переказом з 28.11.2011 року по 12.12.2013 року в розмірі 860,00 грн. Відомостей про часткову сплату заборгованості [PERSON] після 12.12.2013 року суду не надано, у звязку з чим суд доходить до висновку, що починаючи з 12.12.2013 року до дня фактичного виконання рішення суду 23.02.2016 року, відповідач [PERSON] грошових коштів на користь позивача не сплачував. Таким чином, сума боргу, на яку необхідно нарахувати інфляційні втрати та три відсотки річних становить 8688,84 грн., з розрахунку 10664,81 грн. - 1115,97 грн. - 860,00 грн. = 8688,84 грн. Суму боргу, зазначену позивачем в своєму розрахунку інфляційних втрат станом на 12.12.2013 року в розмірі 8653,68 грн. суд до уваги не приймає, оскільки вона спростовується вищенаведеним розрахунком суду. Натомість, сума боргу, зазначена позивачем в розрахунку трьох процентів річних, станом на 12.12.2013 року 8666,84 грн., узгоджується з розрахунком суду. Отже, в судовому засіданні встановлено, що нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на матеріальну та моральну шкоду в розмірі 10664,81 грн., стягнуту з відповідача на користь позивача вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2007 року слід проводити з 23.12.2013 року по 23.02.2016 року на залишок заборгованості в розмірі 8688,84 грн. При нарахуванні інфляційних втрат суд виходить з наступного розрахунку: Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). Індекс інфляції в грудні 2013 року становив 100,5 %; кількість днів 9. Отже, інфляційні втрати позивача за 9 днів грудня 2013 року становлять 12,61 грн., з розрахунку: (8688,84 грн. х 100,5 % - 8688,84 грн.): 31 день х 9 днів. Індекс інфляції за 2014 рік склав 124,9 %. Отже, інфляційні втрати позивача за 2014 рік складають 2163,52 грн., з розрахунку: 8688,84 грн. х 124,9 % - 8688,84 грн. Індекс інфляції за 2015 рік склав 143,3 %. Отже, інфляційні втрати позивача за 2015 рік складають 3762,26 грн., з розрахунку: 8688,84 грн. х 143,3 % - 8688,84 грн. Індекс інфляції в січні 2016 року становив 100,9 %. Отже, інфляційні втрати позивача за січень 2016 рік складають 78,19 грн., з розрахунку: 8688,84 грн. х 100,9 % - 8688,84 грн. Індекс інфляції в лютому 2016 року склав 99,6 %, тому позивач інфляційних втрат за цей місяць не зазнала. У звязку з даною обставино суд вважає, що для нарахування інфляційних втрат за лютий 2016 року підстав немає. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат на матеріальну та моральну шкоду в розмірі 10664,81 грн., стягнуту з відповідача на користь позивача вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2007 року з 23.12.2013 року по 22.02.2016 року становить 6016,58 грн. Розмір трьох процентів річних становить 566,31 грн., з розрахунку 8688,84 грн. х 3% : 365 х 793, де 365 кількість днів на рік, 793 кількість днів прострочення виконання. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто 7221,55 грн. Інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання становлять: Індекс інфляції в грудні 2013 року становив 100,5 %; кількість днів 9. Отже, інфляційні втрати позивача за 9 днів грудня 2013 року становлять 10,48 грн., з розрахунку: (7221,55 грн. х 100,5 % - 7221,55 грн.): 31 день х 9 днів. Індекс інфляції за 2014 рік склав 124,9 %. Отже, інфляційні втрати позивача за 2014 рік складають 1798,16 грн., з розрахунку: 7221,55 грн. х 124,9 % - 7221,55 грн. Індекс інфляції за 2015 рік склав 143,3 %. Отже, інфляційні втрати позивача за 2015 рік складають 3126,93 грн., з розрахунку: 7221,55 грн. х 143,3 % - 7221,55 грн. Індекс інфляції в січні 2016 року становив 100,9 %. Отже, інфляційні втрати позивача за січень 2016 рік складають 64,99 грн., з розрахунку: 7221,55 грн. х 100,9 % - 7221,55 грн. Індекс інфляції в лютому 2016 року склав 99,6 %, тому позивач інфляційних втрат за цей місяць не зазнала. У звязку з даною обставино суд вважає, що для нарахування інфляційних втрат за лютий 2016 року підстав немає. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат на матеріальну шкоду в розмірі 7221,55 грн., стягнуту з відповідача на користь позивача Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23 квітня 2009 року з 23.12.2013 року по 23.02.2016 року становить 5000,56 грн. Розмір трьох процентів річних становить 470,67 грн., з розрахунку 7221,55 грн. х 3% : 365 х 793, де 365 кількість днів на рік, 793 кількість днів прострочення виконання. Відповідно до Рішення Апеляційного суду Донецької області від 12 серпня 2013 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута моральна шкода в розмірі 2000,00 грн. інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання становлять: Індекс інфляції в грудні 2013 року становив 100,5 %; кількість днів 9. Отже, інфляційні втрати позивача за 9 днів грудня 2013 року становлять 2,90 грн., з розрахунку: (2000,00 грн. х 100,5 % - 2000,00 грн.): 31 день х 9 днів. Індекс інфляції за 2014 рік склав 124,9 %. Отже, інфляційні втрати позивача за 2014 рік складають 498,00 грн., з розрахунку: 2000,00 грн. х 124,9 % - 2000,00 грн. Індекс інфляції за 2015 рік склав 143,3 %. Отже, інфляційні втрати позивача за 2015 рік складають 866,00 грн., з розрахунку: 2000,00 грн. х 143,3 % - 2000,00 грн. Індекс інфляції в січні 2016 року становив 100,9 %. Отже, інфляційні втрати позивача за січень 2016 рік складають 18,00 грн., з розрахунку: 2000,00 грн. х 100,9 % - 2000,00 грн. Індекс інфляції в лютому 2016 року склав 99,6 %, тому позивач інфляційних втрат за цей місяць не зазнала. У звязку з даною обставино суд вважає, що для нарахування інфляційних втрат за лютий 2016 року підстав немає. Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат на моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., стягнуту з відповідача на користь позивача Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 12 серпня 2013 року з 23.12.2013 року по 23.02.2016 року становить 1384,35 грн. Розмір трьох процентів річних становить 130,65 грн., з розрахунку 2000,00 грн. х 3% : 365 х 793, де 365 кількість днів на рік, 793 кількість днів прострочення виконання. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково та стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати та три відсотки річних в загальному розмірі 13569,37 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного

Outcome: partial