Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 11.12.2013 року звернувся позивач МТСБУ із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 15.02.2010 року у с. Фонтанка, Комінтернівського району, Одеської області, відбулося зіткнення автомобілю «ГАЗ», держномер [NUMBER], яким в стані алкогольного сп'яніння керував відповідач [PERSON], та автомобілю «Ауді», держномер [NUMBER], який належав [PERSON] Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08.10.2010 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 15.02.2010 року визнаний водій автомобілю марки «ГАЗ», держномер [NUMBER], - [PERSON] Згідно висновку №4246 експертного автотоварознавчого дослідження від 19.03.2010 року вартість майнової шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Ауді», держномер [NUMBER], складає 30638,18 грн. На момент скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку із тим, що відповідач добровільно не відшкодував шкоду, заподіяну власнику автомобіля марки «Ауді», держномер [NUMBER], остання звернулась до МТСБУ з метою отримання страхового відшкодування. 07.12.2010 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 25500 грн. Оскільки [PERSON] відмовляється в добровільному порядку відшкодувати в порядку зворотної вимоги суму виплаченого страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача у відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із регламентною виплатою, у розмірі 25500 грн., 2000 грн. витрат на правову допомогу, а також понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 255,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. До суду було подано заяву за підписом представника МТСБУ за довіреністю - Булгакової Т.В., згідно якої вона підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.02.2010 року [PERSON], в порушення вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху, в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «ГАЗ-24», держномер [NUMBER], по автодорозі Одеса - Южне, в с. Фонтанка, Комінтернівського району, Одеської області, допустив зіткнення з автомобілем «Ауді А6», держномер [NUMBER], під керуванням [PERSON], після чого зник з місця пригоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08.10.2010 року було встановлено, що зіткнення відбулось в результаті винних дій відповідача [PERSON], в результаті чого він був визнаним винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124, 130 ч.1 КпАП України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно звіту №4246 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного ФОП [PERSON] 19.03.2010 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю «Ауді А6», держномер [NUMBER], [PERSON], складає 30638,18 грн. На дату скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Ауді А6», держномер [NUMBER], [PERSON], була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ВЕ/3187061 від 31.12.2009 року). Власник пошкодженого автомобіля «Ауді А6», держномер [NUMBER], [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування, звернулась 26.02.2010 року до МТСБУ з відповідною заявою. Зазначена шкода, особисто винуватцем ДТП відповідачем [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. В момент скоєння ДТП, відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Нормами ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У зв'язку з настанням події, передбаченої пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 01.09.2010 року здійснило виплату належного [PERSON] відшкодування на її розрахунковий рахунок в розмірі 25500 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №4996 від 07.12.2010 року. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи припис ст. 993 ЦК України, позивач набув право вимоги у деліктних правовідносинах, що первісно виникли між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 255 грн., що підтверджується платіжним дорученням №30898 від 04.12.2013 року, наявним в матеріалах справи, у зв'язку з чим він підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги на суму 2000 гривень, то вони підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. 19.12.2012 року між МТСБУ та ТзОВ «ВМ» було складено контракт про надання правової допомоги № 80, за умовами якого ТзОВ «ВМ» зобов'язалось здійснити заходи для забезпечення стягнення заборгованості на користь МТСБУ у судовому порядку. Заходи ТзОВ «ВМ» по забезпеченню такого стягнення за умовами контракту включають підготовку, подачу цивільного позову та представництво МТСБУ в судах України. Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №4001 від 15.11.2013 року, МТСБУ фактично сплатило на користь ТзОВ «ВМ» 1000 грн. за надання правової допомоги. Суд враховує, що фактично ТзОВ «ВМ» були здійсненні дії лише щодо підготовки та подачі даної позовної заяви, представництво МТСБУ в судовому засіданні співробітником ТзОВ «ВМ» не здійснювалось, оскільки в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не проводилось. Тому з урахуванням здійснених ТзОВ «ВМ» заходів для забезпечення стягнення заборгованості на користь МТСБУ, суд вважає, що понесені позивачем витрат на оплату правової допомоги підлягають відшкодуванню у розмірі 300 грн.

Outcome: partial