Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до Гришинської сільської ради Покровського району Донецької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, у вигляді недоотриманої пенсії. Позивач є єдиним спадкоємцем, так як її батько - [PERSON] , який був єдиним сином померлої помер. Позивач з 10.09.2014 року проживає в місті Києві через те, що була окупована частина Донецької та Луганської областей. Вона жодного разу не приїздила до бабусі після зміни нею місця проживання з міста Макіївка на село Гришине Покровського району Донецької області. Через перебування на значній віддаленості від місця проживання навіть не знала про смерть баби. З метою прийняття спадщини позивач звернулась до нотаріуса, який відмовив в оформленні спадщини через пропуск строку прийняття спадщини. Позивач вважає причини пропуску строку прийняття спадщини поважними, та у відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України просить визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13 квітня 2020 року. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних наполягає та просить їх задовольнити. Представник відповідача - Гришинської сільської ради Покровського району Донецької області до судового засідання не з`явився. До суду 19.02.2020 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, з позовними вимогами згодні. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Макіївка Донецької області померла [INFO] (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження її дівоче прізвище « [PERSON] », яке було змінено після реєстрації одруження з громадянином, прізвище, ім`я та по батькові якого російською мовою зазначені як « [PERSON] », після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (російською мовою) (а.с.13). За даними паспорту [NUMBER] на 2 сторінці зазначені наступні відомості російською мовою: « [PERSON] , родилась [INFO] года в городе Макеевка Донецкой области», українською мовою прізвище вказано як « [PERSON] » (а.с.10). [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24 лютого 2017 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). [PERSON] (дані в свідоцтво про народження внесені російською мовою) народився [INFO] , батьками у свідоцтві про народження зазначені: мати - « [PERSON] », батько - « [PERSON] » (а.с.18). За даними паспорту [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в місті Макіївка Донецької області (відомості внесені українською мовою) (а.с.15). [PERSON] помер [INFO] (а.с.20). Відповідно до свідоцтва про народження, відомості в якому внесені російською мовою « [PERSON] » народилась [INFO] в місті Стаханов Луганської області, її батьками зазначені: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] » (а.с.8). Шлюб між батьками заявника розірвано (а.с.21). В паспорті [NUMBER] прізвище ім`я та по батькові заявниці як українською так і російською мовою вказані - [PERSON] , місце її проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно довідки від 30.10.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи її фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). 13 грудня 2019 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] та роз`яснено, що оскільки вона звернулась до нотаріальної контори після спливу шестимісячного терміну, тим самим, пропустивши строк для прийняття спадщини (а.с.23). Згідно з інформацією, наданою Сьомою київською державної нотаріальною конторою від 14.02.2020 року, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] станом на 13.02.2020 року не заведена, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59407975 від 13.02.2020 року (а.с.36,37). Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Згідно статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 681/203/17-ц, зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку, судом встановлено, що позивач з 10.09.2014 року проживає в місті Києві у зв`язку з проведенням на частині територій Донецької та Луганської областей антитерористичної операції та не мала можливості спілкуватися зі спадкодавцем оскільки остання проживала в місті Макіївка Донецької області, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. В свою чергу спадкоємець [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа з 24 лютого 2017 року за адресою: [ADDRESS] . Тому причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Враховуючи викладене, наявність у позивача поважних причин пропуску строку для звернення до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, заявлені позовні вимоги позивача про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved