Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про відшкодування збитків. Позовну заяву мотивував тим, що Він є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,0748 га, яка знаходиться в с. Левченкове Драбівського району Черкаської області. 01.06.2010 року між ним та ТОВ «Баришівська зернова компанія» було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого він передав відповідачу в тимчасове користування, строком на 5 років власну земельну ділянку. Оскільки відповідач через п?ять років не повернув земельну ділянку, він вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 02.06.2016 року було визнано договір оренди земельної ділянки від червня 2010 року припиненим з 02.06.2015 року та зобовязано ТОВ «Баришівська зернова компанія» повернути земельну ділянку позивачу. Відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконав, у зв?язку з чим позивач звернувся до виконавчої служби. 15.08.2016 року ДВС Драбівського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа. Згідно акту, земельна ділянка була повернута лише в грудні 2016 року, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки. Такими діями відповідача 1 позивачу було завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, адже з 02.06.2015 року він міг би використовувати земельну ділянку самостійно та отримати прибуток в сумі 122393,6 грн., із розрахунку що визначені актом комісії Драбівської районної державної адміністрації від 10.04.2017 року, та затвердженим розпорядженням Драбівської РДА від 13.04.2017 № 124. Упущена вигода підлягає солідарному стягненню з ТОВ «Баришівська зернова компанія» та [PERSON], оскільки позивачем видавалась довіреність відповідачу 2 для того, щоб він слідкував за виконанням договору оренди та вчасним поверненням земельної ділянки. Однак, [PERSON] не виконав належним чином свого зобовязання, і позивачу довелося звернутися до суду із позовом про зобовязання повернення земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що йому дійсно була видана довіреність від позивача щоб він контролював виконання умов договору оренди, він звертався до ТОВ «Баришівська зернова компанія» з вимогою про повернення земельної ділянки, але її не повернули, позов не визнає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Згідно копії договору від 01.06.2010 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Баришівська зернова компанія», сторони домовилися про передачу в строкове платне користування земельної ділянки, яка належить [PERSON] площею 4,0748 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Левченківської сільської ради Драбівського району Черкаської області. Договір укладено на 5 років. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 02.06.2016 року задоволено позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Баришівська зернова компанія» та визнано вищевказаний договір припиненим 02.06.2015 року та зобовязано відповідача повернути йому земельну ділянку. 07.06.2016 року було видано виконавчий лист на вказане рішення суду та 15.08.2016 року відкрито виконавче провадження по ньому Відділом державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції, що підтверджується відповідними документами наданими суду. Акт приймання передачі земельної ділянки від ТОВ «Баришівська зернова компанія» [PERSON] було підписано 30 грудня 2016 року, відповідно до якого земельна ділянка, визначена рішенням суду та на виконання цього рішення, була повернута позивачу. П.2 ч.2\~ст. 22 ЦК України\~встановлено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до\~ст. 156 ЗК України\~власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно ч.1, 3\~ст. 157 ЗК України\~відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, юридичні особи, які використовують земельні ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284\~затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Згідно п.1, 2 даного порядку власнику землі відшкодовуються збитки, заподіяні неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок, які визначаються комісіями створеними в тому числі і райдержадміністраціям. Позивач надав суду Акт комісії районної державної адміністрації з визначення розміру збитків, заподіяних [PERSON] від 10.04.2017 року, затверджений розпорядженням Драбівської райдержадміністрації від 13.04.2017 № 124. Згідно даного акту проведено розрахунок можливого доходу позивача від використання його земельної ділянки за умови посіву кукурудзи. Розмір доходу від реалізації вирощеної кукурудзи на земельній ділянці площею 4,0748 га, яка належить позивачу, міг скласти 122393 грн. 60 коп. Заявляючи вимоги про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, на позивача, як на сторону яка заявляє такі вимоги покладається обовязок довести, що ним дійсно була упущена вигода, тобто те, що він реально міг та мав намір заробити. Як пояснив представник позивача, [PERSON] хотів самостійно найняти техніку для вирощування зерна та отримання доходу, проте жодних доказів про реальність таких намірів суду надано не було (доказів про закупівлю посівного матеріалу, укладення договорів на використання сільськогосподарської техніки, наявність знань та навичок щодо вирощування тієї чи іншої культури чи найм відповідної особи, тощо). Як пояснив представник позивача, [PERSON] в подальшому переїхав до Харкова, а земельну ділянку здав в оренду, оскільки не міг залишатися завжди поряд та самостійно її обробляти, доходи від землі за два роки склали близько 30 тис. грн. Таким чином, позивач не довів суду, що саме дії відповідачів стали єдиною причиною, яка заважали йому отримати дохід від земельної ділянки в обумовленому в акті розмірі. Довіреність видана [PERSON] [PERSON] за своєю суттю є одностороннім правочином, а тому він може створювати обовязки лише для особи яка якого вчинила (ч.3 ст.202 Цивільного кодексу України). Позивач не надав суду доказів, що довіреність видана [PERSON] передбачала для останнього обовязок по відшкодуванню збитків у разі вчинення чи не вчинення певних дій. Самої довіреності суду надано не було, проте її існування не заперечував відповідач [PERSON]

Outcome: dismissed