Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право приватної власності від 11.08.1994 року. В даному будинку окрім позивача зареєстрована його повнолітня донька - відповідач [PERSON] , яка фактично не проживає в будинку з жовтня 2015 року, так як виїхала за межі України. Оскільки відповідач зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , який належить позивачу, порушуються його права, як власника будинку, він вимушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, позбавлений можливості використати своє право на оформлення субсидії. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 11.08.1994 року, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Слов`янської міської ради, позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищезазначений будинок зареєстровано в КП «БТІ» м. Слов`янська, що підтверджується довідкою КП «БТІ» м. Слов`янська № 377-2/0.84/01 від 17.02.2021 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, право користування яким просить позбавити відповідача, інші власники на теперішній час відсутні. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.11.1995 року Відділом РАЦС м. Слов`янська Донецької області, батьком відповідача [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] . Згідно з Довідкою Слов`янської міської ради Донецької області № 96464 від 03.02.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Центра надання адміністративних послуг м. Слов`янська, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач в даній квартирі не проживає з 2015 року, особистих речей у будинку не має, що підтверджується Актом Комітету мікрорайону «Словважмаш» м. Слов`янська № 34 від 05.02.2021 року. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, право користування яким просить позбавити відповідача; відповідач [PERSON] не проживає в будинку без поважних причин з 2015 року, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Питання про стягнення з відповідача судових витрат по даній справі позивач не ставить. На підставі викладеного,

Outcome: approved