Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, [PERSON], із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану. Від спільного подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами були припинені в 2012 року через втрату взаєморозуміння. На примирення не згодна. Спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю не має. У зв'язку з викладеним, просить шлюб з відповідачем розірвати. Розірвати шлюб у відділі органів РАЦС відповідач відмовляється. Позивач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, також зазначив, що строк для примирення не потрібен. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 10 лютого 2004 року, виданого Вовчоярівською селищною радою Попаснянського району Луганської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 лютого 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис №01, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON] (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стала втрата взаєморозуміння. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені з 2012 року, з цього часу спільне господарство сторони не ведуть. Розірвати шлюб у відділі органів РАЦС відповідач відмовляється. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач не виявила бажання зберегти подружні відносини, у поданій до суду письмовій заяві заперечувала проти надання строку для примирення. Спору про поділ спільного майна подружжя, між сторонами на час розгляду даної справи немає. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у поданій суду позовній заяві просила суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «[PERSON]». Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивач не зазначила про стягнення з відповідача на її користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача.

Outcome: approved