Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва 15.03.2017 року звернулася [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» та просила стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 300 000 грн. В обґрунтування позову вказала, що позивач є вдовою померлого [PERSON], який помер [INFO], який був смертельно травмований під час виконання трудових обов'язків. Згідно висновку судово-медичного обстеження смерть [PERSON] настала в результаті отримання відкритої чемно-мозкової травми. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2009 року встановлено, що нещасний випадок у вигляді смерті [PERSON] стався на виробництві. Вказує на глибокі душевні хвилювання, втрату годувальника та єдиної любові, поганий сон та замкнутий спосіб життя, що сталися в результаті смерті її чоловіка. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2017 року провадження у справі відкрите. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2017 року призначене судове засідання в режимі відео конференції з Київським районним судом м. Одеси. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2017 року постановлено цивільну справу передати до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю. Справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Приморського районного суду м. Одеси [PERSON]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2017 року справа прийнята до провадження судді [PERSON]. Ухвалою суду від 20.12.2017 року справу повернуто у підготовче провадження, встановлено загальний позовний порядок розгляду справи. Справа перебувала на розгляду у провадженні судді [PERSON], проте, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року № 901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв'язку з поданням заяви про відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 16 від 04.04.2018 року, на підставі службової записки помічника судді [PERSON]. - Іванової О.І., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін, по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Ухвалою суду від 02.05.2018 року справа прийнята до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Бондаря В.Я., справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08.06.2018 року. До суду 07.06.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представники ПАТ «Укрзалізниця» [PERSON] та [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та зменшити суму моральної шкоди. В обґрунтування відзиву зазначили, що рішенням суду, на яке посилається позивач скасована акт розслідування та в результаті складено та затверджено новий акт розслідування №1 про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом. Вказали на необхідність зменшення суми моральної шкоди, у зв'язка уз тим, що у працівників ПАТ «Укрзалізниця» був відсутній умисел, неможливість відвернути настання нещасного випадку, адже машиніст тепловозу подавав гучні сигнали та застосував екстрене гальмування, що не допомогло та у крові померлого [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 3,1 проміле. У підготовчому засіданні 08.06.2018 року оголошено перерву для врегулювання спору мирним шляхом до 01.08.2018 року. В результаті підготовчого засідання 01.08.2018 року протокольною ухвалою постановлено закрити підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 26.10.2018 року. Судове засідання призначене на 26.10.2018 року було відкладено у зв'язку з першою неявкою відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимог підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове зсідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.11.1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Мардовською радою Ананьївського району Одеської області було вчинено актовий запис №13 та видано свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.5). Згідно довідки про причини смерті [PERSON] помер [INFO] від відкритої черепно-мозкової травми (а.с.6). Смерть [PERSON] [INFO] зареєстрована Мардарівською сільською радою Котовського району Одеської області, в книзі реєстрації смертей 12.03.2007 року зроблено актовий запис №06 та видана свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.7). 13.03.2007 року Котовською дистанцією колією Одеська залізниця складено Акт службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України, згідно якого комісія зробила висновок, що нещасний випадок травмування бригадира [PERSON] не пов'язувати з виробництвом. взяти на обік як невиробничий травматизм внаслідок порушення ним «Правил громадян на залізничному транспорті України» п.п. 2.2, 2.5 (а.с.9). Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області у справі №2-211 2009 рік від 04.02.2009 року скасовано акт службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті України, Котовської дистанції колії Одеської залізниці, складений 13.03.2007 року та встановлено факт нещасного випадку у вигляді смерті [PERSON], як такий що стався на виробництві [INFO] (а.с.17-18). Ухвалою Апеляційного суду одеської області від 03.06.2009 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2009 року залишено без змін (а.с.19). Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10 березня 2007 року о 16 годині 08 хвилин на 1354 км. ПК4 непарної колії перегону Мардарівка - Перехрестове Котовської дистанції колії Одеської залізниці від 17.03.2010 року комісія вказала, що даний нещасний випадок не визнається пов'язаним з виробництвом (а.с.106-113). Відповідно до акту розслідування складено Акт №1 про нещасний випадок. не пов'язаний з виробництвом, затверджений начальником територіального управління Держпромгірнагляду України по Одеській області [PERSON] від 18.03.2010 року (а.с.114-118). Твердження представників відповідача щодо наявності в корові померлого [PERSON] етилового спирту в концентрації 3,1 проміле підтверджується листом Бюро судово-медичної експертизи №277/10-13 від 12.03.2007 року (а.с.147). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на акт №1, який складено після постановлення рішення суду та яким визнано нещасний випадок [PERSON] таким, що не пов'язаний з виробництвом, зважаючи на те, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2009 року встановлено факт нещасного випадку у вигляді смерті [PERSON], як такий, що стався на виробництві [INFO]. Дане рішення як зазначалося раніше залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.06.2009 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тож, згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи з положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Той факт, що членам сім'ї загиблого було виплачено страхове відшкодування за договором обов'язкового страхування працівників замовника авіаційних робіт, об'єктом страхування якого визначено майнові інтереси, пов'язані з життям і здоров'ям працівників замовника, не може бути визнано як підставу для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов'язку відшкодувати заподіяну їм моральну шкоду. Як роз'яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7,440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Така правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 61-4983св18. Суд, оцінюючи докази по справі, прийшов до висновку, про необґрунтованість заявленої суми моральних страждань позивача, виходячи з наступного. На момент смерті [PERSON] знаходився у сильному алкогольному сп'янінні, з вмістом етилового спирту в крові у розмірі 3,1 проміле. На момент смерті [PERSON] його дружина [PERSON] працювала акушером Котовської Центральної районної лікарні (Котовська міська лікарня) та була звільнена за власним бажанням лише 21.01.2012 року, тобто майже за 5 років після смерті чоловіка, як встановлено з копії трудової книжки [PERSON] [NUMBER] (а.с.16). Посилання позивача на поганий сон, замкнутий спосіб життя, порушення звичайного способу життя матеріалами справи не підтверджується. Таким чином, заявлена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. є необґрунтованою. Проте, на момент смерті на утриманні [PERSON] був його син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], а.с.155). На момент смерті [PERSON] сину [PERSON] було 12 років. Потрясіння позивачки від смерті чоловіка, неповнолітній син, що залишися лише на її утриманні, клопоти пов'язані з похованням [PERSON] ведення судових справ, пов'язаних з оскарженням акту відповідача завдали [PERSON] моральної шкоди, яка на думку суду може бути стягнена з відповідача у розмірі 100 000 грн. Згідно із ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. 1 ст. 81 України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин та наведених правових підстав, суд задовольняє позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., враховуючи моральні страждання позивача та обставини загибелі [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial