Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 03.08.2016 року звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 05.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №39М, в забезпечення виконання якого, між сторонами 08.02.2008 року укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить останньому на підставі договору дарування. Позивач зазначає, що відповідачем порушено умови п. 18.12 зазначено договору та зареєстровано у квартирі дружину та доньок без отримання згоди позивача як іпотекодержателя, що позбавляє останнього можливості реалізації предмета іпотеки, у зв'язку з чим просить суд визнати дії [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки, розташованому за адресою: [ADDRESS] [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], [PERSON] неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства, зняти [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], [PERSON] з реєстрації за зазначеною адресою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечував. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №39М за умовами якого банк надав відповідачу кредит окремими частинами на загальну суму 52 500 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути в строк до 05.02.2018 року. В забезпечення виконання відповідачем обов'язків за кредитним договором, 08.02.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить останньому на підставі договору дарування. У зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе обов'язків позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року у справі №2-2253/11 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено частково, у рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою №39 М від 05.02.2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] з передачею ПАТ КБ «Приватбанк» в управління вказаного предмету іпотеки на період до його реалізації шляхом його вилучення у відповідача [PERSON] та з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» права на продаж цього предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на власний розсуд з усіма правами, наданими актами чинного законодавства продавцю. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем п. 18.12 договору іпотеки, за яким іпотекодавець зобов'язався не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, в матеріалах справи міститься довідка від 04.02.2008 року, яку відповідачем було надано позивачу при укладенні кредитного договору та договору іпотеки, з якої вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає з 16.11.2005 року [PERSON], яка є дружиною [PERSON], тож суд відхиляє доводи позивача щодо порушення умов договору в частині реєстрації [PERSON] у зазначеній квартирі, оскільки таку реєстрацію проведено до виникнення договірних відносин з позивачем та про наявність реєстрації місця проживання [PERSON] позивачу було відомо на момент укладення договору іпотеки. Також, як позивачем так і відповідачем надано довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) №661 та №1170 станом на 2016 рік, з яких вбачається, що в зазначеній вище квартирі зареєстровані з 16.11.2005 року [PERSON], 2004 року народження, та [PERSON], які є доньками [PERSON] Таким чином, в матеріалах справи містяться суперечливі довідки щодо складу зареєстрованих осіб на момент передання квартири в іпотеку, однак згідно довідки від 08.06.2015 року, виданої КП «ЖКС «Порто-Франківський», вбачається, що [PERSON] з дітьми зареєстрована в квартирі з 16.11.2005 року по 30.04.2015 року, зокрема донька [PERSON], 1993 р.н., з 16.11.2005 року по 30.04.2015 року, донька [PERSON], 2004 р.н., з 16.11.2005 року по 30.05.2015 року. Відповідачі зняті з реєстрації за рішенням суду, однак в судовому засіданні підтвердили факт проживання в зазначеній квартирі до цього часу. Згідно п. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов'язок батьків зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Таким чином, законодавством встановлено безумовний обов'язок батьків зареєструвати місце проживання дітей, яке за загальним правилом аналогічне місцю проживання батьків або одного з них та не встановлено жодних обмежень або необхідності додатково отримувати дозвіл на проведення реєстрації від третіх осіб. До того ж, оскільки судом встановлено, що всі відповідачі зареєстровані в квартирі з 2005 року, суд вважає безпідставними посилання позивача на порушення відповідачем умов договору іпотеки, який було укладено в 2008 році, до того ж дії відповідача [PERSON] відповідають положенням чинного законодавства стосовно здійснення реєстрації місця проживання, тож суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Окремо суд зазначає, що ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено вичерпний перелік випадків, в яких суд приймає рішення про зняття з реєстрації місця проживання, зокрема у випадку позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, однак жодних із наведених підстав судом встановлено не було.

Outcome: dismissed