Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила визнати її доньку [PERSON], [INFO], уродженку [INFO], такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу матері [PERSON]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є інвалідом І групи та потребує сторонньої допомоги. З лютого 2017 року її дочка [PERSON] відмовилася доглядати за нею та з того часу вона проживає у знайомого [PERSON] З того часу відповідач обовязки по догляду та нагляду не виконує, жодної допомоги позивачу не надає, кошти, які отримувала за догляд, витрачала на власні потреби, тому [PERSON] на теперішній час фактично позбавлена стороннього догляду. Крім того, відповідач ніде не працює, самостійного заробітку не має, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Інших близьких родичів, які б могли опікуватися позивач не має. Тому вона потребує поміщення у будинок інтернат, що розташований в м. Костянтинівка, для постійного проживання у ньому. Однак їй було відмовлено в такому поміщенні через наявність працездатної доньки. Вважає, що її право на отримання від держави соціального захисту є порушеним, та у звязку із такою поведінкою відповідача вона не може влаштуватися до соціального закладу на державне утримання і отримувати там необхідне піклування та матеріальну допомогу, в звязку з чим вимушена звернутися до суду за захистом свого права, шляхом визнання судом [PERSON] такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Судом, не виходячи до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу від 26.10.2017 року про розгляд справи в заочному порядку. Судом розяснено Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації та управлінню соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про їх право заявити про свою участь у справі в якості третіх осіб, проте в судове засідання треті особи не зявились, повідомлень про згоду на участь у справі не надійшло, від Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації надійшла заява про розгляд справи без його участі. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно паспортних даних, позивач [PERSON], [INFO], уродженка смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, зареєстрована за адресою [INFO]. З 14 серпня 2014 року [PERSON] є інвалідом першої «А» групи за загальним захворюванням, безстроково та потребує постійного стороннього догляду та нагляду, що підтверджується копією довідки МСЕК серія 10 АВВ № 432499 від 14.08.2014 року. Відповідно до довідки Костянтинівського обєднаного управління ПФУ Донецької області № 2538 від 11 квітня 2017 року [PERSON] отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, в листопаді 2016 року розмір її пенсії склав 1321,59 грн., та у період з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно щомісячно складав 1438,59 грн. [PERSON] має дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 65 складеним 08.08.1981р виконкомом Володимирівської селищної ради народних депутатів Волноваського району Донецької області, де матірю зазначена [PERSON]. Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] 13.02.2002 року зареєструвала шлюб з [PERSON] ( актовий запис № 34 складений 13.02.2002 року відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Після реєстрації шлюбу мала прізвище [PERSON]. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу 28.05.2003 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] ( актовий запис № 119 складений 28.05.2003 року відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Після реєстрації розірвання шлюбу залишила прізвище [PERSON]. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON]А 18.08.2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON]Г ( актовий запис № 03 складений 18.08.2006 року Новодмирівською сільською радою Костянтинівського району Прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON]. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 23.02.2011 року № 2-194 шлюб між [PERSON]А і [PERSON]Г, розірвано. Відповідач [PERSON], згідно відомостей наданих відділом реєстрації Костянтинівської міської ради від 21.07.2017 року, зареєстрована за адресою [INFO]. Відповідно до довідки СЄЗ від 02.12.2010 р., копія якої долучена до матеріалів справи, на час видачі довідки [PERSON] за вказаною вище адресою проживала разом із матірю [PERSON], а також із дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до листа КЛПЗ «Міський психіатричний диспансер м. Костянтинівки» від 16.05.2017 року, [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в зазначеній установі, є інвалідом І групи категорії «А». Згідно довідки ВКК від 22.08.2016 р. потребує стороннього догляду, який зобовязалась забезпечити її дочка [PERSON]. [PERSON] має повну громадянську дієздатність, її дочка забезпечує тільки сторонній догляд за нею. Довідка ВКК надається для оформлення допомоги в УСЗН як інвалідам 1-2 групи, що страждають психічними захворюваннями. Згідно інформації від [PERSON] її донька не виконує взяті на себе зобовязання з догляду, погано ставиться до матері. Внаслідок такого відношення [PERSON] відмовляється від послуг та проживання разом з [PERSON], посилається на неадекватну поведінку дочки. Представником [PERSON] 05 квітня 2017 року подано заяву до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про звільнення опікуна [PERSON] від обовязків опікуна (піклувальника) відносно [PERSON], а також подано заяву до УСЗН Костянтинівської міської ради від 31.05.2017 року про направлення документів до департаменту УСЗН Донецької обласної державної адміністрації щодо вирішення питання поміщення [PERSON] до будинку-інтернату для людей похилого віку, який розташований в м. Костянтинівка Донецької області. 16 червня 2017 року УСЗН Костянтинівської міської ради повідомлено представника заявника [PERSON], що [PERSON] має працездатну доньку [PERSON], зобовязану її утримувати. А тому не має право на оформлення до будинку-інтернату загального типу. Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 25.09.2017 року № 98310265 щодо фізичної особи [PERSON] відомості щодо наявності права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відсутні. Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 25.09.2017 року № 98310680 щодо фізичної особи [PERSON] містяться відомості щодо права власності на нерухоме майно, а саме: 380/5000 частка власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, 5/28 та будинок, який знаходиться за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Українська, буд.46. Відповідно до повідомлення Костянтинівського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області відомості щодо отримання доходів [PERSON] за період з 01.012017 по 20.09.2017. в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування відсутні. Свідок [PERSON] надав свідчення про те, що [PERSON] є його давньою знайомою та з лютого 2017 року вона проживає у нього. ЇЇ дочка [PERSON] відмовилася доглядати за нею, обовязки по догляду та нагляду не виконує, жодної допомоги їй не надає, кошти, які отримувала за догляд, витрачала на власні потреби, тому [PERSON] на теперішній час фактично позбавлена стороннього догляду, відповідач ніде не працює, самостійного заробітку не має, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, інших близьких родичів, які б могли опікуватися позивач не має, тому вона потребує поміщення у будинок інтернат для постійного проживання у ньому. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 202 та ч. 1 ст. 203, ст. 206 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Частиною 2 ст. 202, ст. 204 СК України передбачені умови, за яких можливе звільнення від обовязку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, а саме: якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає; дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Проте підставою звернення до суду із вказаним позовом було те, що відповідач обовязки по догляду та нагляду не виконує, жодної допомоги позивачу не надає, кошти, які отримувала за догляд, витрачала на власні потреби, ніде не працює, самостійного заробітку не має, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, позивач фактично позбавлена стороннього догляду відповідач, інших близьких родичів, які б могли опікуватися позивач не має. Таким чином, за тих підстав, за яких позивач звернулась до суду, [PERSON] не може бути звільнена від обовязку утримувати свою матір та бути визнаною такою, що не має змоги піклуватися, утримувати та надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, [PERSON] має право звернутися із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 206 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Статтею 36 ЗУ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» гарантовано право на соціальну допомогу вдома і в спеціальних установах, а саме: соціальну допомогу громадянам похилого віку, які частково або повністю втратили здатність до самообслуговування, за їх бажанням може бути надано безпосередньо вдома або у відповідній установі (будинку-інтернаті, територіальному центрі соціального обслуговування, будинку для ветеранів, пансіонаті для громадян похилого віку або в іншій установі), де вони перебувають тимчасово або постійно. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 грудня 2001 року № 549 було затверджено типові положення про будинки-інтернати (пансіонати) для громадян похилого віку, інвалідів та дітей, відповідно до п. 3.1, 3.4 передбачено, що до будинку-інтернату приймаються на державне утримання особи похилого віку, які досягли пенсійного віку, та інваліди першої і другої групи, старші за 18 років, які за станом здоров'я потребують стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, яким згідно з медичним висновком не протипоказане перебування у будинку-інтернаті та які не мають працездатних родичів, зобов'язаних їх утримувати за законом. Як виняток, до будинку-інтернату можуть прийматися особи похилого віку та інваліди, які мають працездатних дітей або родичів, зобов'язаних відповідно до чинного законодавства їх утримувати, якщо вони з об'єктивних причин не можуть цього робити. У такому разі щодо кожного окремого випадку, на підставі підтверджувальних документів, приймається рішення колегії відповідно Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації. Із наведеного випливає, що [PERSON], як особа, що має працездатну дочку, зобов'язану відповідно до чинного законодавства її утримувати, якщо вона з об'єктивних причин не може цього робити, має право звернутися до Департаменту соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації для прийняття відповідного рішення про влаштування до будинку-інтернату, надавши підтверджувальні документи, яке, в свою чергу, може бути оскаржено у суді. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, в звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України, в звязку із залишенням без задоволення позову вимог позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed