Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 01 березня 2017 року звернулося Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі позивач, АТ «Ощадбанк») з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому зазначило, що 20 жовтня 2010 року АТ «Ощадбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №201021, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 110 000 гривень зі сплатою 11,2% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 19 жовтня 2020 року. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору відповідач зобовязався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 916,67 грн. та сплачувати проценти починаючи з 01 листопада 2010 року. Але у порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконує з 27 червня 2014 року, внаслідок чого станом на 16 грудня 2016 року має заборгованість у сумі 21\~601,17 грн., яка складається: 16\~717,13 грн. заборгованість за основним боргом; 4\~057,66 грн. відсотки за користування кредитом; 704,46 грн. інфляційне збільшення заборгованості, 121,92 грн. три проценти річних від суми заборгованості. Просить стягнути зазначену заборгованість в розмірі 21\~601,17 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником позивача подана заява про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не подав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 20 жовтня 2010 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір №201021 (надалі кредитний договір), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 110 000 грн. на 10 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 19 жовтня 2020 року. За користування кредитом позичальник зобовязався сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 11,2 процентів річних. Факт отримання [PERSON] кредиту підтверджується розпорядженням касовому вузлу від 20 жовтня 2010 року, кредитним договором №201021 від 20 жовтня 2010 року (а.с. 8-10) та банківськими виписками (а.с. 5-7). Згідно з п. 1.5. кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно до останнього числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 916,67 гривень та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 01 листопада 2010 року. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 19 жовтня 2020 року. Згідно з пп. 4.3.2. позичальник зобовязався повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобовязання за цим договором. За пп. 4.3.3. позичальник також зобовязався у разі порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України. [PERSON] свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків виконав неналежним чином, станом на 16 грудня 2016 року заборгованість за основним боргом становить 16\~717,13 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 4\~057,66 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач уклав договір з позивачем, отримав кредит, чим взяв на себе грошове зобовязання, яке належним чином не виконав та прострочив зобовязання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом та договором. Розмір інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та згідно наданого розрахунку за період з 01.12.2014 року по 30.11.2016 року складає 704,46 грн., три відсотки річних 121,92 грн. Позов доказано кредитним договором №201021 від 20.10.2010 року. (а.с.7-10), розпорядженням касовому вузлу від 20 жовтня 2010 року, розрахунком заборгованості, банківськими виписками (а.с. 5-7). Враховуючи викладене, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~600 грн., що підтверджено платіжним дорученням №279739358 від 09.02.2017 року, витрати на оголошення в газеті «Урядовий курєр» в розмірі 630 грн., що підтверджено оголошенням та платіжним дорученням №285064723 від 07.03.2017 року, та які відповідно до статті 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved