Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області передано на розгляд справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.2019, який було розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 грудня 2020 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.05.2020, а також на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення сином трирічного віку. Рішення набуло законної сили 15.10.2020. 14 вересня 2020 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Мукачівському міському відділі державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Згідно довідки №6-63098503/21 від 30.04.2021 за період з 15.10.2020 по 30.04.2021 згідно виконавчого листа позивачка не отримувала аліменти так як боржник ухиляється від сплати аліментів. В порушення ст.ст. 150, 180 Сімейного кодексу України відповідач не бере жодної участі у вихованні та утриманні сина, не виявляє щодо нього батьківської уваги та турботи. Він зовсім не забезпечує його матеріально, не займається його вихованням, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний, інтелектуальний, культурний і моральний розвиток. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачкою самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, оздоровлення сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач останній раз бачив сина у 6-місячному віці, тому син навіть не знає як виглядає його батько, так як останній забув, що у нього є дитина, він живе своїм окремим життям у якому для власного сина місця взагалі не залишилося. Позивачка вважає, що невиконання своїх батьківських обов`язків відповідачем призводить до порушення прав дитини та його інтересам. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дитини, нехтує своїми батьківськими права та обов`язками, повністю ігнорує дитину та не забезпечує гармонійний розвиток дитини, позивачка вважає, що позбавлення відповідача батьківським прав буле виправданим і пропорційним, оскільки цього потребують інтереси їх сина. Позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Великолучківської сільської ради передано на розгляд до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Частиною другою статті 32 ЦПК України встановлено, що справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 03 листопада 2021 року залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Великолучківської сільської ради. Відповідача було належним чином повідомлено про день та час судового розгляду шляхом направлення судових повісток, ухвали про відкриття провадження, копії позову з додатками, рекомендованим листом та шляхом розміщення інформації про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади. Відповідач відзиву на позов не надав, будь-яких клопотань, заяв до суду не направив, до судового засідання 24.09.2021 року, 03.11.2021 року та 02.12.2021 року не з`явився з невідомої причини. Частина 4 статті 223 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи органу опіки та піклування Великолучківської сільської ради надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , справу просила розглянути без її участі. З урахуванням викладеного, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] з 12 січня 2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 грудня 2020 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Рішення набрало законної сили 12.01.2021 (а.с.17). [PERSON] народився [INFO] , у свідоцтві про народження зазначені: мати [PERSON] , батько [PERSON] (а.с.10). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,12). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 вересня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.05.2020 року, а також аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 19.05.2020 року і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Рішення набуло законної сили 15 жовтня 2020 року (а.с.14-15,16). Постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) при примусовому виконанні виконавчого листа №303/2525/20 виданого 15.10.2020 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] звернуто стягнення на доходи боржника (а.с.19-20). Згідно довідки Мукачівського відділу ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 30.04.2021 №6-63098503/21 [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 15.10.2020 по 30.04.2021 згідно виконавчого листа №3032525/20, так як боржник ухиляється від сплати аліментів (а.с.21). Згідно довідки від 09.08.2021 №6-27387 Відділу ДВС міста Мукачева Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с.54). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах №7/63381051 заборгованість [PERSON] за виконавчим листом про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання [PERSON] станом на 04.08.2021 року становить 17121,99 гривень (а.с.56). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Великолучківської сільської ради від 29.11.2021 №2337 вирішено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити його батьківських прав у відношенні малолітньої дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини 1 статті 151 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Частиною 4 цієї статті передбачено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що знайшло повне відображення в поведінці відповідача. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) у параграфі 100 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року). Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року). Суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, а саме не забезпечив належного догляду, харчування, санітарно-гігієнічними умовами тощо. Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що аргументи наведені на переконання щодо позбавлення батьківських прав є достатніми для виправдання застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню, оскільки це є в інтересах малолітньої дитини. Проте як, відмова у задоволенні позову, може привести до тяжких наслідків. Дитина у віці до 14 років, відповідно до ст.6 СК України, вважається малолітньою. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Статтею 169 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Частина 4 цієї статті передбачає, що суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Таким чином, відповідач не позбавлений права поновити батьківські права. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача . На підставі викладеного,

Outcome: approved