Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Позов обґрунтований тим, що позивач придбав у [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Отто Шмідта буд. 38а, про що був укладений договір купівлі-продажу від 14.09.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1360, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Але після продажу будинку відповідач член сімї продавця будинку не знявся з реєстраційного обліку в належному позивачу будинку. Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном позивачем. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Отто Шмідта буд. 38а. Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява представника позивача щодо слухання справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглянути справу заочно. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.09.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], позивач придбав жилий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Отто Шмідта буд. 38а. Вказаний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за реєстр №1360. Згідно із витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.09.2017 року [PERSON] є власником будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Отто Шмідта буд. 38а. Ст. 41 Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач є власником будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Отто Шмідта буд. 38а, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 серпня 2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже [PERSON], продавши свій будинок, свідомо відмовилася від права власності на нього, отже втратила право користування зазначеним будинком. Оскільки відповідач [PERSON] є членом родини колишнього власника, то відповідно його право користування житлом було похідне від права власності [PERSON] Судом встановлено, що відповідач не був та не є членом сім'ї власника - позивача у справі, тому правовідносини між ними не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з власником не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності будинком, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved