Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на земельні частки (паї) в порядку спадкування за законом. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) площею 5,33 умовних кадастрів по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Шевченка с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області на підставі втраченого сертифікату на право власності на земельну частку (пай) Серія ЧН №066691 виданого 24.07.1996 року на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 р. №221, розміром 5,33 умовних кадастрових гектарів та зареєстровано 10.07.1996 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №191, вартістю 20163 (двадцять тисяч сто шістдесят три грн.. 00 коп.), що належав померлій [PERSON] та був успадкований [PERSON] , який також помер; земельну частку (пай) площею 5,33 умовних кадастрових гектарів по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Шевченка с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області на підставі втраченого сертифікату на право власності на земельну частку (пай) Серія ЧН №066690 виданого 24.07.1996 року на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 р. №221, розміром 5,33 умовних кадастрових гектарів та зареєстровано 10.07.1996 року в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №190, вартістю 26167 (двадцять шість тисяч сто шістдесят сім грн.. 00 коп.), що належав померлому [PERSON] . Свої вимоги позивач аргументує тим, що виявив бажання реалізувати своє право власності на спадкове майно, а саме розпорядитися майном після смерті батьків, однак через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, так як оригінали Сертифікатів на право на земельні частки (паї) були втрачені, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину. Позивач у підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якій вказав, що заперечень проти позову не має, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, довідкою Корюківської міської ради та копією свідоцтва про народження (Додатки 2, 3, 4, 6). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, довідкою Корюківської міської ради та копією свідоцтва про народження (Додатки 2, 3, 5, 6). За життя мати позивача [PERSON] була членом колективного сільсько\-господарського підприємства ім. Шевченка, с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області та отримала у власність земельний пай, що підтверджується отриманим нею Сертифікатом на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області Серія ЧН №066691 виданий 24.07.1996 року на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 року №221, розміром 5,33 умовних кадастрових гектарів та зареєстровано 10.07.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №191 (Додаток 7). За життя батько позивача [PERSON] був членом колективного сільсько\-господарського підприємства ім. Шевченка, с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області та отримав у власність земельний пай, що підтверджується отриманим нею Сертифікатом на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області Серія ЧН №066690 виданий 24.07.1996 року на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 року №221, розміром 5,33 умовних кадастрових гектарів та зареєстровано 10.07.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №190 (Додаток 8). [PERSON] за життя не розпорядилась своїм майном, заповіту не склала. На час відкриття спадщини, обоє батьків позивача були зареєстровані разом, а позивач [PERSON] фактично проживав разом з ними, у них вдома, так як вони потребували стороннього догляду. Отже, батько позивача [PERSON] , вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після своїх батьків, так як постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини. Наряду з іншим майном померлих батьків [PERSON] та [PERSON] позивач [PERSON] успадкував: земельний пай, що підтверджується отриманим Сертифікатом на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Шевченка с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області Серія ЧН №066691 виданий 24.07.1996 року на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 року №221, розміром 5,33 умовних кадастрових гектарів та зареєстровано 10.07.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 191 , який належав [PERSON] ; земельний пай, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченко с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області Серія ЧН №066690 виданий 24.07.1996 року на підставі рішення Корюківської районної державної адміністрації від 27.06.1996 року №221, розміром 5,33 умовних кадастрових гектарів та зареєстровано 10.07.1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 190 , який належав [PERSON] . У 2020 році позивач вже звертався до Корюківського районного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, щодо майнового паю по колишньому сільськогосподарському підприємству ім.. Шевченка с. Сахутівка, Корюківського району Чернігівської області, що належав [PERSON] , рішенням суду від 06.03.2020 року справа №736/125/20, позов було задоволено (Додаток 10). При подачі позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно щодо майнового паю по колишньому сільськогосподарському підприємству ім. Шевченко позивач не заявляв вимоги на спадкування земельних часток (паїв), так як у нього не було підтвердження їх наявності. У зв`язку з цим позивач змушений знову звернутись до суду за вирішенням питання про визнання права власності на вказані земельні частки (паї) у порядку спадкування за законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 420,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved