Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача в свою користь 79694,56 грн. боргу, а саме, 74165 грн. - основного боргу та 5528,89 грн. - 3% річних. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він 17 січня 2013 року позичив в борг відповідачу [PERSON] 3000 євро з зобов`язанням повернути їх на першу вимогу. В 2014 році на вимогу позивача повернути грошові кошти 14 жовтня 2014 року відповідачем йому було повернуто 450 євро. Оскільки відповідач вказані грошові кошти станом на даний час не поверну позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, однак від його представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, хоча про день, час та місце розгляду справи йому було повідомлено належним чином. На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе прийняти заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено наступні обставини. Згідно розписки, від 17 січня 2013 року [PERSON] позичив в [PERSON] 3000 євро які зобов`язується віддати (а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні вказану суму боргу відповідачем позивачу повернуто не було внаслідок чого станом на 26 червня 2017 року виникла заборгованість по сплаті позики в сумі 79694,56 грн. боргу, а саме, 74165 грн. - основного боргу та 5528,89 грн. - 3% річних, що підтверджується розрахунками з позовної заяви. Згідно ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо термін виконання зобовязання не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд, беручи до уваги те, що оскільки відповідачем боргові зобов`язання перед позивачем не виконані, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в користь позивача сплачені ним 796,95 грн. судового збору.

Outcome: approved