Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

До Приморського районного суду міста Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про усунення перешкод у здійснення права власності, про зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права власності, про виселення з домоволодіння. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що йому на праві приватної власності належить 123/700 частини домоволодіння під [ADDRESS]. Відповідачі були зареєстровані у зазначеному домоволодінні з 10.08.2005 року на житловій площі 64,9 кв.м.., на підставі його заяви, відповідачі 02.02.2013 року були зняти з реєстрації, однак, відповідачі відмовляються виселитись з домоволодіння та сунуть [PERSON] перешкоди у здійсненні ним права власності не висиляючись та не пускаючи його до належного йому майна, чим порушують його конституційні права. Позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловою площею з з моменту набуття [PERSON] права власності на зазначену частину домоволодіння, тобто з 11.09.2012 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачі в судові засідання 30.05.2014 року та 10.06.2014 року не з'явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, тому суд вважає за можливе розглядати справу заочно, за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти розгляду справи заочно не заперечував. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні і матеріалів, що є в справі, позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 123/700 частини домоволодіння під [ADDRESS], що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав за № 35450451 від 11.09.2012 року виданого КП «ОМБТІ та РОН», зареєстрованого на підставі свідоцтва р.929 від 21.06.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та в цілому складається з двох житлових будинків (літера А,Б), житловою площею 260,2 кв.м., загальною площею 460,1 кв.м., сараю (літера Г), воріт №2, мостіння І-ІІІ. Як вбачається з технічного паспорту 123/700 частини домоволодіння під [ADDRESS], складається з ІІ-7-1 веранди площею 12.0 кв.м, ІІ-7-2 кухні площею 8,5 кв.м., ІІ-7-3 туалету площею 2,6 кв.м., ІІ-7-4 житлової кімнати площею 20,4 кв.м., ІІ-7-5 житлової кімнати площею 21.1 кв.м., ІІ-7-6 житлової кімнати площею 23,4 кв.м., ІІ-7-ІІІ коридору 5,8 кв.м., кв.м., житловою площею 64,9 кв.м.. розташованих на ІІ поверху у будинку під літ «А». Письмово договір найму, як того вимагає ч. 2 ст. 158 ЖК України, позивач із відповідачами не укладав, згоди відповідачам на проживання у належній йому власності не надавав, крім того, за заявою позивача відповідачів було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.ст. 41, 47 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Пунктом 1 ст.8 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Відповідно до п.2 ст.8 вказаної Конвенції органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятків випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, виходячи з мотивів захисту права власності позивача, набувшого це право на законних підставах, вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, про усунення перешкод позивачу у здійсненні права власності, про зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкоди у здійсненні права власності, про виселення відповідачів з домоволодіння підлягають задоволенню.

Outcome: approved