Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернулась позивач [PERSON] . Позивач [PERSON] просила встановити того, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , а також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 % проживаючого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і досягнення дитиною повноліття. Позивач свої вимоги мотивувала тим, що з січня 2010 року по вересень 2011 року проживала однією сім`єю у цивільному шлюбі з [PERSON] Проживаючи однією сім`єю вони разом орендували будинок в селі Карапиші. Приблизно у вересні 2010 року позивач завагітніла від відповідача та [INFO] народила доньку [PERSON] . Після народження доньки відповідач з матір`ю позивача [PERSON] забрали позивача з Миронівської ЦРЛ, відповідач визнавав, що донька його рідна дитина, в подальшому продовжували проживати однією сім`єю в орендованому будинку в с. Карапиші. 11 липня 2011 року сторони пішли до Виконкому Карапишівської сільської ради та зареєстрували там доньку, отримали свідоцтво про народження дитини, але у зв`язку з тим, що у позивача з відповідачем шлюб офіційно не був зареєстрований, то в свідоцтві про народження у графі відомості про батька записано [PERSON] . На той час сторони не знали, що відповідачу потрібно було написати заяву про визнання батьківства і він би був записаний як батько дитини у свідоцтві про її народження. Через декілька тижнів після народження доньки, відповідач почав приходити пізно додому в ночі 2-3 години, перестав допомагати позивачу по господарству. Не приймав участі у вихованні дитини, не давав гроші на утримання доньки, у вересні 2011 року позивач дізналася, що відповідач їй зраджує то сторони посварилися, після цього відповідач пішов проживати до своєї матері, а позивач з донькою до своєї. Через деякий час відповідач заявив позивачу, що не визнає доньку своєю дитиною. Після чого більше восьми років з дня народження доньки жодної допомоги не надав. У підготовче засідання позивач та представник позивача не з`явилися, надали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а також просили стягнути з відповідача витрати понесені позивачем за оплату за проведення судово-медичної експертизи, судового збору, а також комісій банку при здійсненні оплат. Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Позов визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, враховуючи, що сторони у підготовче засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розгляд справи проводити у підготовчому засіданні, за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що сторони з січня 2010 року по вересень 2011 року проживали однією сім`єю в цивільному шлюбі, після чого в них [INFO] народилася дитина - донька [PERSON] , проте в свідоцтві про народження в графі батько зазначено [PERSON] , оскільки сторони не були в шлюбі, та відповідач не написав заяву про визнання батьківства. Через деякий час сторони припинили стосунки та почали проживати окремо. Після чого відповідач не визнав своєї дитини. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстрованого Виконкомом Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області 11 липня 2011 року, актовий запис 10, [PERSON] , народилася [INFO] , у графі відомості про батька зазначено [PERSON] (а.с. 7). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України, [PERSON] , [INFO] , у відомостях про батька зазначено [PERSON] (а.с. 8). На виконання ухвали Миронівського районного суду Київської області від 17 січня 2020 року відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи 19 березня 2020 року проведено судово-медичну експертизу, згідно висновку № 103-38-2020 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с. 52-55). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Пунктом 9 вищевказаної постанови визначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них . Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної. Відповідно до ст. 130 СК України, заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Клопотання представника позивача про стягнення з відповідача витрат понесені позивачем за оплату за проведення судово-медичної експертизи, судового збору, а також комісій банку при здійсненні оплат в розмірі 7475 грн. 31 коп. з яких: 768 грн. 40 коп. сума сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду; 20,00 грн. сума платіжного збору банком при здійсненні платежу; 6620 грн. 70 коп. кошти сплачені за проведення експертизи; 66,21 грн. сума комісії банку при здійсненні платежу. На підставі викладеного та у зв`язку з визнання відповідачем позову, то суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити.

Outcome: approved