Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва за визначеною Київським апеляційним судом м. Києва підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ), аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та повнолітнього сина [PERSON] [INFO] (як такого що продовжує навчання у вищому учбовому закладі), в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття [PERSON] та закінчення навчання [PERSON] відповідно. В обґрунтування пред`явленого позову, позивачка зазначила, що 15 липня 1994 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що зроблений актовий запис № 569. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 17.04.1999. Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11.05.2010 справа № 2-4486/10, шлюб між сторонами було розірвано. 06 травня 2010 року між сторонами було укладено договір щодо поділу спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу та визначено обов`язки сторін щодо утримання дитини - [PERSON] . Відповідно до основних умов даного договору, [PERSON] зобов`язується самостійно нести витрати, пов`язані з утриманням та вихованням дитини до досягненню нею повноліття, а [PERSON] зобов`язується на протязі 3 років з моменту укладання даного договору придбати на ім`я сина - [PERSON] двокімнатну квартиру в Оболонському районі міста Києва, не обтяжену правами третіх осіб та придатну для проживання в ній [PERSON] з дитиною. Умови даного договору [PERSON] не виконав в повному обсязі. Однак з серпня 2010 року між сторонами продовжились фактичні шлюбні відносини. Вони знову почали жити однією сім`єю, вести спільне господарство. Від даних стосунків, що склалися між ними, народилася донька - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 22 грудня 2012 року. Діти проживають разом із матір`ю, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з березня 2014 року. Як зазначила позивач, відповідач проживає окремо, та має іншу сім`ю. При цьому вказує позивачка, що вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дітей, але їх не вистачає для повного забезпечення їх потреб. У свою чергу відповідач, який є батьком дітей, з часу припинення шлюбних відносин не приймає повної участі у матеріальному забезпеченні дітей всім необхідним для належного їх розвитку та виховання. При цьому, зазначила позивачка, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дітям, батьком яких він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дітей та забезпечувати їх матеріально з огляду на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 18 жовтня 2019 року прийнято справу до свого провадження та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До початку судового засідання від представника позивачки на адресу суду надійшла заява, у якій представник просить суд проводити розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, пред`явлені вимоги підтримує у повному обсязі. У свою чергу відповідачу судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов та докази на його обґрунтування до суду не направив. За таких обставин, суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін та їх представників та ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи даних. Суд дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрували 15 липня 1994 року у відділі державної реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що зроблений актовий запис № 569. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 17 квітня 1999 року. Рішенням Київського районного суду м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 11 травня 2010 року справа № 2-4486/10, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 06 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір щодо поділу спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу та визначено обов`язки сторін щодо утримання сина - [PERSON] . Умови даного договору відповідач не виконав в повному обсязі. Однак як зазначила позивачка, з серпня 2010 року між сторонами продовжились фактичні шлюбні відносини. Вони знову почали жити однією сім`єю, вести спільне господарство. Від даних стосунків, що склалися між ними у сторін, народилася донька - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 22 грудня 2012 року в, якому батьком записаний відповідач. Також судом встановлено, що спільний син сторін [PERSON] на момент вирішення даного спору є студентом групи ЛН-61-1 інженерно-хімічного факультету КПІ ім. Ігоря Сікорського курсу денної форми навчання і закінчує навчання 30 червня 2020 року, на підтвердження цього матеріалах справи міститься копія довідки університету № 1430, виданої 17 липня 2019 року, в якій вказаний термін навчання до 30 червня 2020 року. (а.с. 20). Як встановлено судом та не спростовано стороною відповідача діти проживають з позивачкою. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дітей, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 28 серпня 2019 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання старшою дитиною, а саме: 30 червня 2020 року. При цьому, суд вважає за необхідне присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2020 року до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] . Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дітей і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 768 грн. 40 підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial