Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 26 серпня 2016 року надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 29 квітня 2010 року [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), підписавши заяву-анкету про приєднання до Умов у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою отримала кредитну картку «Універсальна картка». 11 лютого 2014 року відповідачу переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Універсальна Gold 55 днів», відповідно до тарифів якої відповідач отримала кредит у розмірі 19 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком у п. 2.1.1.2.4 Умов. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява з разом з Умовами, а також Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між клієнтом та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договір приєднання є договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому у договорі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 17 серпня 2016 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 51 236 грн. 02 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 19 046 грн. 53 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 27 923 грн. 49 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 1 350 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн. (фіксована частина), 2 416 грн. (процентна складова). Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 525, 526, 527, 530, 599, 610, 615, 634, 1054 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити (а. с. 2, 3). 23 лютого 2017 року від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Ісаєвської О.М. до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких банком ототожнено підстави позову, а також зазначено, що банком надано усю необхідну інформацію у письмовому вигляді, що підтверджує факт підписання сторонами кредитного договору у порядку, передбаченому ст. ст. 207, 634 ЦК України. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк посилається на п. 2.1.1.2.3 Умов, відповідно до яких банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати ліміт. Так, банком було неодноразово змінено кредитний ліміт, у тому числі 06 травня 2014 року такий встановлений у розмірі 19 000 грн. Відповідальність клієнта наступає у момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операцій у рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду або підписанням чеку, саме у цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Відповідачем не доведена відсутність заборгованості і такої відсутності не вбачається з матеріалів, долучених банком. Також відповідно до виписок по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов'язання за договором (а. с. 85 - 90). Не погоджуючись із заявленими банком вимогами, від представника відповідача - адвоката Башкірової Ю.Г. 22 серпня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення на позов, які мотивовані тим, що відповідач не має боргових зобов'язань перед банком. Позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував грошові кошти, указані у позовній заяві. Долучений позивачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) у розумінні ЦК України і для укладення договору обов'язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи. В указаній анкеті відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов'язання. В анкеті відрізняється сума грошових коштів від тієї суми, яку зазначає позивач у позові (в анкеті відсутня сума кредиту у розмірі 19 000 грн.), а також умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов'язок повернення тієї чи іншої суми, відсутній строк надання грошових коштів позивачем та строк повернення цих коштів відповідачем, відсутнє будь-яке посилання на картку, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Умови та правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки у цих документах не має жодного посилання на відповідача. Виписка за період з 11 лютого 2014 року по 17 серпня 2016 року не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки у ній не зазначено інформацію про те, за якою саме карткою та за яким рахунком ця виписка. Також у матеріалах справи не має жодного підтвердження про те, що відповідач отримував якусь картку або йому був відкритий рахунок. Також у виписці указаний кредитний ліміт на 19 451 грн., а позивач у позовній заяві зазначає, що ліміт має місце на суму 19 000 грн., при цьому ліміт був наданий 29 квітня 2010 року, а у позовній заяві позивачем указано, що кредит надавався 29 квітня 2010 року. У той же час, фотокартка не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки на ній не можна визначити її номер, а також банком не представлено доказів, що ця картка є кредитною і неможливо визначити з фотокартки, яка сума грошових коштів надавалася за нею і чи вона взагалі надавалася. Посилаючись на указані обставини, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, у зв'язку із його безпідставністю (а. с. 118 - 120). Рух справи. Згідно з протоколом розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 26 серпня 2016 року вказана справа визначена до розгляду судді Васильченко О.Г. (а. с. 40). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 серпня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання (а. с. 41). 23 серпня 2018 року від представника відповідача - адвоката Башкірової Ю.Г. до суду надійшла заява про відвід судді Васильченко О.Г. (а. с. 129 - 132). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2018 року зупинено провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до вирішення питання про відвід (а. с. 157). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 березня 2018 року у задоволенні заяви представника [PERSON] - адвоката Башкірової Ю.Г. про відвід судді Васильченко О.Г. від розгляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено (а. с. 167, 168). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 липня 2018 року поновлено провадження у справі (а. с. 188). 04 липня 2018 року суддя Васильченко О.Г. заявила про самовідвід від розгляду справи (а. с. 190). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 липня 2018 року заяву про самовідвід судді Васильченко О.Г. від участі в розгляді цивільної справи № 263/10889/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Дану справу передано до канцелярії суду для визначення головуючого судді у справі у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 14 ЦПК України (а. с. 191). Згідно з протоколом повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 04 липня 2018 року, вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Музиці О.М. (а. с. 193). Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 липня 2018 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз'яснено учасникам справи право та строки на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень (а. с. 194). 31 липня 2018 року від ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду подано заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 198 - 201). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 серпня 2018 року уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову (а. с. 210). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2018 року уточнений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» повернуто позивачу (а. с. 221). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 січня 2019 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 241). У підготовчому судовому засіданні представник позивача - Ісаєвська О.М. на задоволенні позовних вимог наполягала, у подальшому подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Башкірова Ю.Г. у підготовчому судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. Справа неодноразово відкладалася у зв'язку із неявкою представника відповідача - адвоката Башкірової Ю.Г. та самого відповідача, за їх відсутності закінчено підготовче судове засідання. У судові засідання 06 лютого 2019 року та 01 березня 2019 року для розгляду справи по суті відповідач та її представник - адвокат Башкірова Ю.Г. жодного разу не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дати судових засідань, від [PERSON] надійшли заяви про відкладення судових засідань (а. с. 244, 248, 252), у зв'язку з перебуванням її на лікарняному, однак жодних доказів на підтвердження обставин перебування [PERSON] на лікарняному суду не представлено, а долучена довідка лікаря про отримання 08 січня 2019 року [PERSON] забою правого колінного суглобу (а. с. 245), жодним чином не може свідчити про тривале перебування на лікарняному (отримання лікарняного листка встановленої форми та зразка). Приписами ст. 223 ЦПК України передбачено наслідки повторної неявки у судове засідання відповідача та право суду на вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. У зв'язку з викладеними обставинами, враховуючи забезпечення відповідачу та його представнику як права, так і достатніх строків на реалізацію свого захисту, представлення доказів на спростування вимог позову, приймаючи завдання та засади цивільного судочинства, суд вважає за доцільним провести розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. У подальшому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом, у відповідності до положень ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, учасникам справи роз'яснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 51 236 грн. 02 коп. Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до анкети-заяви від 29 квітня 2010 року № 0902100600155013986 [PERSON] ознайомилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка «Універсальна» та Ощадкнижка (депозит), без зазначення кредитного ліміту, та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві (а. с. 6, 7, 105, 106). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, [PERSON], підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєдналася до договору приєднання та погодилася з його умовами. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Установлено, що при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За наведених підстав, суд відхиляє аргументи представника відповідача - адвоката Башкірової Ю.Г. щодо відсутності між сторонами договірних відносин, які виникли саме 29 квітня 2010 року. У той же час, правовідносини, які виникли між сторонами та є предметом спору, за доводами, викладеними позивачем у позові, виникли у зв'язку із переоформленням [PERSON] 11 лютого 2014 року кредитної картки «Універсальна» на картку «Універсальну Gold 55 днів» та на яку саме встановлений кредитний ліміт у сумі 19 000 грн., за непогашення якого виникла указана у позові сума заборгованості. На підтвердження обставин наявності у [PERSON] заборгованості за кредитною карткою «Універсальна Gold 55 днів» банком представлено виписку за карткою [NUMBER], відповідно до якої станом на день подачі позову залишок на рахунку - 43 245 грн. 90 коп. (а. с. 91 - 95). Відповідно до виписки за карткою [NUMBER], [PERSON] установлений кредитний ліміт у сумі 15 000 грн. (а. с. 97). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № [NUMBER] клієнта [PERSON], початок (старт) цього карткового рахунку 11 лютого 2014 року та 06 травня 2014 року остаточна зміна кредитного ліміту на 19 000 грн. (а. с. 104). Відповідно до розрахунку заборгованості клієнта [PERSON] станом на 27 серпня 2016 року, така становить 51 236 грн., як складається із: заборгованості за кредитом - 19 046 грн. 53 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 27 923 грн. 49 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 1 350 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов - 500 грн. (фіксована частина), 2 416 грн. (процентна складова). Також, до позову позивачем додано копії документів під назвами: «Тарифы по престижным картам Visa», «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг, утвержденные приказом от 06.03.2010 г. СП-2010-256», а також фотокопія паспорту [PERSON] та фотокартка з особою, яка тримає картку у руці. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці обставини встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). За змістом пункту 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 06 липня 2010 року за 474/17769 (далі - Положення), в редакції станом на 11 лютого 2014 року, кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов'язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов'язаний після виконання взаємних зобов'язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним. Банк має право не видавати користувачу довідку, якщо з ним був укладений додатковий договір, один примірник якого надано користувачу, у якому викладені умови припинення дії основного договору (кредитного договору) та виконання взаємних зобов'язань щодо підтвердження повернення користувачем кредиту і процентів за користування ним, спеціального платіжного засобу, якщо він не передавався користувачу у власність. Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. За змістом статті 78 ЦПК України «Допустимість доказів» суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з цим, обставини, на які посилається банк щодо продовження строку дії кредитних відносин у зв'язку із видачею 11 лютого 2014 року нової картки, ґрунтуються на недопустимих доказах, тому судом не приймаються. Таким чином, суд вважає, що банк ототожнює платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, на підставі недопустимих доказів без врахування змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх використанням. При цьому, указана анкета-заява не містить відображення волевиявлення відповідача [PERSON] щодо оформлення певної картки банку у майбутньому на відповідних умовах, а також суми кредитного ліміту, строку дії картки. Будь-якими допустимими доказами не підтверджується обставини отримання відповідачем нової картки 11 лютого 2014 року, а також, які умови були погоджені сторонами щодо її використання. До позовної заяви додано «Тарифы по престижным картам Visa», «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг, утвержденные приказом от 06.03.2010 г. СП-2010-256», які по-перше не підписані відповідачем, а по-друге взагалі не містять умов щодо наявності тарифу, яким обумовлено сплату відсотків за користування ним у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості, а також те, що саме ці Тарифи та Умови діють з 11 лютого 2014 року і відносяться до картки «Універсальна Gold 55 днів» або сторонами продовжений у передбачено порядку первісний договір від 29 квітня 2010 року. Зазначаючи про отримання саме картки «Універсальна Gold 55 днів», банк надав суду фотокартку особи (за доводами позивача - на фотокартці відповідач) з банківською картою в руці, на якій не можливо визначити ні вид карти, ні її номер, ні строк її дії, що позбавляє суд здійснити перевірку індивідуальних характеристик карти. При цьому зазначено, що після перевипуску нової картки - 11 лютого 2014 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 19 000 грн., однак жодних документів, які б підтверджували ці умови кредитування не надано. Витяг з Умов і правил надання банківських послуг також не містить підпису відповідача щодо ознайомлення з ними, а також конкретних умов надання послуг щодо користування карткою ПриватБанку відповідачу (відсотки, строк, сума кредитного ліміту). Будь-які відомості про умови кредитування з 11 лютого 2014 року по 17 серпня 2016 року відсутні. При цьому, вимоги до відповідача пов'язані саме з невиконанням нею умов договору від 11 лютого 2014 року за платіжною карткою «Універсальна Gold 55 днів» . При цьому розрахунок заборгованості, доданий до позову, не дає підстав визначити фактичний момент надання та суму кредиту, а також нараховані відсотки, штрафні санкції тощо помісячно, відповідно до порядку, на який посилається позивач у позові (зазначені в позовній заяві «Тарифи Банку» від 11 лютого 2014 року до позову не додані). Отже, суд позбавлений можливості встановити, яким чином та на підставі якого договору [PERSON] отриманий кредит у сумі 19 000 грн., а також на підставі чого банком нараховані проценти та неустойка. Сам по собі розрахунок заборгованості, виписка по карті та фотокартка особи не свідчать про наявність між сторонами договірних відносин, на підставі яких суд може провести стягнення заявленої позивачем заборгованості. Отже, банком у порядку, передбаченому ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами наявності боргових зобов'язань у [PERSON] З огляду на положення вищенаведених правових норм, встановлених судом обставин, необхідно дійти висновку про недоведеність існування між позивачем та відповідачем кредитних правовідносин з 11 лютого 2014 року та факту отримання грошових коштів відповідачем. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом у відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦПК України враховані висновки щодо застосування наведених норм права, викладених у постановах Верховного Суду у справах № 373/251/17 від 31 січня 2019 року та № 756/15188/16-ц від 23 травня 2018 року. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв'язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. У відповідності до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає, у зв'язку із відсутністю підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed