Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 05 листопада 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 червня 2014 року на його користь з відповідача стягнута сума боргу у розмірі 135 000 грн. 14.08.2014 відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду №263/11712/13-ц, до теперішнього часу рішення суду не виконано. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.12.2017 року на його користь стягнуто з [PERSON] три відсотки річних у розмірі 12150 грн., інфляційні втрати у розмірі 120747 грн., за час прострочення виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04.06.2014 року, за період з 01.06.2014 по 01.05.2017. 11.03.2019 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з [PERSON] інфляційні збитки за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.05.2017 року по 01.02.2019 року у розмірі 28 013,00 грн. та 3% річних за період з 01.05.2017 року по 01.03.2019 року в розмірі 7423,00 грн. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. 04.02.2019 від Відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю участі у судовому засіданні та необхідністю часу для звернення за правовою допомогою до адвоката. У зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 19.03.2019 року. 18.03.2019 рокувід Відповідача знову надійшла аналогічна заява і розгляд справи було перенесено на 26.04.2019 року. 25.04.2019 року представником Відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. Розгляд справи відкладено на 11.06.2019 року, а 03.05.2019 року представника ознайомлено з матеріалами справи а також. 11.06.2019 року представником Відповідача знову подано заяву про відкладення розгляду справи. Справу відкладено на 19.07.2019 року. 19.07.2019 року представником Відповідача знову подано заяву про відкладення розгляду справи. Справу відкладено на 22.07.2019 року. 22.07.2019 року представником позивача надані письмові пояснення у яких зазначено що обґрунтування, позову Позивач посилається на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.06.14р. по справі №263/11712/13-ц, яким стягнено з Відповідача на користь Позивача 135 000,00 грн., як суму боргу за розпискою. Однак, вказане рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.06.14р. по справі №263/11712/13-ц не відповідає вимогам законодавства, оскільки при розгляді справи судом було проігноровано той факт, що розписка Відповідачем була написана під тиском, а грошові кошти Позивачем Відповідачу фактично не передавались. Відповідач не погоджується із зазначеним рішенням відповідачем була направлена касаційна скарга на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04.06.14р. по справі №263/11712/13-ц. Позивачем неправильно розрахована сума 3% річних за період з 01.05.17р. по 01.10.18р., яка фактично від суми 135 000,00 складає 5 748.00 грн.. а ні 6 092.00 грн.. як зазначено у позові. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних збитків та 3% річних за прострочку грошового зобов`язання в сумі 25 600,00 грн. відмовити Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03липня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю або відзив суду не надали, про причини неявки не повідомили, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені позивачем письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які він посилається, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04.06.2014 (справа №263/11712/13-ц), з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 04.04.2012 року у розмірі 135000 гривень та судовий збір у розмір 1350 гривень. Рішення суду набрало законної сили 29.07.2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.12.2017 року на його користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] три відсотки річних у розмірі 12150 грн., інфляційні втрати у розмірі 120747 грн., за час прострочення виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04.06.2014 року, за період з 01.06.2014 по 01.05.2017 року. У листі Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь від 08.11.2018 року, зазначено, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 57430991 на загальну суму 270300,25 грн. На теперішній час борг не погашено, виконавче провадження перебуває на виконанні. Статтею 14 ЦПК України передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Частиною 2 ст. 14 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідач мала грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 0538/4203/12 від 01 листопада 2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у порядку повороту виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 травня 2008 року. У випадку наявності судового рішення про стягнення коштів, яке не виконується боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за весь період невиконання такого судового рішення. З урахуванням викладеного, необхідно дійти висновку, що між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення грошових коштів, невиконання такого зобов`язання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України. У даному випадку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми. В свою чергу ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час розгляду справи не було встановлено обставин та отримано доказів, які б свідчили про виконання відповідачем - боржником зобов`язань. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Інфляційні втрати та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, тому їх нарахування проводиться лише на суму боргу та за період прострочення грошового зобов`язання. Позивачем наданий розрахунок 3 % річних від простроченої суми за період з 01 травня 2017 року по 01 березня 2019 року та на підтвердження сум індексації позивачем представлено суду розрахунок з урахуванням розмірів приросту індексу споживчих цін за період з травня 2017 року по січень 2019 року. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі частини другої статті 625 ЦК України, відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 28013,00 грн. за період прострочення з 01.05.2017 по 01.02.2019, а також 3% річних у розмірі 7423,00 грн., за перід з 01.05.2017 року по 01.03.2019року за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 135000 грн. Спростування розрахунку зазначених сум відповідачем суду не надано. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved