Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

До суду 05.11.2015 року надійшов позов [PERSON], пред'явлений до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 96415 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн., витрат щодо визначення вартості ремонту автомобіля завданої внаслідок ДТП та судових витрат у розмірі 1071,15 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 10 листопада 2014 року о 10 год. 20 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Мітсубісі», державний номер [NUMBER], у м. Одесі по Штабному провулку, 1, з'їжджаючи з тротуару на вул. Піроговську, не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу автомобілю марки «Санг Йонг», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] який рухався по вул. Піроговській в м. Одесі і який належить [PERSON] на праві приватної власності, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.2 Правил дорожнього руху України відповідно до якого виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з'їзджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП в зв'язку з малозначністю та оголошено усне зауваження. При зіткненні автомобіль позивача - «Санг Йонг», державний номер [NUMBER], отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком № 452/14 експерта-оцінювача [PERSON] від 07 грудня 2014 року, розмір матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача становить 50742,65 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобілю «Санг Йонг», державний номер [NUMBER], становить 60928,25 грн. Вартість проведення вказаного експертного дослідження складає 700 грн.. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2016 року було задоволено позов [PERSON] у повному обсязі (а.с.50-52). Ухвалою суду від 09.01.2018 року заяву [PERSON] було задоволено та заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2016 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 26.02.2018 року (а.с.100-101). Розгляд справи, призначений на 26.02.2018 року, був відкладений на 11.04.2018 року у зв'язку з находженням судді на семінарі. До суду 26.02.2018 року надійшло клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а саме просив замінити відповідача [PERSON] на Приватне підприємством «Компанія «КРОКУС-КОМ» (код ЄДРПОУ 25376479, адреса: 54028, м. Миколаїв, вул. Кірова, 240-а/1). Посилався на те, що у ході розгляду даної справи йому стало відомо, що [PERSON] працює за наймом в ПП «Компанія «КРОКУС-КОМ» та вищевказанt ДТП він скоїв під час виконання своїх трудових обов'язків на автомобілі, що належить вказаному підприємству. З урахуванням викладеного, з посиланням на ч.1 ст. 1172 ЦК України, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 11.04.2018 року було замінено відповідача [PERSON] належним відповідачем приватним підприємством «Компанія «КРОКУС-КОМ». Залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. До суду 29.05.2018 року надійшов письмовий відзив від представника відповідача ПП «Компанія «КРОКУС-КОМ», згідно якого позовні вимоги не визнала та просила відмовити. Посилалась на те, що позивач до позову надає постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2014 року по справі №3/489/2158/2014, якою між тим звільнено водія [PERSON] від відповідальності за ст. 124 КУпАП через малозначність його проступку, тобто, на думку сторони відповідача, фактично вини [PERSON] у правопорушенні судом не встановлено. Також посилалась на те, що лист ПП «Юком» від 03.04.2018 року не є належним доказом розміру збитків, понесених позивачем. Вказувала, що позивач ні разу не залучав приватне підприємство до вирішення питання з відшкодування шкоди, не намагався в досудовому порядку повідомити про свої вимоги; не запропонував представнику підприємства бути присутнім при огляді ТЗ; оцінка автомобіля також здійснювалась без повідомлення представників відповідача. Сторона відповідача вважає, що однобічний ремонт ТЗ ніяким чином не підтверджує реальні фактичні витрати на відновлення автомобіля. Представник посилалась на те, що у висновку експерта №452/14 на арк.. 8,12,20 фото36, вказано про наявність пошкоджень, які були зафіксовані як такі, які виникли до даного ДТП, на думку представника, зазначене свідчить про недоведеність розмірів та вартості шкоди, яка виникла у результаті ДТП. Представник зауважила те, що ремонт автомобіля здійснено позивачем через незначний проміжок часу між від ДТП та отримання відповідного висновку експерта (висновок експерта складено у грудні 2014 року, а ремонт здійснено у січні 2015 року, тобто протягом одного місяця), між тим розбіжності між сумою ремонту, визначеного експертом (60 928,25 грн.), та сумою, заявленою позивачем до стягнення (96 415 грн.), досить великі 35 500 грн.. Крім того, посилалась на те, що цивільно-правова відповідальність ТЗ «Мітсубісі», державний номер [NUMBER], була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за полісом №АІ/0233095 від 11.03.2013 року та знаючи про наявність страхового договору позивач не реалізував своє право на звернення до страховика з приводу відшкодування йому завданих збитків. Також вважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факт завдання та розмір моральної шкоди, заявленої до стягнення. За викладених обставин просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 29.05.2018 року по справі було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 04.09.2018 року. Представник позивача - [PERSON] (по довіреності) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Посилався на те, що [PERSON] працював директором в ПП «Компанія «КРОКУС-КОМ», 10.11.2014 року він скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, був визнаний винним, проте йому було оголошено усне зауваження; при цьому факт вчинення правопорушення він визнав. З урахуванням цього представник вважає, що приватне підприємство повинне нести відповідальність за шкоду, заподіяну їх працівником. З приводу моральної шкоди зазначив, що позивач зазнав душевні страждання (він злякався під час ДТП; були незручності через пошкодження автомобіля; позивач - літня людина та змушена була тратити додаткові зусилля на ремонт ТЗ). Згідно висновку експерта, вартість відновлювального ремонту склала, проте фактичні його затрати з ремонту автомобіля до первинного стану склали 96 415 грн.. На запитання представника відповідача зазначив, що позивач до страхової компанії відразу звернувся (доказів не має), проте ця компанія припинила свою діяльність і це не має ніякого значення для вирішення справи, оскільки позивач має право вибору обирати спосіб захисту своїх прав. У судовому засіданні 04.09.2018 року представник ПП «Компанія Крокус-Ком» - Віштал Л.В. (по довіреності від 02.01.2018 року) позовні вимоги не визнав та просив відмовити з урахуванням їх позиції, викладеної у відзиві від 29.05.2018 року. Додатково зазначивши на те, що відсутня відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування, страхову компанію визнано банкротом в 2016-2017 роках та позивач міг звернутись з відповідним позовом до МТСБУ. Матеріальна шкода є необгрнутованою. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, був сповіщений про час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, за згодою осіб, які були присутні у судовому засіданні, ухвалив слухати справу за відсутності [PERSON], сповіщеного належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.11.2014 року о 10 годині 20 хвилин в м. Одесі по Штабному провулку 1, сталася ДТП за участю автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], та автомобіля «ВАЗ», д./н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «Мітсубісі», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. У результаті вказаної ДТП, автомобілю позивача були спричинені механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП, яка була видана 10.11.2014р. співробітниками ДАІ (а.с.7). Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.12.2014 року (с. Олефір М.В.) по справі № 3/489/2158/2014, [PERSON] було визнано винним у вчинені ДТП, яке сталося 10.11.2014 року, та звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю та оголошено йому усне зауваження (а.с.6-6 зворот). 07.12.2014 року на підставі заяви позивача від 20.11.2014 року, оцінювачем СПД «[PERSON]» - [PERSON], який має Свідоцтво про реєстрацію у державному реєстрі оцінювачів № 4993 від 04.12.2006 року,( Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ№ 4527 від 16.09.2006 року та Свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача МФ№ 227-ПК від 30.03.2013 року), було складено Висновок № 452/14 щодо експертного автотоварознавчого дослідження з встановлення вартості матеріального збитку, завданого [PERSON] - як власнику автомобіля «Санг Йонг», д.н..Н8896СО, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля пошкодженого в результаті ДТП, становить 50742,65 грн., а вартість відновлюваного ремонту складає 60928,25 грн.. За виготовлення зазначеного дослідження позивач сплатив на користь оцінювача кошти у розмірі 700 грн.. Як вбачається з вказаного звіту на адресу іншого учасника ДТП - [PERSON] була направлена телеграма про дату та місце огляду транспортного засобу (а.с.23-23 зворот), але відповідача не повідомляли. При цьому згідно акту виконаних робіт по ремонту від 12.01.2015р. (виконавець Мале приватне підприємство «Юком»), автомобіль позивача знаходився на території СТО внаслідок чого було замінено запчастини та надано послуги на суму 96415 гривень (а.с.25). На підтвердження сплати вказаної суми за ремонт автомобіля позивач надає до суду копію квитанції до прибуткового ордеру №215 (а.с.26). Звертаючись до суду, позивач просива стягнути з приватного підприємства вказану суму коштів у розмірі 96 415 грн.. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Між тим, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «Мітсубісі», державний номер [NUMBER], була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» за полісом №АІ/0233095 від 11.03.2013 року, про що був обізнаний позивач на момент ДТП (зазначене визнав та підтвердив представник позивача у судовому засіданні) (а.с.71). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 16.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц. Проте, жодних доказів на підтвердження того, що позивач звертався до страхової компанії з приводу отримання страхового відшкодування та йому відмовлено у цьому сторона позивача до суду не надала. Також, відповідно статті 1192 ч.2 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Згідно довідки про ДТП, яка була видана 10.11.2014р. співробітниками ДАІ, автомобіль позивача отримав наступні пошкодження: передній бампер справа, переднє праве крило; потертість переднього правового диску; розбита передня права фара. З акту виконаних робіт від 12.01.2015 року, складеного Малим приватним підприємством «Юком», вбачається, що на замовлення позивача було здійснено наступні послуги: рихтування; розбирання/збирання; покрашення; моторист; ремонт пластика; мийка/вичистка; розвал-сходження; симетрія / геометрія, - на загальну суму 57 665, 00 грн.; та замінені наступні запчастини: наконечник рульової правий, кулак поворотний правий; бампер передній; підкрилок передній правий; фара основна права; фара протитуманна права; повторювач покажчика поворотів; крило праве; лампочки фари; рульова тяга; рамка номера; кліпси, пістони, кріплення; паразитний ролик; натяжний ролик; скоч двосторонній на загальну суму 38 750, 00 грн.. На підтвердження здійснення позивачем даних витрат до суду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №215 на суму 96 415, 00 грн., яка у свою чергу не завірена Малим приватним підприємством «Юком» (а.с.26) Крім того, при визначені розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача експертом також враховані деформації та пошкодження автомобіля, які не мають відношення до вказаного ДТП, яке мало місце 10.11.2014 року. Таким чином з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено належним чином розмір шкоди саме у сумі 96 416, 00 грн., заявленою нею до стягнення. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦП України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зі змісту п.5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 , відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд не приймає посилання позивача на стресовий стан здоров'я, порушення нормального способу життя, сильні переживання, у зв'язку з відсутністю належних доказів на підтвердження зазначеного. У зв'язку із вищевикладеним суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed