Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що вона є власником вказаного житлового приміщення. Відповідачі були вселені в житлове приміщення як члени її сімї, проте покинули житлове приміщення та не проживають в ньому без поважних причин понад 4 роки, що перешкоджає позивачу отримати субсидію для покриття витрат на комунальні послуги. Орган опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області надав висновок щодо розв`язання вказаного спору, в якому зазначив про те, що визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, може призвести до безумовної втрати права дитини на житло, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та порушення охоронюваних законом інтересів, оскільки [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] та мають лише вид на проживання іноземних громадян. Зі слів [PERSON] у її сина [PERSON] та її невістки [PERSON] не має прав на інше нерухоме майно, яке б вони могли передати у власність чи користування дитині. Також не було надано документів, підтверджуючих постійне місце реєстрації неповнолітньої дитини або нотаріально засвідченої заяви щодо бажання дитини проживати саме за місцем мешкання батьків. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відзиви на позов не надали. Представник органу опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області Богданова Я.М. в судовому засіданні заперечувала проти визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на обставини, викладені у відповідному висновку. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 13.11.2020 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право власності було зареєстровано Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації 24.02.1995 р. за № 1003 кн. 4, що підтверджується договором дарування від 03 вересня 1991 року, посвідченого секретарем виконкому Артемівської сільської ради за реєстр. № 32, копія якого додана до матеріалів справи. Крім того, позивачу [PERSON] належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,2413 га, що підтверджується відповідним державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ДН № 086016, виданим на підставі рішення Артемівської сільської ради від 19.06.2002 р. № IV/2-11 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 521, копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями, наданими Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області за вих. 213/01-41/1, вих. 214/01-41/1, вих. 215/01-41/1 від 15 червня 2020 року, довідкою виконавчого комітету Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 01.04.2020 року за № 163. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали показання про те, що вони є сусідами позивача та відповідачів. Відповідачів у спірному будинку не бачили декілька років. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (актовий запис № 6, складений 09 червня 2011 року виконкомом Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області), копія якого долучена до матеріалів справи, 09 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - «[PERSON] ». [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 114, складений 14 березня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області). З довіреності від 19.03.2020 року 50АБ № 4387507, виданої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діє за згоди матері [PERSON] , на її ім`я [PERSON] на представництво їх інтересів з питання зняття з реєстраційного обліку, за адресою: [ADDRESS] , випливає, що вказані особи отримали дозвіл на проживання як іноземні громадяни в Російській Федерації та мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , яка вказана у відповідних посвідках: [NUMBER], виданий ГУ МВС Росії по Московській області 09.04.2019 р., 17.02.2000 р.; [NUMBER], виданий ГУ МВС Росії по Московській області 08.05.2019 р., та [NUMBER], виданий ГУ МВС Росії по Московській області 08.05.2019 р. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачем було доведено факт відсутності в спірному житловому приміщенні вказаних відповідачів без поважних причин понад один рік. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Оскільки судом встановлено, що малолітній [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] покинув спірне житлове приміщення, з часу досягнення 14 років - віку, з якого фізична особа вільно обирає собі місце проживання, не обрав своїм місцем проживання житлове приміщення, в якому він проживав раніше, а саме: будинок [ADDRESS] , та з того часу більше як один рік не проживає в ньому, проте проживає разом із матір`ю [PERSON] за іншою адресою зареєстрованого місця їх проживання, суд дійшов висновку про те, що таке втручання у право власності [PERSON] є непропорційним необхідності збереження за неповнолітнім [PERSON] права користуватися цим житлом. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки судом було встановлено наявність волевиявлення дитини, яка досягла 14-річного віку, проживати з матір`ю за іншою адресою, ніж спірне житлове приміщення. А отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати зі сплати судового збору, а саме з відповідача [PERSON] в розмірі 840,80 грн та з відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved