Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON], заінтересована особа - [PERSON] із заявою про встановлення факту прийняття спадщини та просив суд згідно уточненої заяви встановити факт прийняття спадщини [PERSON], яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] У своїй заяві [PERSON] посилається, на те, що [INFO] померла [PERSON], яка є його прабабкою, після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння по [ADDRESS] Дане домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П'ятою Одеською державною нотаріальною конторою 10.05.1988р. р. № 3-С-562 (кн.211 стр. 30 р. № 2752). Домоволодіння по [ADDRESS] перейшло у володіння після її смерті її сину [PERSON], який проживав разом із спадкодавцем за вказаною адресою з 1990 року, у встановлений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, та оскільки проживав із спадкодавцем, а тому фактично прийняв спадщину, але не оформив документально. Також заявник у своїй заяві зазначив, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], однак, звернувшись до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право спадщини за заповітом, йому було відмовлено, оскільки необхідно встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] За даних обставин заявник звернувся до суду з відповідною заявою , оскільки йому необхідно оформити прийняття спадщини за заповітом. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Зацікавлена особа в судовому засіданні просив задовольнити заяву в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON]. Судом встановлено, що відповідно до Заповіту складеного 07.06.2004р. [PERSON] заповів на випадок своєї смерті, усе своє майно, яке на день його смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, взагалі все те, на що він за законом має право, своєму онукові [PERSON]. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І. 07.06.2004 року (а.с. 12). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 07.05.2013р. П'ятою Одеською державною нотаріальною конторою, встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. (а.с. 4) Листом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори від 14.07.2016р. [PERSON] було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, щодо майна [PERSON], який помер [INFO]., у зв'язку з не встановленням факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO], та запропоновано звернутися з відповідною заявою до суду. (а.с. 9) [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України. (а.с. 6) Згідно інформації, наданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, повідомлено, що станом на 31.12.2012р., домоволодіння по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П'ятою Одеською нотаріальною конторою 10.05.1988р. р № 3-С-562 (кн. 211 стр. 30 р № 2752); [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого П'ятою Одеською нотаріальною конторою 10.05.1988р. р № 3-С-539 (кн. 211 стр. 30 р № 2752) (а.с. 7) [INFO] померла [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть. (а.с. 5) Відповідно до акту, засвідченого Головою ОСНКМ «Дзержинський» в м. Одесі 23.10.2014р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтверджують те, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 1990 року по дату його смерті ([INFO].). Проживав разом із своєю матір'ю [PERSON] (а.с. 8) За таких обставин суд вважає, що обставини прийняття вказаного спадкового майна д[PERSON]. у 2002 році регулюються нормами ст.ст.529, 534, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на той час, і підлягають задоволенню, оскільки дідусь прийняв спадщину після смерті своєї матері та користувався спадковим майном на законних підставах. Так, згідно ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до вимог ст.534 ЦК Українив редакції 1963 року, кожен громадянин може залишити за заповітом усе своє майно чи його частину одній або кільком особам, які як входять, так і не входять до до кола спадкоємців за законом, а також державі чи окремим державним, кооперативним та іншим організаціям. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 року (чинного на момент виникнення правовідносин) спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майно, визнається таким, що її прийняв. При цьому, згідно зі ст.525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, що належало спадкодавцю, а тому відповідно до ст.549 ЦК України 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємиця за законом. Свідок [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні, засвідчила, що по [ADDRESS] жила бабуся - [PERSON] та її син [PERSON] Повідомила, що живе по [ADDRESS] з 1990р. [PERSON] померла в 2002р., після її смерті в зазначеному домоволодінні жив заявник, його батько і [PERSON] до своєї смерті. [PERSON] можливо був там прописаний, після його смерті там проживали заявник та його батько [PERSON]. Свідок [PERSON], який був допитаний в судовому засіданні, повідомив суду, що жив по вул. [ADDRESS] з 1967 року до 1-го класу, по [ADDRESS] жила [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Повернувся проживати по вул. [ADDRESS] с 1989 року після армії. Коли померла [PERSON] не знає, однак після її смерті там проживали дочка, син - [PERSON], до якого часу він там жив не пам'ятає. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Зазначене роз'яснення у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» кореспондується з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, відповідно до якої у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Доводи заявника щодо зазначеного не викликають у суду будь-яких сумнівів. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved