Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 05.07.2014 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.09.2012 року, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 16.08.2012 року і до повноліття дитини. Позивач вказує, що відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, у зв'язку з чим у нього утворилася значна заборгованість за аліментами. Посилаючись на вищевикладене, позивач, за остаточно уточненими позовними вимогами, просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 15.08.2012 року по 23.03.2015 року у розмірі 79757,45 грн., згідно складеного нею розрахунку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що відповідач регулярно сплачував аліменти, а також повністю матеріально забезпечував сина. З вересня 2014 року малолітній [PERSON] проживає разом із відповідачем [PERSON], який повністю його забезпечує, тому немає підстав для стягнення аліментів та пені у зв'язку із їх несплатою, та в теперішній час в іншому проваджені розглядається справа про позбавлення батьківських прав позивачки. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні не погодилися із розрахунком пені по несплаті аліментів, вказуючи, що відповідач частково сплачував аліменти у спірний період, а сама позивач в липні-серпні 2014 року умисно ухилилась від їх отримання. Також представник відповідача зазначив, що позивач не сплатила судовий збір при зверненні до суду, та після збільшення розміру позовних вимог, тому такий позов підлягає залишенню без розгляду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 14.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського МУЮ, актовий запис №546 від 11.04.2007 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.09.2012 року по справі № 1519/14636/2012 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 16.08.2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. На підставі зазначеного рішення 30.10.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист для примусового виконання рішення суду. Вказаний виконавчий лист був пред'явлений для примусового виконання в Перший Малиновський ВДВС Одеського МУЮ. Згідно остаточного розрахунку заборгованості по аліментах від 20.03.2015 року, складеного Першим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ, вбачається, що розмір заборгованості по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] станом на 01.03.2015 року у твердій грошовій сумі становить 17627,10 грн. Позивач зазначає, що внаслідок нерегулярної та неповної сплати аліментів, та виниклою у зв'язку із цим заборгованістю, відповідач зобов'язаний сплатити пеню за весь час прострочення сплати аліментів, а саме з 15.08.2012 року по 23.03.2015 року у загальному розмірі 79757,45 грн. Позивачем [PERSON] було складено відповідний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів. Досліджуючи заявлені позовні вимоги позивача при відкритті провадження у справі, та в процесі розгляду справи при збільшенні розміру позовних вимог, судом враховано, що спірні правовідносини виникли з права одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), що передбачене ст. 196 СК України, пов'язане з ухваленням судового рішення про стягнення аліментів, тому позивач звільняється від сплати судового збору, так як п. 6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 зазначено, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом. Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений в Постанові від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13). Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при обчисленні розміру пені від суми несплачених аліментів позивач не врахувала зазначених правил розрахунку пені, тому суд частково приймає здійснений позивачкою розрахунок, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], дитина проживала разом із матір'ю - позивачем [PERSON], яка несла витрати по його утриманню, та при цьому аліменти позивач отримувала від відповідача не у повному обсязі та не регулярно. З підстав цього суд вважає, що позивач має право на отримання пені (неустойки) у зв'язку з простроченням сплати аліментів. В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що з вересня 2014 року і по теперішній час неповнолітній син [PERSON] проживає разом із батьком - відповідачем [PERSON], перебуває на його утриманні, що визнавалось сторонами. Сторони зазначили, що між ними на даний час існують спірні правовідносини щодо позбавлення батьківських прав, місця проживання дитини. З урахування зазначених обставин, суд вважає, що період обчислення розміру пені від суми несплачених аліментів має обліковуватись з дати виникнення заборгованості, внаслідок їх несплати та до вересня 2014 року включно, оскільки з цього часу дитина не проживає з особою, на користь якої було стягнуто аліменти, тому стягнення пені за прострочення сплати аліментів починаючи з жовтня 2014 року і по теперішній час є передчасним. Суд звертає увагу позивача, що після вирішення спору щодо місця проживання дитини - на її користь, та інших пов'язаних із цим питань, вона в подальшому може реалізувати своє право щодо стягнення заборгованості по аліментам за весь період прострочення сплати аліментів з жовтня 2014 року. З доданих до матеріалів справи доказів, вбачається, що згідно квитанції «Укрпошти» №4178 від 02.03.2013 року здійснено електронний переказ на користь [PERSON] в рахунок сплати аліментів за лютий 2013 року у сумі 360 грн. За квитанцією №9251 від 03.12.2013 року, здійснено перерахування коштів на користь [PERSON] в рахунок сплати аліментів за листопад 2013 року у розмірі 400 грн. Також відповідно до квитанції №3202 від 01.04.2014 року переказано на користь [PERSON] в рахунок сплати аліментів за березень 2014 року у розмірі 400 грн. Вказані квитанції не були враховані позивачкою при здійсненні розрахунку суми неустойки, тому суд вважає за необхідне зменшити нараховану суми неустойки з урахуванням вищезазначених квитанцій, які зменшують вину позивача, у зв'язку з частковою сплатою розміру аліментів. На підставі цього, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за повний лютий місяць 2013 року, за повний місяць листопад 2013 року та за повний березень 2014 року підлягають частковому задоволенню, із зменшенням нарахованої суми неустойки пропорційно до розміру сплачених відповідачем аліментів. З доданих до матеріалів справи квитанцій №4/25 та №6/52 про прийняття поштового переказу грошових коштів та довідок про їх повернення вбачається, що [PERSON] здійснив електронні перекази на ім'я [PERSON] по 400 грн. в рахунок сплати аліментів за червень та липень 2014 року. Однак, зазначені кошти були повернуті у зв'язку із закінченням терміну зберігання, оскільки [PERSON] з невідомих причин, їх не отримала у поштовому відділенні. Тому суд вважає, що вини відповідача [PERSON] у прострочені сплати вказаного в квитанціях розміру аліментів за період червень-липень 2014 року немає, оскільки заборгованість у розмірі по 400 грн. за червень та липень 2014 року утворилася з незалежних від нього причин, а саме у зв'язку з неотриманням позивачем [PERSON] грошових переказів. Тому вина його, як наслідок ухилення від сплати аліментів, у розмірі по 400 грн. за червень та липень 2014 року - відсутня, але при цьому суд враховує, що аліменти на утримання дитини були присуджені у розмірі 800 грн. щомісячно, тобто по зазначених квитанціях відповідач намагався частково сплатити розмір стягнутих з нього аліментів на утримання дитини. Суд також приймає до уваги, що за червень 2014 року ним перераховані аліменти на користь позивачки у розмірі 400 грн., згідно квитанції №8/28, які нею отримані та враховані. У зв'язку із цим, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за червень 2014 року не підлягають стягненню, а за липень 2014 року підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню в ? частині від нарахованого розміру пені позивачкою за вказаний період. Доводи відповідача про те, що під час проживання сина з позивачем він повністю його матеріально утримував, сплачував шкільні та позашкільні навчання, купував одяг та інші необхідні дитині речі, не є підставами для звільнення його від сплати аліментів та, відповідно, від сплати пені, тому суд їх не приймає до уваги. Тобто в процесі розгляду справи, судом встановлено, що відповідач умисно ухилявся від регулярної сплати аліментів та в повному обсязі, згідно визначеного судом розміру, на утримання сина. Враховуючи вищенаведене, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, за період з 15.08.2012 року по 23.03.2015 року становить 72153 гривні 85 копійок, що складається із: - серпень 2012 року (387,10 грн.*1%*950 дн.) = 3677,45 грн.; - вересень 2012 року (800 грн.*1%*934 дн.) = 7472,00 грн.; - жовтень 2012 року (800 грн.*1%*904 дн.) = 7232,00 грн.; - листопад 2012 року (440 грн.*1%* 873 дн.) = 3841,20 грн.; - грудень 2012 року (440 грн.*1%* 843 дн.) = 3709,20 грн.; - січень 2013 року (440 грн.*1%* 812 дн.) = 3572,80 грн.; - лютий 2013 року (440 грн.*1%* 781 дн.) = 3436,40 грн.; - березень 2013 року (80 грн.*1%* 753 дн.) = 602,40 грн.; - квітень 2013 року (440 грн.*1%* 722 дн.) = 3176,80 грн.; - травень 2013 року (440 грн.*1%* 692 дн.) = 3044,80 грн.; - червень 2013 року (440 грн. *1%*661 дн.) = 2908,40 грн.; - липень 2013 року (440 грн.*1%*631 дн.) = 2776,40 грн.; - серпень 2013 року (440 грн.*1%* 600 дн.) = 2640,00 грн.; - вересень 2013 року (800 грн.*1%* 569 дн.) = 4552,00 грн.; - жовтень 2013 року (800 грн.*1%* 539 дн.) = 4312,00 грн.; - листопад 2013 року (400 грн.*1%*508 дн.) = 2032,00 грн.; - грудень 2013 року - заборгованість відсутня; - січень 2014 року (800 грн.*1%* 447 дн.) = 3576,00 грн.; - лютий 2014 року (400 грн.*1%* 416 дн.) = 1664,00 грн.; - березень 2014 року (400 грн.*1%*388 дн.) = 1552 грн.; - квітень 2014 року - заборгованість відсутня; - травень 2014 року (800 грн.*1%* 327 дн.) = 2616,00 грн.; - червень 2014 року - заборгованість відсутня; - липень 2014 року (400 грн.*1%*266 дн.) = 1064,00 грн.; - серпень 2014 року (800 грн.*1%* 235 дн.) = 1880,00 грн.; - вересень 2014 року (400 грн.*1%* 204 дн.) = 816 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню у розмірі 72153, 85 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В зв'язку із цим, судовий збір у розмірі 721,54 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial