Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 09 червня 2016 року надійшла позовна заява ПрАТ «СТ «Іллічівське» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування свої вимог позивач зазначив, що 08 липня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/2120597, що підтверджується копією полісу №АІ/2120597. Предметом договору є страхування транспортного засобу «ВАЗ», державний номер Л8085ЗП. 03 листопада 2014 року в м. Запоріжжі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу «Шкода», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ», державний номер Л8085ЗП, під керуванням відповідача. Згідно з довідкою ДАІ та постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зазначена дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) відбулась внаслідок порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху України. До позивача звернулася потерпіла сторона із заявою про настання страхового випадку і надала при цьому усі необхідні документи. 16 квітня 2015 року позивачем на підставі висновку №496 та зобовязуючої пропозиції було складено страховий акт та розрахунок до нього. На підставі вказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 49490,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями №977 від 06.05.2015 року та № 984 від 07.05.2015 року. Таким чином, ПрАТ «СТ «Іллічівське» як страховик, який виплатив страхове відшкодування, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача понесених витрат та судових витрат. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями ч.2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що 08 липня 2014 року між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та [PERSON] було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АІ/2120597 (а.с. 4). Відповідно до останнього забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер Л8085ЗП (а.с. 4). 03 листопада 2014 року в м. Запоріжжі сталася ДТП за участю транспортного засобу «Шкода», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ», державний номер Л8085ЗП, під керуванням відповідача, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Згідно із постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року [PERSON]А було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с. 6). з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2015 року [PERSON]А було визнано винним в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного спяніння, після чого відбулось вищезазначене ДТП. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер Л8085НЗП, була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське», особа, якій було нанесено матеріальної шкоди [PERSON]С, звернувся до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.8). Позивач, вважаючи вимоги потерпілої особи обґрунтованими, належно виконав свої зобовязання за полісом №АІ/2120597, а саме провів розрахунок суми страхового відшкодування за страховим випадком та виплатив 49490 гривень 00 копійок страхового відшкодування, що підтверджується копіями страхового акту від 16.04.2015 р., розрахунком суми страхового відшкодування та платіжними дорученнями №977 від 06.05.2015 р. та № 984 від 07.05.2015 р. (а.с. 22, 23, 24). Системний аналіз норм цивільного законодавства свідчить про те, що на спірні правовідносини, які випливають зі страхування та регулюються главою 67 розділу І книги пятої Цивільного кодексу України, також поширюються загальні положення щодо відшкодування шкоди, які регулюються загальними нормами цивільного законодавства, зокрема главою 82 розділу ІІІ підрозділу 2 книги пятої Цивільного кодексу України (ст.1187,1191 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до підпункту а) пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином, позивач має право на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за рахунок відповідача. Разом з тим, 30 серпня 2016 року відповідач подав до суду заяву про зменшення розміру відшкодування шкоди на підставі ч.4 ст.1193 ЦК України, просить врахувати його матеріальне становище. Згідно із ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. В пункті 7 Постанови №4 від 01.03.2013 Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що правила частини четвертої статті 1193 ЦК про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину, застосовуються у виняткових випадках, якщо відшкодування шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає про своє матеріальне становище, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться інвалід першої групи - [PERSON], [INFO], по уходу за якою він отримує 217,50 гривень, крім того є неповнолітні діти: падчерка - [PERSON], [INFO], а також син - [PERSON] [INFO], на якого він повинен за рішенням суду сплачувати аліменти. Заява про зменшення розміру відшкодування шкоди задоволенню не підлягає з наступних підстав. Підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди є майновий стан відповідача. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До заяви зменшення розміру відшкодування шкоди відповідачем на підтвердження своїх вимог додані документи, які підтверджують його фактичне місце проживання, групу інвалідності співмешканки, розміру отриманої компенсації по догляду за нею та наявність зобовязання по сплаті аліментів за рішенням суду, які не можуть бути належними та допустимими доказами (ст. 10, 60 ЦПК України) на підтвердження того, що в наслідок майнового стану [PERSON] відшкодування шкоди у повному розмірі є неможливим або поставить відповідача у тяжке матеріальне становище. Отже, докази та обставини, які свідчать про незадовільне (скрутне) матеріальне становище та належні докази про неспроможність відшкодувати заподіяну шкоду не надані. Таким чином, відповідачем не доведено наявність в нього тяжкого матеріального становища, що унеможливлює відшкодування завданої шкоди та можливості застосування зменшення розміру шкоди у порядку винятковості. Враховуючи викладене, позов є законним, обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності з вимогами, передбаченими статтею 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved