Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

До Краматорського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до[PERSON] та [PERSON] про стягнення суми боргу за договорами позики. В заяві зазначено, що позивачкою 18.102012 року було укладено з відповідачами договір позики, згідно якого вона передала відповідачам 16320 гривень, що на той час було еквівалентно 2000 доларів США. Відповідачі брали на себе зобовязання повернути кошти 19.10.2014 року за відповідним курсом долара на дату повернення займу за умови, що курс долара буде складати за 100 дол. США -750 грн., однак не менше ніж 100 дол.США-816 грн., та не більше 100 дол.США-900 грн. Однак взяте зобовязання відповідачі не виконали, суму боргу не повернули. Вже після спливу відповідного строку відповідачі перевели на її розрахунковий рахунок у ПАТ «Приватбанк» грошові кошти на загальну суму 3992,88 грн. Таким чином вважає, що за цією розпискою відповідачі повинні 14007,12 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних сума боргу складає 22981 грн.83 коп. Крім того 22.01.2013 року між тими ж сторонами укладено ще один договір позики на 1000 доларів США. Однак гроші не повернули. Просить стягнути на її користь 22981,83 грн. 1000 доларів США та судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу-2500 грн.. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачів з позовними вимогами погодився частково ,пояснив, що , за умовами договору позики від 18.10.2012 року та фактично вони, позичальники [PERSON] та [PERSON], отримали від позикодавця [PERSON] грошові кошти у національній валюті України у розмірі 16320,00 грн., а не в іноземній валюті, зокрема не у доларах США. При цьому, за умовами вказаного договору позики від 18.10.2012 року, у них, позичальників [PERSON] та [PERSON], виникло зобовязання повернути позикодавцю [PERSON] грошові кошти також у національній валюті України у чітко визначеному та незмінному розмірі 16320,00 грн., а не в іноземній валюті та не в еквіваленті іноземної валюти, зокрема не у доларах США та не у еквіваленті доларів США. Таким чином, твердження позивачки [PERSON] про те, що у позичальників за вищезазначеним договором позики від 18.10.2012 року [PERSON] та [PERSON] виникло зобовязання щодо повернення грошових коштів в іноземній валюті або в еквіваленті іноземної валюти є не обґрунтованими, безпідставними та суперечать фактичним обставинам, оскільки належним та допустимим доказом умов договору та змісту зобовязань за договором позики має виключно зміст договору позики, укладеному у письмовій формі або зміст розписки позичальників, у якій викладено умови даного договору. Отже єдиним належним та допустимим доказом умов вищезазначеного договору позики від 18.10.2012 року є відповідна розписка, що написана позичальниками [PERSON] та [PERSON], згідно якої у позичальників виникло зобовязання щодо повернення грошових коштів у національній валюті України у чітко визначеному та незмінному розмірі 16320,00 грн. На виконання даного договору позики від 18.10.2012 року нами, позичальниками [PERSON] та [PERSON], було повернуто позикодавцю [PERSON] за її згодою частину отриманої позики на суму5428 грн. Тому залишок неповернутої позики становить 10892 грн. Також не погодився з розміром інфляційних витрат та 3% річних. Тому загальна сума заборгованості за договором позики від 18.10.2012 року становить 16976, 12 , а не 22759,54грн, як зазначає позивачка. Крім того, 22.01.2013 року між [PERSON] з однієї сторони (позикодавець) та нами, [PERSON] та [PERSON] з другої сторони (позичальники), було укладено інший договір позики, за умовами якого позикодавець [PERSON] передала у позику позичальникам [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 доларів США. Ми, позичальники [PERSON] та [PERSON], зобовязались повернути позикодавцю [PERSON] за вказаним договором позики грошові кошти у розмірі 1000 доларів США до 22.01.2014 року. На підтвердження укладання даного договору позики від 22.01.2013 року та його умов нами, позичальниками [PERSON] та [PERSON], було написано та підписано відповідну розписку від 22.01.2013 року. Крім того, за письмовою домовленістю сторін даного договору позики від 22.01.2013 року, термін повернення позики був змінений до 18.10.2014 року, про що позикодавцем [PERSON] та позичальниками [PERSON] та [PERSON] було складено та підписано відповідну розписку від 21.04.2014 року.На виконання даного договору позики від 18.10.2012 року нами, позичальниками [PERSON] та [PERSON], було повернуто позикодавцю [PERSON] за її згодою частину отриманої позикивсього у сумі, що складало еквівалент 257,77 доларів США. Дані грошові кошти були отримані особисто [PERSON], про що вона особисто розписувалась у відповідній письмовій розписці, у якій також зазначено про зобовязання у розімірі 1000 доларів США.Крім того, на прохання позикодавця [PERSON], нами, позичальниками [PERSON] та [PERSON], було повернуто позикодавцю [PERSON] за її згодою частину отриманої позики наступними платежем на картку [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» 5168 7554 0903 2030: всього у сумі, що складало еквівалент 177,49 доларів США. Дані грошові кошти були перераховані відповідачами та отримані [PERSON] на її картку 5168 7554 0903 2030 у ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджено нею у змісті її позовної заяви, а також відповідними квитанціями ПАТ КБ «Приватбанк» про перерахування та про отримання грошових коштів.З огляду на наведені обставини, фактично загальна сума заборгованості за вищезазначеними договором позики від 18.10.2012 року та договором позики від 22.01.2013 року становить станом на теперішінй час 31239,89 грн. (16976,12 грн. +14236,77 грн.), яку ми визнаємо, а не 49569,54 грн., як помилково зазначає позивачка у змісті свого позову. В частині відшкодування витрат на адвоката відмовити повністю. Суд заслухавши пояснення сторін, представників, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити гроші…Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п.1) ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно розяснень п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 18.10.2012 року між [PERSON] з однієї сторони (позикодавець) та [PERSON] та [PERSON] з другої сторони (позичальники), було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець [PERSON] передала у позику позичальникам [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 16320,00 грн. Позичальники [PERSON] та [PERSON], зобовязались повернути позикодавцю [PERSON] за вказаним договором позики грошові кошти у розмірі 16320,00 грн. до 18.10.2014 року. На підтвердження укладання даного договору позики від 18.10.2012 року та його умов нами, позичальниками [PERSON] та [PERSON], було написано та підписано відповідну розписку від 18.10.2012 року. 22.01.2013 року між [PERSON] з однієї сторони (позикодавець) та нами, [PERSON] та [PERSON] з другої сторони (позичальники), було укладено другий договір позики, за умовами якого позикодавець [PERSON] передала у позику позичальникам [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 1000 доларів США. Позичальники [PERSON] та [PERSON], зобовязались повернути позикодавцю [PERSON] за вказаним договором позики грошові кошти у розмірі 1000 доларів США до 22.01.2014 року. На підтвердження укладання даного договору позики від 22.01.2013 року та його умов нами, позичальниками [PERSON] та [PERSON], було написано та підписано відповідну розписку від 22.01.2013 року. Крім того, за письмовою домовленістю сторін даного договору позики від 22.01.2013 року, термін повернення позики був змінений до 18.10.2014 року, про що позикодавцем [PERSON] та позичальниками [PERSON] та [PERSON] було складено та підписано відповідну розписку від 21.04.2014 року. В судовому засіданні позивачка підтвердила той факт, що вона отримала від відповідачів 3992 грн.88 коп. часткове повернення боргу. В судовому засіданні представник відповідача також надав суду документи які свідчать про те, що позивачці відшкодовано 117грн. х 20 2340 грн та 236 грн. х 23 -5428 грн. Як пояснила позивачка це проценти за договорами позики, а не часткове повернення коштів, представник відповідача пояснив, що це часткове повернення позичених грошей. В судовому засіданні були вивчені розписки, в яких не було умови, що кошти давались під проценти. Тому суд вважає, що це часткове повернення позичених коштів. Суд вважає, що відповідачі відшкодували позивачці 11760 грн. за договором позики від 18.10.2012 року, бо розписка написана на повернення грошей в гривні. Повернення грошових коштів по розписці від 22.01.2013 в доларах не відбувалось. Тому суд вважає, що відповідачі винні позивачці 4560 грн. З урахуванням індексу інфляції за період з 20.10.2014 року по 31.10.2014 року (4560грн.х 102,4% -4560)х12/31 = 42,36 грн. За перід з 01.11.2014 року по 31.05.2016 року 4560х101,9%х103%х143,3%х100,9%х99,6%х101%х103,5%х100,1% = 6927,04 42,36+6927,04= 6969,40 3% річних становить 4560х3%/365Х 606 днів = 227,13 Повна сума боргу складає по договору позики від 18.10.2012 року - 7154,17 =227,13+6927,04 грн. Суд також вважає за можливе задовольнити частков стягнення витрат на правову допомогу, стягнути 500 гривень за складання позовної заяви і відмовити в стягненні 2000 грн., в звязку з тим, що [PERSON] є представником позивачки і відповідно до розяснень ВСУ, представник сторони. Який діє у справі в порядку ст.44 ЦПК України, не є особою, яка надає правову допомогу в порядку ст.56 ЦК України, а тому сторона не має права на відшкодування витрат на оплату послуг представника в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України.Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України , стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що з відповідачів на користь позивачки треба стягнути судовий збір в розмірі 275,60 з кожного відповідача.

Outcome: partial