Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 5000,00 грн, суму інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 484 грн 05 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 164 грн 98 коп. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 11 вересня 2019 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 грн, а [PERSON] зобов`язався повернути позику в строк до 10 червня 2020 року. На підтвердження отримання коштів відповідач склав розписку. Проте у визначений строк відповідач грошові кошти позикодавцеві не повернув. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання позивач нарахував суму інфляційного збільшення заборгованості та три проценти річних від простроченої суми. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотанням про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] прийняв від [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 грн в борг та зобов`язалася повернути позикодавцеві вказані кошти в строк до 10.06.2020. Вказані обставини підтверджуються розпискою [PERSON] , долученою до матеріалів справи. 08 липня 2020 року в рахунок погашення боргу відповідач повернув позивачу 400,00 грн, про що свідчить відповідна відмітка на розписці. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13 викладений правовий висновок про те, що письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки договором позики, який відповідає вимогам закону до його змісту та форми, встановлено обов`язок позичальника повернути позику в строк до 10.06.2020 та своєю чергою відповідачем не спростовано факт отримання ним позики в зазначеному розмірі, водночас вказане підтверджується наявним у позикодавця оригіналом боргового документа, суд дійшов висновку про те, що позикодавець має право вимагати повернення суми позики з урахуванням того, що частина позики в розмірі 400,00 грн була повернута відповідачем, а отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договором позики підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 4600,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що зобов`язання [PERSON] щодо повернення суми боргу в розмірі 5000 грн мало бути виконане 10.06.2020, проте до 07.07.2020 було виконане частково, позикодавець має право вимагати сплату боржником трьох процентів річних від простроченої суми, а саме: за період з 11.06.2020 по 07.07.2020 в сумі 11,10 грн (5000 грн * 3% / 100 /365 * 27 днів), за період з 08.07.2020 по 16.07.2021 в сумі 141,40 грн (4600 грн * 3% / 100 /365 * 374 днів), а всього в розмірі 152,50 грн. За період з 11.06.2020 по 07.07.2020 позикодавець не зазнав збитків, пов`язаних з інфляцією гривні, оскільки індекс інфляції в цей час дорівнював 99,4 %. За період з 08.07.2020 по 16.07.2021 сукупний індекс інфляції склав 109,57% (99,4, 99.8, 100.5, 101, 101.3, 100.9, 101.3, 101, 101.7, 100.7, 101.3, 100.2, 100.1), а отже сума боргу збільшилася з урахуванням встановленого індексу інфляції на 440,22 грн (4600 *109,57/100 = 5040,22; 5040,22 - 4600 = 440,22). З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] суму інфляційного збільшення заборгованості в загальному розмірі 440,22 грн та три проценти річних від простроченої суми в загальному розмірі 152,50 грн. Позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 400 гривень 00 копійок, а також нарахованих на вказаний борг суму інфляційного збільшення заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивача ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 серпня 2021 року було звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимоги, що дорівнює 834,65 грн.

Outcome: partial