Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва [PERSON] звернулася з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві. Обгрунтовуючи підстави звернення до суду посилається на наступне, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної (сумісної) власності кв. [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2000 року у цивільній справі №2-412 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 1459 грн. 25 коп. В порядку примусового виконання рішення суду, Відділом ДВС Харківського РУЮ в м. Києві було винесено постанову №6-79/5 від 28.05.2001 року про накладення арешту на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належить боржнику [PERSON]. 06 жовтня 2004 року державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори було внесено запис про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON] до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови №6-79/5 від 16.11.2000 року відділу ДВС Харківського РУЮ в м. Києві. Позивачем [PERSON] було в повному обсязі виконано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2000 року та сплачено заборгованість в розмірі 1459 грн. 25 коп. 01 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулась до відділу ДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві із заявою про зняття арешту з майна, в зв'язку з виконанням рішення суду повному обсязі, проте, листом за № 66696 від 06.11.2017 року Дніпровським районним відділом державної служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві [PERSON] було повідомлено, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчих проваджень стосовно [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи, повідомлена належним чином, представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення. Уповноважений представник відповідача Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві - Корольов М. А., в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність відповідача. Треті особи - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2000 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди задоволено. Судом присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1459 грн. 25 коп.. Яке було пред'явлено стягувачем [PERSON] до ВДВС Харківського району міста Києва для примусового виконання. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. 06 жовтня 2004 року державним нотаріусом Шістнадцятої державної нотаріальної контори було внесено запис про арешт 1/3 частини квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови №6-79/5/6 від 28.05.2001 року районного відділу ДВС Харківського РУЮ в м. Києві, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна . (а.с.24) Згідно з свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1997 року №16453. (а.с.12), квартира [ADDRESS], належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях. Позивач, [PERSON], як боржник у виконавчому провадженні, повністю погасила заборгованість у сумі 1459,25 грн., присудженої за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2000 року у цивільній справі №2-412, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 1459 грн. 25 коп., що підтверджується відповідними квитанціями. (а.с. 14-19) Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно зі ст. 50 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого, документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 60 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.3 та ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Таким чином, завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення. Як з'ясовано судом, на момент звернення позивача з цим позовом до суду, встановити обставини винесення постанов державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у місті Києві на підставі якої було накладено арешт на належне позивачу [PERSON], боржник в процедурі виконавчого провадження, майно, а саме: 1/3 частини квартири [ADDRESS], а також чи знімався цей арешт в разі закінчення виконавчого провадження, зважаючи на те, що боржник виконав рішення суду в повному обсязі, не виявляється за можливе, оскільки документи виконавчого провадження знищені. Позивач [PERSON], як боржник в процедурі виконавчого провадження, не позбавлена була права оскаржити дії державного виконавця у разі накладення арешту на квартиру та транспортні засоби чи вчинення незаконних дій щодо не зняття арешту з майна в зв'язку з виконання рішення суду та закінченням виконавчого провадження, однак оскарження дій державного виконавця є правом, а не обов'язком сторони виконавчого провадження. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача в частині не зняття арешту з майна боржника після закінчення виконавчого провадження є неправомірними, що зумовлює вирішення питання про відновлення порушених прав позивача, як боржника в процедурі виконавчого провадження, шляхом зняття арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності позивачу. Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 4 Цивільного - процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві, треті особи [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved