Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 01 вересня 2015 року надійшла позовна заява Куйбишевської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа служба у справах дітей Куйбишевської районної державної адміністрації (далі - третя особа, служба у справах дітей), про позбавлення батьківських прав. В заяві позивач просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в наслідок ухилення від виконання свої батьківських обов'язків, тобто на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України (далі - СК України). В обґрунтування свої позовних вимог у позові зазначено, що до служби у справах дітей надійшло клопотання від адміністрації ДП «Загальноосвітня школа - інтернат з дошкільним відділенням «Надія» ТОВ «Еммаус», в якому вказано, що згідно з наказом 8/1 від 30.08.2010 року [PERSON] був прийнятий до школи - інтернату «Надія» з 08.08.2010 року по заяві матері [PERSON] Остання просила прийняти сина у зв'язку з сімейними обставинами і з того часу більше жодного разу не відвідувала дитину, не виявляла ніякого інтересу до його здоров'я, навчання, не турбувалася про його фізичний та духовний розвиток. [PERSON] знаходиться на повному утриманні інтернату, мати матеріально його не підтримує, аліменти не сплачує. Згідно з довідкою Комиш-Зорянської селищної ради відповідач ніде не працює, постійно зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя. У зв'язку з цим позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] Представник позивача Маслій В.М. в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги, наполягав на винесенні рішення, яким буде позбавлено батьківських прав громадянку [PERSON], 1966 року народження, відносно своєї неповнолітньої дитини [PERSON], 1997 року народження, оскільки відповідач не виконує належним чином батьківських обов'язків, зловживає алкогольними напоями, не працює, негативно характеризується за місцем проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, пояснила суду, що дійсно у 2010 році у зв'язку з тяжким матеріальними становищем здала свою дитину - [PERSON], 1997 року народження до інтернату. Протягом перебування сина в інтернату його не відвідувала, у зв'язку з відсутністю коштів. ЇЇ син кожного літа приїжджає до неї додому на канікули, крім того з сином часто спілкується по телефону. Матеріальну допомогу сину надає бабуся та брат, які проживають в Німеччині. Представник служби у справах дітей Куйбишевської РДА позов підтримав та пояснив, що наполягає на позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги позивача не підтримав, просить суд відмовити у задоволенні позову та не позбавляти [PERSON] батьківських прав, у зв'язку з відсутністю підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], [INFO], є матір'ю неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 16 березня 1998 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя Донецької області (а.с. 5). На підставі наказу 8/1 від 30.08.2010 року [PERSON] був прийнятий до школи - інтернату «Надія» з 08.08.2010 року по заяві матері [PERSON] Остання просила прийняти сина у зв'язку з сімейними обставинами. Згідно із інформації ДП «Загальноосвітня школа - інтернат з дошкільним відділенням «Надія» ТОВ «Еммаус» відповідач з 2010 року жодного разу не відвідувала дитину. [PERSON] знаходиться на повному утриманні інтернату, мати матеріально його не підтримує, аліменти не сплачує (а.с. 5,7), що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи. Відповідно до висновку про стан здоров'я та розумовий розвиток дитини від 05.05.2015 року [PERSON] за даними медичного обстеження є здоровим (а.с. 8) Згідно з довідкою-характеристикою Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області від 31.07.2015 р. № 02-02-17/511 [PERSON] проживає на території ради по [ADDRESS] разом з [PERSON], ніде не працює і не намагається знайти роботу, постійно зловживає спиртними напоями, веде антигромадський спосіб життя (а.с. 12). Відповідно до висновку служби у справах дітей Куйбишевської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 01.09.2015 року за № 01-16/0876 остання має сина [PERSON], який з 08.08.2010 року виховується та знаходиться на повному утриманні ДП «Загальноосвітня школа - інтернат з дошкільним відділенням «Надія» ТОВ «Еммаус». З того часу як мати влаштувала дитину до зазначеного закладу вона жодного разу не відвідувала дитину, не виявляла ніякого інтересу до його здоров'я, навчання, не турбувалася про його фізичний та духовний розвиток, не сплачує аліментів, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Виходячи з інтересів дитини, Куйбишевська РДА вважає за доцільним позбавити батьківських прав відповідача по справі відносно неповнолітнього сина [PERSON], 1997 року народження (а.с. 3). Згідно ст.10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На підставі ч.1 ст.163 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб дитина проживала з ними. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Отже, статтею 164 Сімейного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] негативно характеризується за місцем проживання, зловживає алкогольними напоями, що підтверджено матеріалами справи, однак суду не надано належних та допустимих доказів про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню її неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON] не заперечувала проти того, що матеріально не утримувала свою дитину, однак це свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, а не про ухилення останньої від виконання цих обов'язків. Ухилення особи від виконання батьківських обов'язків, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити виховання, навчання і розвиток дитини, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] часто спілкувалась з сином по телефону, щорічно приймала його вдома під час перебування дитини на канікулах, що підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та безпосередньо сина відповідача - [PERSON], отже відповідач виявляла інтерес до здоров'я сина, його навчання, турбувалася про його фізичний та духовний розвиток. Матеріали справи містять дані про задовільний стан здоров'я та розумовий розвиток дитини. Щодо матеріального забезпечення дитини, то [PERSON] перебував на повному утриманні інтернату. Відповідно до показань свідка [PERSON], яка є директором інтернату, аліменти з відповідача інтернатом не стягувались, до суду не звертались, у зв'язку з наданням матеріальної допомоги зі сторони бабусі. Як пояснив свідок [PERSON], позбавлення батьківських прав його матері йому необхідно для отримання підвищеної стипендії, що на думку суду не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що підстави, зазначені у ст.164 СК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] відсутні (не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; відсутні факти жорстокого поводження з дитиною або її експлуатації; відсутні відповідні медичні висновки, що відповідач є наркоманом або алкоголіком), висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, та таким, що суперечить інтересам дитини, а тому у задоволені позову слід відмовити. Визнання відповідачем пред'явленого позову суперечить закону, отже підстави для позбавлення батьківських прав відсутні. Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України, так як позов позивача, звільненого від оплати судового збору, залишено без задоволення, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed