Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] (надалі - Позивач) із заявою до [PERSON] (надалі - Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви Позивач зазначила, що протягом тривалого часу з Відповідачем не проживають однією сім`єю, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим. Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено підготовче засідання. Згідно з положеннями процесуального закону, справи, що виникають з сімейних відносин розглядаються у порядку загального позовного провадження, як передбачено пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Так, ухвалою суду від 30 березня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до судового розгляду по суті. Позивач направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач викликався, відповідно до пункту 19 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, частини першої, другої статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, оскільки його місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Проте він або його представник у судове засідання не з`явився, відзив або заяви з процесуальних питань подано не було. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи та ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. При цьому, позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 20 грудня 1974 між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану м. Нікополя зроблено актовий запис № 1479 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] . За глибоким переконанням сторін подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає і вони вважають, що подальше проживання однією сім`єю та підтримання сімейних відносин між ними неможливе. Так, ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. При таких обставинах суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, а саме розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved