Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 23.05.2016 року звернулася позивач [PERSON] із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що в квітні 2015 року відповідач [PERSON] позичив у позивача гроші для особистих потреб у розмірі 12 000 гривень зі строком повернення грошових коштів до 09.04.2016 року. Укладення договору позики у формі розписки підтверджується розпискою відповідача від 09.04.2015 року на суму 12 000 гривень. У строк, визначений розпискою, відповідач зазначені грошові кошти не повернув. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, не відповідає на звернення позивача до нього з приводу повернення боргу у досудовому порядку, чим порушив взяті на себе зобов'язання та законні права позивача. Оскільки відповідач не виконав обов'язку з повернення суми позики, позивач просить стягнути на його користь суму боргу у розмірі 12 000 грн. та сплачений судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 551, 21 грн.. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме рекомендованою кореспонденцією, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.04.2016 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 12 000 гривень, які останній зобов'язався повернути в строк до 09.04.2016 року, що підтверджується розпискою. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували повне або часткове виконання відповідачем обов'язку в частині повернення позики, тому суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції № 0.0.546942147.1 від 05.05.2016 року позивачем було сплачено суму судового збору в розмірі 551,21 грн. Враховуючи, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved