Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

До суду звернувся позивач Національний університет «Києво-Могилянська академія» - із позовом до [PERSON] про дострокове розірвання угоди про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення заборгованості за угодою, зазначаючи, що 31.07.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання освітньої послуги - навчання [PERSON]. Наказом від 05.09.2006 року [PERSON] було зараховано на перший рік навчання університету. Позивач зазначає, що оплата за навчання здійснювалася за програмою надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти, у зв'язку з чим, 25.12.2006 року, 20.12.2007 року, 29.12.2008 року, позивач отримувала з каси НаУКМА грошові кошти в сумі по 8000 гривень за рік навчання та вносила їх до каси як сплату за отриману послугу. 01.09.2010 року відповідача було відраховано за власним бажанням наказом № 793-с від 08.09.2010 року, у зв'язку з чим, позивач просить розірвати угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти, стягнути з відповідача заборгованість за угодою в розмірі кредиту на суму 1600 гривень, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 576 гривень, пеню за прострочення в розмірі 168,95 гривень, інфляційні втрати в розмірі 261,12 гривень, разом 2606,07 гривень; Стягнути на користь позивача залишок кредиту за угодою № 283 від 22.12.2006 року у сумі 17600 гривень, суму відсотків за користування кредитом в розмірі 3168 гривень, усього 20768 гривень. Крім того, надав суду клопотання, згідно якого просив стягнути з відповідача судові витрати на загальну суму 11929 гривень 62 копійки. Відповідач позовну заяву не визнав, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, згідно якої просив визнати договір нікчемним, зазначаючи, що [PERSON] є піклувальником над [PERSON], яка перебувала на обліку у службі у справах дітей, як дитина сирота та користувалася відповідними державними пільгами, в тому числі мала право навчатися у Національному університеті «Києво-Могилянська академія». Відповідач зазначає, що вона, як сирота мала бути зарахована на навчання за рахунок державного бюджету, а не на контрактній основі, таким чином, у жодному разі не повинна платити за навчання в університеті. На теперішній час, позивач є студентом денного відділення інституту прокуратури і слідства НаУ «Одеська юридична академія» де навчається, як дитина-сирота, за рахунок державного бюджету. Позивач за зустрічним позовом - [PERSON] наголошує на тому, що на час вступу до Національного університету « Києво-Могилянська академія» їй було 16 років і вона не могла усвідомлювати наслідки певних дій, адміністрація університету спонукала її до підписання кредитного договору, при цьому не отримавши відповідної згоди від її опікуна та органу опіки та піклування та на підставі вищевикладеного просить суд визнати нікчемною угоду від 22.12.2006 року № 283. У судових засіданнях представник позивача - Національного університету « Києво-Могилянська академія» підтримав доводи позовної заяви, у судове засідання призначене на 13.10.2016 року представник позивача не з'явилась, надала суду клопотання згідно якого просила розглянути справу за відсутністю позивача, надала до суду заперечення проти зустрічного позову, відповідно до яких в його задоволенні просила відмовити. Крім того, представником Національного університету « Києво-Могилянська академія» подано до суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності до зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання Угоди від 22.12.2006 року нікчемною. Відповідач за первісним позовом , позивач за зустрічним - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, просила суд в його задоволенні відмовити, зустрічний позов - підтримала. Третя особа за зустрічним позовом, [PERSON], до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає первісний позов підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 31.07.2006 року між Національним університетом « Києво-Могилянська академія» та [PERSON] було укладено договір про надання освітньої послуги - навчання [PERSON], що підтверджується копією договору, наявною в матеріалах справи (а.с.20-21). Наказом НаУКМА № 649-с від 05.09.2006 року [PERSON] було зараховано на перший рік навчання університету ( а.с. 19). 22.12.2006 року між НаУКМА та [PERSON] укладено Угоду № 283 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти. Згідно з розділом 1 якої НаУКМА надав відповідачеві, [PERSON], цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем код 0301200 та напрямом підготовки (спеціальністю) «Філософія» за денною формою навчання у розмірі 8 000 грн. за один навчальний рік, а разом 32 000 грн. за чотири навчальних роки (а.с. 23-26). 25.12.2006 року відповідач згідно з видатковим касовим ордером № 287 отримала з каси НаУКМА кошти цільового пільгового державного кредиту в розмірі 8000 грн., які внесла до каси НаУКМА за прибутковим касовим ордером № 660 від 25.12.2006 року (а.с. 29, 30). 10.07.2007 року згідно з наказом № 485-с відповідач відрахована зі складу студентів факультету гуманітарних наук НаУКМА за невиконання навчального плану, а 15 серпня 2007 року наказом № 529-с продовжила навчання за тим же освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавра та тим самим напрямом підготовки «Філософія». 30.07.2007 року між НаУКМА та [PERSON] укладено договір № 241 про надання освітньої послуги - [PERSON] 19.10.2007 року наказом № 798-с відповідач переведена з першого на другий рік навчання. 20.12.2007 року за видатковим касовим ордером № 348 відповідач отримала з каси НаУКМА кошти в розмірі 8000 грн. цільового призначення державного кредиту для здобуття вищої освіти, які внесла на рахунок сплати за навчання до каси НаУКМА, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 652 від 20.12.2007 року. 29.12.2008 року за видатковим касовим ордером № 203772 відповідач отримала з каси НаУКМА кошти в розмірі 8000 грн. цільового призначення державного кредиту для здобуття вищої освіти, які внесла на рахунок сплати за навчання до каси НаУКМА, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 353 від 29.12.2008 року. З 15.06.2009 року по 01.09.2010 року згідно з наказами № 443-с від 22.06.2009 року, № 89-с від 22.01.2010 року відповідач, [PERSON], перебувала в академічній відпустці. З 01.09.2010 року відповідач відрахована з НаУКМА за власним бажанням наказом № 793-с від 08.09.2010 року. З наведеного вище вбачається, що угоду між сторонами укладено у відповідності до норм чинного законодавства, зокрема, п.4 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту», ст.11 Закону України «Про сприяння соціальному встановленню та розвитку молоді в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року № 916 «Про затвердження Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти». Позивач, НаУКМА, наголошує на тому що момент укладання угоди відповідачу не виповнилось 28 років. Підстав для звільнення від повернення кредиту та відсотків за користування ним відповідач не надала. Відповідно до п. 3.3 Угоди, укладеної між сторонами, відповідач зобов'язалась повертати протягом 15 років суму наданого кредиту та 3% річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування з навчального закладу - починаючи з третього місяця після відрахування. Відповідно до п. 7.1 Угоди за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цією Угодою сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно п. 7.2 Угоди у випадку ухилення відповідача від повернення кредиту чи відсотків за користування ним відповідач сплачує НаУКМА пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповерненої у строк суми. Відповідно до п. 4.2 Угоди у разі ухилення відповідача від повернення кредиту НаУКМА стягує з відповідача в судовому порядку кредит та відсотки за користування ним. З матеріалів справи вбачається, що НаУКМА листом від 08.05.2013 року повідомив відповідача, [PERSON], про наявну заборгованість за кредитом, який відповідачем було отримано 31.07.2013 року. Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З наведеного вище вбачається, що позивачем взяті на себе зобов'язання виконані в строк та на умовах, передбачених угодою між сторонами. У відповідності до ст. 611 ЦК України у випадку невиконання зобов'язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України боржник зобов'язаний повернути позивачеві гроші в строк та в порядку, встановленими договором. Наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, що вбачається з положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань станом на 31.05.2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 8 403,67 грн., з них: заборгованість за кредитом- 4800 грн., сума відсотків за користування кредитом 2016,00 грн., пеня за прострочення - 1476,50 грн. та коригування боргу на індекс інфляції - 111,17 грн.. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2014 року у справі № 185/7807/13-ц, залишеним в силі ухвалою Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року, ухвалено стягнути вищезазначену суму зі [PERSON] на користь НаУКМА. Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України. В порушення вищезазначеної норми, відповідачем наявна заборгованість погашена не була, внаслідок непогашення платежу відповідачем в термін з.01.01.2013 року по 31.12.2013 року утворилась нова заборгованість на загальну суму 2606,07 грн., з яких заборгованість за кредитом - 1600,00 грн., сума відсотків за користування кредитом 576,00 грн., пеня за прострочення - 168,95 грн. та коригування боргу на індекс інфляції - 261,12 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завдання цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Також згідно п. 4.1 Угоди НаУКМА має право достроково розірвати Угоду у випадках, передбачених законом. З наведеного вище вбачається, що вимоги з приводу дострокового розірвання Угоди та повернення залишку кредиту у сумі 17600,00 грн. та відсотків за користування кредитом у сумі 3 168,00 грн., а разом - 20 768,00 грн. є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд насамперед виходить з наступного. Як зазначено в ст. 32 ЦК України, особа у віці від 14 до 18 років вчиняє договори, окрім договорів визначених частиною першою цієї статті, за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників, згада на вчинення повнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Порядком надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 року №916, укладання угод за погодженням з органами опіки та піклування не вимагається, що відповідає ст. 71 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 221 та ч. 1 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, вважається схваленим ними, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензій другій стороні. З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 27.06.2006 року № 646 піклувальником [PERSON] було призначено [PERSON]. Сторонами по справі не надано до суду підтверджень наявності претензій піклувальників до НаУКМА з приводу укладеної [PERSON] Угоди, дійсність угоди вони не оспорювали та не спростовували. Крім того, дійсність зазначеної Угоди підтверджується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2014 року у справі № 185/7807/13-ц, залишеним в силі ухвалою Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.06.2014 року Відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. Суд критично ставиться до тверджень [PERSON], що вона, як дитина-сирота, повинна була здобувати вищу освіту на бюджетній основі, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права. Відповідно до ч.10 ст. 19 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує пільгові умови для вступу до державних та комунальних вищих навчальних закладів, зокрема, дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, за умови наявності у них достатнього рівня підготовки. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про вищу освіту» громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі. За результатами вступу [PERSON] не одержала необхідної кількості балів, тому правових підстав для зарахування її на навчання за кошти державного бюджету у НаУКМА відсутні. На цій підставі за взаємним погодженням сторін було укладено договір про надання освітньої послуги від 30.07.2007 року № 241 ФС. Рішення приймальної комісії, накази НаУКМА про зарахування [PERSON] на навчання нею не оскаржувались. Таким чином, твердження [PERSON] про її навчання лише безоплатно не ґрунтуються на нормах матеріального права. Невиконання умов вступу не дає правових підстав зарахувати такого вступника поза конкурсом до вищого навчального закладу на навчання за кошти державного бюджету. Також матеріалами справи та нормами чинного законодавства спростовуються твердження [PERSON] про те що угода потребувала згоди органу опіки та піклування, оскільки вона фактично схвалена піклувальниками, а тому є чинною. Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні представником НаУКМА, відповідачем за зустрічним позовом, було подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом - [PERSON] дізналась про порушення її прав з моменту укладання оспорюваної угоди, а саме 22.12.2006 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на те, що підставою позову являється визнання правочину недійсним, як такого що укладений без додержання у момент його вчинення вимог, встановлених ст. 203 ЦК Україною, зокрема укладений стороною без достатнього на те обсягу цивільної дієздатності, суд вважає позов необґрунтованим, не підтвердженим фактичними обставинами по справі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню не у зв'язку зі спливом строків позовної давності, а за безпідставністю вимог. Відповідно до вимог ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен наряду з іншими питаннями також вирішити питання як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст.. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також представником НаУКМА подано суду клопотання, згідно якого просив стягнути з відповідача судові витратив на загальну суму 11929 гривень 62 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторонни. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч. 2 ст. 85 ЦПК України). Зі змісту зазначених норм вбачається, що витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту відшкодовуються стороні на користь якої ухвалено рішення іншою стороною. За викладених обставин суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь позивача - НаУКМА понесені витрати в розмірі 11929 гривень 62 копійки, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved