Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 19 серпня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів (а. с. 3-9). В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що 03 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу: - №SAMDN25000737420348 на суму 800\~000,00 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу; - №SAMDN25000737420448 на суму 800\~000,00 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу; - №SAMDN25000737420121 на суму 515\~523,43 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу. Після закінчення строку дії вказаних договорів позивач неодноразово зверталась на адресу відповідача із заявами про повернення суми основного вкладу на нарахованих за ними відсотків, проте такі заяви не було задоволені, грошові кошти не були виплачені [PERSON] У звязку із зазначеним остання звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з на її користь з відповідача за договором №SAMDN25000737420348 від 03 вересня 2013 року суму вкладу 800\~000,00 грн.; відсотки за вкладом у сумі 308\~160,00 грн.; 3% річних у розмірі 9\~017,08 грн., інфляційні збитки у сумі 17\~538,98, а разом 1\~134\~716,06 грн.; за договором №SAMDN25000737420448 від 03 вересня 2013 року: суму вкладу 800\~000,00 грн., відсотки за вкладом у сумі 308\~160,00 грн.; 3% річних у розмірі 9\~017,08 грн., інфляційні збитки у сумі 17\~538,98 грн., а разом 1\~134\~716,06 грн.; за договором №SAMDN25000737420121 від 03 вересня 2013 року: суму вкладу 515 253,43 грн., відсотки за вкладом у сумі 198\~578,24 грн.; 3% річних у розмірі 5\~810,64 грн., інфляційні збитки у сумі 11\~302,17 грн., а разом 731\~214,48 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що позивач не зверталась на адресу відповідача із заявами про дострокове розірвання договорів, позивачем не надано оригіналів документів на підтвердження укладення між сторонами відповідних договорів та оригіналів документів на підтвердження внесення грошових коштів за ними; також посилалась на ненадання доказів на підтвердження наявності грошових коштів на відповідних рахунках за вказаними договорами. При цьому представник відповідача пояснила суду, що договори банківського вкладу з позивачем укладались на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність, через що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договорами банківського вкладу перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ «Приватбанк» можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 03 вересня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу: - №SAMDN25000737420348 на суму 800\~000,00 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу; - №SAMDN25000737420448 на суму 800\~000,00 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу; - №SAMDN25000737420121 на суму 515\~523,43 грн. строком на один рік та виплатою 18% річних на суму вкладу. Викладені обставини підтверджуються оригіналами наданих представником позивача у судовому засіданні зазначених договорів, та відповідними платіжними дорученням щодо внесення грошових коштів позивачем. Листом від 05 травня 2015 року позивач звернулась на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою щодо виплати вказаних банківських вкладів та нарахованих за ними відсотків, проте така заява не була задоволена, грошові кошти не були виплачені позивачу. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності грошових коштів (станом на день звернення до суду та ухвалення даного рішення) на відповідних банківських рахунках, відкритих на імя позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання умов вищезазначених договорів банківського владу, та враховуючи, що сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати факт наявності невиконаних перед позивачем грошових зобовязань за цими договорами, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.11 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне судові витрат по даній цивільній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed