Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 06.10.2020 надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] , третя особа: Комунальний заклад «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , який був покинутий у пологовому відділенні комунального закладу «Маріупольське територіальне медичне об`єднання здоров`я дитини та жінки». На виконання рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.07.2018 №336, управління «Служба у справах дітей» звернулося до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для реєстрації народження дитини як [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини в актовий запис про народження внесені на підставі ст. 135 СК України. Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 12.09.2018 хлопчику наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування та рішенням від 15.12.2018 влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення. З 17.08.2018 дитина перебуває на повному державному забезпеченні в КЗ ««Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», [PERSON] жодного разу до сина не приходила, у вихованні участі не приймала, ніякої допомоги не надавала. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 17.12.2017 відповідач позбавлена батьківських прав у відношенні її дочки 2006 року народження. Просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на його утримання в розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.11.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві час для усунення недоліків. 20.11.2020 до суду на виконання ухвали суду від 13.11.2020 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24.11.2020 відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті вказану цивільну справу та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом неодноразового розміщення оголошення про виклик у судові засідання на офіційному сайті «Судова влада України». Клопотань про перенесення розгляду справи від неї не надходило. Від представника третьої особи Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» Лаврентьєвої А.О. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідачки, яка не повідомила про причини неявки, відзиву на позовну заяву не надала, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення зі згоди позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні їм докази. Згідно із свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є відповідач [PERSON] , актовий запис №1057. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України від 08.08.2018 вбачається, що батьком [PERSON] записано [PERSON] . Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я від 02.07.2018, мати [PERSON] , 31 рік, без постійного місця проживання [INFO] о 08:30 поступила в пологове відділення на кареті швидкої допомоги з терміном вагітності 37 тижнів. Народився хлопчик. З її слів у шлюбі не перебуває. Дитина поступила до КЗ «Маріупольського територіального об`єднання здоров`я дитини та жінки». Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.07.2018 №336 вирішено зареєструвати дитину присвоївши ім`я [PERSON] , [INFO] , мати дитини - [PERSON] , [INFO] , батько - [PERSON] . Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 12.09.2018 №433 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15.12.2018 №524 вирішено влаштувати [PERSON] до державного закладу на повне державне забезпечення. З листа управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 02.03.2020 №29.3.2/8467 вбачається, що інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , відсутня. Згідно з листом Служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради від 08.07.2020 №713 [PERSON] , [INFO] , відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.12.2007 позбавлена батьківських прав у відношенні її дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно з листом Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» від 31.08.2020 №1188 адміністрація дитячого будинку повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , з 17.08.2018 перебуває в закладі. Мити дитини [PERSON] покинула його [INFO] у пологовому будинку. Батько хлопчика записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України. За час перебування [PERSON] у дитячому будинку мати малолітнього не приходила, участі у вихованні не приймала, ніякої матеріальної допомоги не надавала. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надла належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, кожен окремо та в їх сукупності, суд приймає їх до уваги, як належні, допустимі та достовірні, оскільки вони узгоджуються між собою та не містять внутрішніх протиріч. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позивачем доведена та обставина, що [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON] ухилилася, а саме суду надані докази того, що відповідач не піклується про свого сина, не відвідує його в дитячому будинку, його долею, життям, вихованням та здоров`ям не цікавиться, не виявляє батьківської уваги та турботи, жодних заходів для повернення дитини до родини не здійснює. Натомість, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно її дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтерес дитини, яка не отримуює від матері необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин, згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та його задоволення. Згідно із ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Отже призначення піклувальника неповнолітній дитині, у випадку, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, є обов`язком суду, за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства - захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав малолітньою особою. Аналізуючи при цьому норми ЦК України у вказаному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи неповнолітню особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні по справі, в якій буде встановлено, що неповнолітня особа позбавлена батьківського піклування, вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом встановлення над нею піклування та призначення їй піклувальника за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення піклувальника, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для неповнолітньої особи може виконувати обов`язки піклувальника. Слід зазначити, що за змістом ст. 60 ЦК України, законодавцем не конкретизується яка саме це повинна бути справа. У зв`язку з цим, призначення піклувальника неповнолітній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена у повній мірі самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Згідно із ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Статтею 243 СК України закріплено, що опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно із ч. 2 ст. 244 СК України, при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 65 ЦК України, до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на час розгляду справи відсутнє подання щодо призначення піклувальника неповнолітній дитині, суд встановлює піклування та до призначення піклувальника передає дитину для здійснення піклування Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За частиною третьої згаданої статті, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст.183, 184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом достовірно встановлено, що дитина власних доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги, відповідач є працездатною. Доводів на спростування такого висновку суду відповідачем не надано. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на особистий рахунок у відділенні Державного ощадного банку України. На підставі ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. ЗУ «Про судовий збір» визначає дві понятійні категорії, до першої відносять заяви, за яких справляння судового збору не передбачено взагалі, друга категорія, зокрема, визначає коло осіб, яким надається пільга у виді звільнення від сплати судового збору за подачу певних (визначених законом) заяв. Аналіз положень п.14 ч.2 ст.1 ЗУ «Про судовий збір» дозволяє дійти висновку, що на законодавчому рівні визначено, що судовий збір не справляється зокрема за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради відноситься до осіб, які мають право звернення до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх. Враховуючи ту обставину, що в даному випадку підставою звернення до суду із вказаним позовом було саме захист прав малолітніх дітей які залишилися без батьківського піклування, суд приходить до висновку, що звернення із вказаною заявою підпадає під дію п.14 ст.2 ЗУ «Про судовий збір», згідно із яким справляння судового збору відсутнє. На підставі наведеного,

Outcome: approved