Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач у своєму позові посилається на те, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, що складається з земельної ділянки площею 5,450 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка належала їй відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 13 лютого 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. За свого життя [PERSON] залишила заповіт, згідно якого позивач є єдиним спадкоємцем цієї земельної ділянки. Позивач своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся через те, що йому не було відомо про смерть [PERSON], вважає цей факт поважною причиною пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, тому звертається до суду із позовною заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк у три місяці для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явився, пояснив суду, що померла [PERSON] не є його родичкою, а є просто знайомою, разом вони не проживали, проживали в різних населених пунктах, майже не спілкувалися, останній раз він бачив її за півтори роки до її смерті. Щодо причини пропуску строку для прийняття спадщини пояснив, що дізнався про смерть [PERSON] після спливу шести місяців від дня її смерті, від спільних знайомих, точну дату, коли дізнався про смерть особи, назвати не зміг, від кого саме дізнався про її смерть - також суду не повідомив. Пояснив суду, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини взагалі не звертався. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі відповідача, письмових пояснень або заперечень на позов не надав. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач звернувся до суду із позовом 11 грудня 2017 року. Суд встановив, що [PERSON], [INFO], померла [INFO], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 294, виданого повторно (копія свідоцтва, а. с. 7). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 13 лютого 2001 року, виданого на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання Ради народних депутатів № 2 від 17 листопада 2000 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,450 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] (копія державного акту, а. с. 5). Відповідно до заповіту № 4-3373 від 02 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, [PERSON] заповіла земельну ділянку розміром 5,450 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 13 лютого 2001 року, [PERSON] (дублікат заповіту, копія, а. с. 4). Згідно довідки № 5200, виданої 06.12.2017р., [PERSON], 1947 року народження, на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і на день смерті мала наступний склад сім'ї: [PERSON] (невістка), [PERSON], онука, [PERSON], праонука, [PERSON], онук (копія довідки, а. с. 6). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Незнання про смерть спадкодавця як причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі ця обставина без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), від 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та від 14 вересня 2016 року (6-1215цс16). Ця правову позицію підтвердив і Верховний суд, у справі №198/476/16-ц від 18.01.18 року. Під час судового розгляду суд першої інстанції не виявив обставин, які б об'єктивно перешкоджали [PERSON] звернутися до нотаріальної контори у визначений законодавством строк для прийняття спадщини, а позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку. В судовому засіданні позивач посилався на незнання про смерть [PERSON] та стверджував, що має поганий стан здоров'я, і це завадило йому вчасно дізнатися про смерть спадкодавця, але причинно-наслідковий зв'язок між станом здоров'я та своїми позовними вимогами не пояснив, жодних медичних документів на підтвердження свого поганого здоров'я суду не надав ні в підготовчому судовому засіданні, ні під час розгляду справи по суті. Також позивач не заявив жодних клопотань про залучення до участі у справі у якості співвідповідачів та/або третіх осіб якихось фізичних та юридичних осіб, витребування документів, інших доказів, допиту свідків тощо. Положеннями ст.12 ЦПК України, які закріплюють зміст принципу змагальності цивільного судочинства, передбачено, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч.ч.3,4ст.77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.1 ст.84 ЦПК України передбачає, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Суд зазначає, що жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не надано, як і не зазначено жодною особою, яка бере участь у справі, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в позові Таким чином, позивач не надав суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] своєчасно із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до нотаріальної контори не звернувся, проте жодних належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для не звернення ним до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в установлений законодавством строк суду не надано, отже, позивач не довів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, і позов не підлягає задоволенню. На підставі викладено,

Outcome: dismissed