Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] уклала договір № б/н від 13 березня 2009 з Позивачем, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач всі зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. [PERSON] перестала виконувати зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 31 серпня 2018 року заборгованість за кредитним договором становить 15 122 грн. 34 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 194 грн. 76 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 380 грн. 27 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4 351 грн. 01 коп., а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процента складова) - 696 грн. 30 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного, Позивач просив винести рішення, яким стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Гаренко Н.В., яка діє на підставі довіреності № 3415-К-Н-О від 29 серпня 2018 року (а.с.16), не з'явився, справу просила розглянути за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.4). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання повідомлялася належним чином. 03 грудня 2018 року надала Заяву про розгляд справи без її участі, просила провадження закрити за позовною давністю. Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між Позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір № б/н від 13 березня 2009 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку (а.с.28). Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 13 березня 2009 року вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 31 серпня 2018 року становить 15 122 грн. 34 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 194 грн. 76 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 380 грн. 27 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4 351 грн. 01 коп., а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процента складова) - 696 грн. 30 коп. (а.с.6-8). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову з урахуванням тих обставин, що банком порушений строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до норми статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). АТ КБ «ПриватБанк» звернулись в суд з позовною заявою про захист порушеного права 04 жовтня 2018 року. Останній платіж за договором № б/н від 13 березня 2009 року, укладеного між Позивачем та [PERSON] було зараховано 31 липня 2015 року, що вбачається з розрахунку заборгованості за вищевказаним договором (а.с.7). Тобто, як вбачається з правової позиції зазначеної в постанові Верховного суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14, то саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно строк позовної давності сплинув у серпні 2018 року. Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в жовтні 2018 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив у серпня 2018 року і який обчислюється з моменту вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, тобто, останнім внесенням грошових коштів на відповідну кредитну картку. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 261 ЦК України пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але вже з інших мотивів: у зв'язку з пропуском встановленого строку. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості належить відмовити у зв'язку з пропуском Банком строку на звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності. Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного й

Outcome: dismissed