Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], третьої особи - Хмельницького міського центру зайнятості про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 7 920 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 520 грн. та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. Позов мотивує тим, що з 01.12.2006 року перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON], який здійснює свою трудову діяльність в [ADDRESS]. Позивач був прийнятий на посаду бармена згідно трудового договору №3444 від 01.12.2006р. Відповідач з травня 2017 року припинив виплачувати заробітну плату позивачу, однак обіцяв розрахуватись та просив зачекати з оплатою. 26.06.2017 року позивач поцікавився про оплату його праці за два місяці, на що відповідач грубо відповів та наказав залишити робоче місце. З 26.06.2017 року з вини роботодавця, [PERSON] не був допущений до роботи. Позивач зміг отримати трудову книжку тільки 10.07.2017 року, де було зазначено, що його звільнено за угодою сторін, однак в трудовій книжці вже стояв запис про звільнення від 26.06.2017 року. На день звернення до суду з позовом відповідач не провів із позивачем розрахунку по заробітній платі, у зв'язку із чим [PERSON] змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять позов задоволити з наведених підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають його безпідставним та необґрунтованим, зазначають, що розрахунок із позивачем проведено в повному обсязі, а його вимоги та претензії є надуманими, просять відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. 07.02.2018 року відповідачем надано відзив на позов, який разом із додатками долучено до матеріалів справи. 13.03.2018 року позивач надав відповідь на відзив. Позивачем заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, з метою з'ясування чи ним чи іншою особою виконано підписи на наказі про звільнення та у відомості про виплату заробітної плати. 19.07.2018 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. 12.10.2018 року експертом надано висновок за результатами проведення експертизи №3-05/10 від 05.10.2018 року, провадження по справі поновлено. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та надані докази суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.12.2006 року перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON], який здійснює свою трудову діяльність в [ADDRESS]. Позивач був прийнятий на посаду бармена згідно трудового договору №3444 від 01.12.2006р. Відповідач з травня 2017 року припинив виплачувати заробітну плату позивачу, однак обіцяв розрахуватись. 26.06.2017 року позивач поцікавився про оплату його праці за два місяці, на що відповідач грубо відповів та наказав залишити робоче місце, тому з 26.06.2017 року з вини роботодавця [PERSON] не був допущений до роботи. 03 липня 2017 року, [PERSON] звернувся на Урядову гарячу лінію Управління Держпраці у Хмельницькій області Державної служби України з питань праці, та повідомив про порушення законодавства про працю щодо нього з боку ФОП [PERSON] 05 липня 2017 року [PERSON] отримав письмову відповідь за вихідним № 4053/17 від04.07.2017 року з вищезазначеного Управління, якою повідомлялось, що на даний час Міністерством соціальної політики України не затверджено порядку складення та форми акту, довідки, припису, вимоги для здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, посадові особи Управління з об'єктивних причин не в праві провести інспекційне відвідування у ФОП «[PERSON].» та відповідно позбавлені можливості дослідити всі факти по скоєному. 09липня 2017 року [PERSON] отримав лист, в якому ФОП [PERSON] повідомляв про свій намір розірвати з ним трудові відносини та просив з'явитися 10 липня 2017 року на 10 годину для належного розірвання трудових відносин в Хмельницькому центрі зайнятості. 10 липня 2017 року [PERSON] з'явився за письмовою вимогою відповідача аби розірвати трудовий договір та отримати трудову книжку. Його було звільнено відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), та в трудовій книжці вже був проставлений запис, який свідчив про те, що його було звільнено 26 червня 2017 року, підставою запису в трудовій було зазначено: «трудовий договір № 3444 знято із реєстрації ХМЦЗ 10.07.2017 р. «Запис № 5 та № 6 погашено» Запис було внесено за підписом заступника директора [PERSON] Дані обставини об'єктивно підтверджуються копіями письмових доказів, які долучені до матеріалів справи. Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів-представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Враховуючи, що відповідач здійснив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Суд критично оцінює пояснення відповідача щодо того, що з початку 2017 року ним було виявлено недостачі матеріальних цінностей та грошових коштів які були виявленні ним саме під час зміни [PERSON] Акт проведення ревізії, який відповідач надає суду на підтвердженння даних обставин, а саме акт № 0102, складений вже після офіційного звільнення [PERSON] - 28 червня 2017 року, тобто через 2 дні від дати, що проставлено в його трудовій книжці, (підставою для звільнення був наказ № 3/к від 26.06.2017 року). Відповідно до ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд критично оцінює пояснення відповідача щодо проведення ним розрахунку по заробітній платі із [PERSON], оскільки [PERSON] в якості доказу проведеного розрахунку, надає відомість про нарахування заробітної плати за травень-червень 2017 року, відомості на виплату грошей №5 і №6 та податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, оскільки вони сформовані відповідачем і підтверджують лише проведення нарахування ним коштів за цей період, але не підтверджуються факт отримання [PERSON] цих коштів. Відповідно до висновку експерта №3-05/10 від 05.10.2018 року, що знаходиться в матеріалах справи та ніким не спростований, підпис від імені [PERSON], що міститься в графі: «Підпис про одержання» у відомості ФОП «[PERSON].» на виплату грошей №5 за травень 2017 року, виконано не [PERSON], а іншою особою, з наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення невиплаченої заробітної плати є обґрунтованими, оскільки в судовому засіданні встановлено, що розрахунок по заборгованості із заробітної плати в розмірі 7 920 грн., із ним не був проведений, також підлягає задоволенню вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 520 грн., та суд приймає розрахунок, наданий позивачем. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача, то суд виходить з наступного. Так, дійсно, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір завданої [PERSON] моральної шкоди він оцінив в 5 000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно абз. 1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні позивач надавав пояснення щодо заподіяної йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, яка полягає в перенесених ним душевних стражданнях та переживаннях у зв'язку із тим, що [PERSON] своїми діями завдав йому моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв'язків, [PERSON] змушений доводити свою правоту в суді, з метою відновлення порушеного права. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості та вважає, що така шкода позивачеві завдана в результаті неправомірних дій [PERSON], що полягала у невиплаті ним заробітної плати позивачу та визначає розмір моральної шкоди в 100 грн., такий розмір шкоди є необхідним і достатнім для покриття завданої шкоди. Також підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Таким чином підлягають стягненню 5 900 грн. витрат, пов'язаних із проведенням експертизи, оскільки, відповідно до рахунку №5-06/09 від 06.09.2018 року, вартість проведеної експертизи становить 5 900 грн., яку позивач оплатив, що підтверджується відповідною квитанцією. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ст.. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved