Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області с зазначеним вище позовом звернулась [PERSON] Мотивує його тим, що 31 серпня 2014 року з вини позивача відбулась дорожньо - транспортна пригода під час якої позивач отримала тілесні ушкодження. Тривалий час проходила лікування в Краснокутській ЦРЛ та в Харківській обласній клінічній лікарні. Посилається на те, що , згідно вироку апеляційного суду Харківської області від 16 червня 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, встановлено іспитовий термін 2 роки, позбавлено права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Заподіяння матеріальної та моральної шкоди підтверджується медичною документацією та відповідними платіжними документами. 30 березня 2016 року та в ході судового засідання 27 квітня 2016 року позов було уточнено . Уточнення прийняті судом. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] 4894,8 гривень матеріальної шкоди, 25 000 гривень моральної шкоди та зобов`язати [PERSON] відшкодувати заробіток втрачений внаслідок втрати працездатності щомісячно, за 10 місяців з дня заподіяння шкоди в сумі 12180 гривень. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, пояснила, що сума 4 898, 80 гривень матеріальної шкоди визначена з урахуванням коштів, що вже були відшкодовані відповідачем раніше. Відповідач та його представник позов визнали частково. Вважали завищеною суму моральної шкоди , визначену позивачем у 25 000 гривень. Та такою , що не доведена , суму відшкодування заробітку , втраченого внаслідок втрати працездатності, що визначена позивачем у 12 180 гривень. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно положень норм Цивільного - Процесуального Кодексу України , щодо обов`язку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі, пред`явлений позов розглядається виключно в межах заявлених вимог. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного - Процесуального Кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст. 58, 59 Цивільного - Процесуального Кодексу України належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування . Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази , які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, суд дійшов наступного висновку. Факт того, що [PERSON] (відповідач) визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України , встановлено вироком апеляційного суду Харківської області . Вирок набув законної сили. Із його тексту відомо, що 31 серпня 2014 року приблизно о 15 годині [PERSON], керуючи по вулиці Леніна в смт. Краснокутськ автомобілем Деу - нубіра державний реєстраційний номер [NUMBER], грубо порушив вимоги пунктів 1.5, 2.9 , 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті зіткнення пасажиру цього автомобіля - [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження (а.с. 17 - 18). З урахуванням цього, суд вважає таким, що не підлягає доказуванню факт наявності прямого причинно - наслідкового зв`язку між діями [PERSON], що виражались у порушенні ПДР України та наслідками ДТП , пов`язаними с заподіянням [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Факт того, що [PERSON] перебувала на лікуванні в зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями підтверджується випискою із історії хвороби № 2837 Краснокутської ЦРЛ, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 9.14802 КЗОЗ «ОКБ - ЦЕМД та МК» (а.с. 10 - 12). Факт того, що [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 12 січня 2015 року по 01 лютого 2016 року підтверджується повідомленням закладу охорони здоров`я про рішення МСЕК, індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 63 \\ 88 , довідкою МСЕК серії [NUMBER] (а.с.13 - 16). Факт того, що для використання [PERSON] використовувались ліки підтверджується листом № 50 \\ 8775 від 22 грудня 2015 року КЗОЗ «ОКБ - ЦЕМД та МК» про призначення медичних препаратів (а.с. 78). А також копіями касових чеків на придбання медичних препаратів (а.с. 28 - 60). У відповідності до вимог ч.1, 2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність , пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів..., що створює підвищену небезпеку для особи , яка цю діяльгість здійснює та інших осіб . Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом , механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до вимог частин 1 статті 1195 Цивільного Кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З огляду на викладені вище фактичні обставини, враховуючи вимоги зазначеної норми права суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних обставин. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 4 894.80 гривень. В обґрунтування цієї вимоги позивач посилалась на наявні касові чеки , що , як на її думку підтверджують витрати на придбання ліків та супутніх товарів. В цілому, суд погоджується з таким обґрунтуванням витрат на лікування, однак, зауважує на наступне. Відповідно до наданої медичної документації [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 31 серпня 2014 року по 26 вересня 2014 року де приймала медичні препарати, згідно призначень лікарів. Тому суд не бере до уваги в якості належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог касові чеки, надані позивачем , щодо придбання препаратів по - за межами строків перебування в медичних закладах. Це обумовлено тим, що суду не надано будь - яких доказів призначення до застосування препаратів, зазначених в касових чеках, що датовані періодом часу після 26 вересня 2014 року. Крім того , суд не приймає в якості допустимих та належних доказів касові чеки , що підтверджують факти придбання побутової техніки, побутової хімії, продуктів харчування, так - як вважає, що ці види витрат не є прямим наслідком злочину, вчиненого відповідачем [PERSON] Також суд не приймає в якості належних та допустимих доказів касові чеки, надані позивачем на підтвердження витрат на прибуття до лікувального закладу членів родини (а.с. 22 - 25) . Це обумовлено тим, що ці витрати не понесені безпосередньо позивачем. Будь - яких доказів, що вони стосуються стороннього догляду під час лікування позивача суду не надано. Суд не приймає в якості доказів касові чеки, що містяться на аркушах справи 34 та 46 в зв`язку з тим, що вони дублюються в матеріалах справи. Крім того в них не зазначено за які саме препарати або медичні товари проведено платіж. Що до зобов`язання відповідача відшкодувати позивачеві заробіток (дохід), втрачений нею внаслідок втрати працездатності в сумі 12 180 гривень, суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає в зв`язку з тим, що не надано належних та допустимих доказів на підтвердження її ступеню (повна або часткова). періоду втрати працездатності (тимчасова або стійкою). У відповідності до ч.1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою , яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У відповідності до ч.1 ст. 1168 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом, або іншим ушкодженям здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Суд, з урахуванням зазначених вище норм права , погоджується з доводами позивача та критично ставиться до заперечень відповідача і його представника з приводу заявленої суми моральної шкоди 25 000 гривень, що підлягає стягненню. Суд виходить із того, що у відношенні [PERSON] скоєно злочин , хоч і з необережності, однак, за обтяжуючих обставин (в стані алкогольного сп`яніння) . Отримані нею тілесні ушкодження та стрес призвели до порушення звичайного ритму життя, що пов`язано з обмеженою рухливістю. Позивач потребує протезування в зв`язку з повним вивихом фронтальних зубів зліва. Також позивачу було спричинено забиті рани обличчя . Зазначені ушкодження вимагають систематичного застосування шийного корсету, що як для жінки є додатковою психологічно травмуючою обставиною. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial