Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

До суду 27.01.2021 року надійшла позовна заява від представника позивачів [PERSON] , яка діє на підставі ордерів в інтересах [PERSON] та [PERSON] , про визначення по ј розміру часток у праві спільної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 27.01.2021 року вказана позовна заява розподілена судді К.С. Садовському. В обґрунтування позовних вимог, представник позивачів посилається на те, що Згідно Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 15 листопада 2004 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управлінням економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 70,0 кв.м. В свідоцтві про право власності на дану квартиру не вказані частки співвласників, а лише зазначено, що квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] , які були співвласниками зазначеної квартири. Спадщину [PERSON] прийняла та оформила позивачка [PERSON] (жінка спадкодавця), а спадщина [PERSON] спадкоємцями до цього часу не оформлена, тому позивачі у даний час не можуть вільно розпоряджатися належною їм нерухомістю, тому як частки позивачів в спільній сумісній власності добровільно, без вирішення цього питання в суді, за згодою всіх співвласників, визначити не можливо. На підставі викладеного позивачі звернулись до суду з даним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2021 року було відкрито провадження по даній справі та призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Відповідачі та третя особа своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та правом подачі заяв по суті не скористались. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.04.2021 року зобов`язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Онищенко Світлану Володимирівну надати суду відомості про те, чи звертався хто-небудь із заявами про прийняття спадщини або відмовою від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та чи видавалось свідоцтво про право на спадщину, а також надати суду належним чином засвідчену копію спадкової справи копію спадкової справи № 3/2017, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.06.2021 було закрито підготовче провадження, а справа призначена до судового розгляду по суті. Від відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , надійшла до суду заява від 24.06.2021 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вільховим Р.М., зареєстровано в реєстрі під № 398, у якій вона просила справу розглядати за її відсутності, повідомила суду що має малолітню дитину, просила врахувати ризики розповсюдження коронавірусної інфекції, а тому повідомила що не може бути присутньою на судових засіданнях по даній справі, просила позовну заяву позивачів задовольнити в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] та діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , 24.03.2021 року надійшла до суду заява, яка посвідчена нотаріусом Суязовою І.В. Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ, в якій вона просила проводити розгляд справи за її відсутності у зв`язку з перебуванням на території РФ, позовні вимоги позивачів просить задовольнити в повному обсязі. У судове засідання позивач не з`явилась, 09.08.2021 року представник позивачів адвокат Вільхова Світлана Володимирівна надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, посилається ст. 41 Конституції України, відповідно до приписів якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Крім того посилається на ст. 357 ЦК України, відповідно до якої частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі з урахуванням досліджених судом доказів по справі та позиції відповідачів [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах їх дітей та просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Від третьої особи приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Онищенко С.В. надійшло до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, та судове рішення просила ухвалити на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 15 листопада 2004 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управлінням економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15.11.2004 року, записано у реєстрову книгу за №П-2-31707. Таким чином, суду доведено, що частки кожного зі співвласників квартири по [ADDRESS] , на момент її приватизації, були рівними, тобто кожен зі співвласників, зазначений у свідоцтві про право власності на житло, видане 15 листопада 2004 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управлінням економіки та комунального майна Виконавчого комітету, набули право власності на ј частку зазначеної квартири. В свідоцтві про право власності на дану квартиру не вказані долі співвласників, а лише зазначено, що квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. [INFO] помер [PERSON] , який був співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В., видано Свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа № 07/2016, зареєстровано в реєстрі за № 4293) на 1/4 частки у праві спільної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який був співвласником зазначеної квартири. Як вбачається з матеріалів спадкової справи із заявою про прийняття спадщини, у встановлений законодавством термін до приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Онищенко С.В., звернулись: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в особі законних представників на підставі чого була заведена спадкова справа 3/2017; також звернулася мати спадкодавця, [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2019 року по справі №640/9009/19, яке набуло законної сили, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/28 частину квартири [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачене набуття права власності на підставах, не заборонених законом. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно вимог статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 статті 369 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Конституцією України (ст.41) та ст. 1Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», де закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у п.17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Позивачі не вимагають компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовна заява представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Вільхової Світлани Володимирівни до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Онищенко Світлани Володимирівни, про визначення часток у праві спільної власності на квартиру, - підлягає задоволенню, встановивши, що частки співвласників, у праві спільної сумісної власності складають по ј кожному на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , визначивши, що ј частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та ј частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] .

Outcome: approved