Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 28.03.2017 року звернулась [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , із вимогами про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] з виділенням\~ позивачам в особисте користування\~ кімнату, що позначена\~ в технічній документації на квартиру\~ [ADDRESS] , та виділення\~ [PERSON] \~ в особисте\~ користування\~ кімнату, що позначена\~ в технічній документації на квартиру [ADDRESS] , та лоджію площею 1,8 кв.м; з залишенням у спільному користуванні кухні площею 9,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, коридору площею 12,2 кв.м, комори площею 3,2 кв.м, вбудованої шафи площею 0,5 кв.м, а також вселення позивачів у зазначену квартиру (а/с 2). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 1/3 частина спірної квартири, придбана у період шлюбу та є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , а також 2/3 частини зазначеної квартири належать [PERSON] , однак відповідач фактично чинить перешкоди у користуванні даної квартирою позивачкам, порушуючи їх права на користування своєю власністю. Ухвалою 10.04.2017 року судом було відкрито провадження у справі (а/с 24). У зв`язку із розглядом іншого спору між [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу та визнання права власності , ухвалою суду від 19.09.2017 року було зупинено провадження у даної справі до розгляду цивільної справи №520/9294/17 (а/с 44). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2019 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07.10.2020 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та за позивачкою визнано право власності на 1\\6 частину квартири [ADDRESS] ( а/с 67,71). Постановою Верховного Суду від 26.11.2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про визнання права власності відмовлено. Ухвалою суду\~від 12.01.2021\~року було\~поновлено провадження\~у справі\~у порядку\~загального позовного\~провадження (а/с\~63). Під час підготовчого провадження, на підставі заяв відповідача та його представника були перенесені підготовчі провадження 08.02.2021року, 17.03.2021 року, 16..06.2021 року, 14.07.2021 року. У зв`язку із тривалістю проведення підготовчого провадження, ухвалою від 14.06.2021 року, підготовче провадження було закрито із призначенням розгляду справи по суті (а/с 125). У судове засідання 20.10.2021 року відповідач, та його представник не з`явились, відповідач надав заяву про відкладення розгляду справи. Відзиву на позов, заяв про продовження процесуального строку на надання відзиву, клопотань про витребування або забезпечення доказів від відповідача під час підготовчого провадження не надходило. Від представника позивачів 12.05.2021 року надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутністю ( а/с 101). Від представника третьої особи органу опіки та піклування київської районної адміністрації 08.02.2021 року надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої дитини ( а/с 84). Під час розгляду цивільної справі №520/9294/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, судом було встановлені наступні обставини, яка визначені у рішенні суду від 28.09.2019 року. 19.06.2010 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №253, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 02.03.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області. [INFO] у шлюбі народилась [PERSON] , актовий запис №1206 відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. 27.04.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М., [PERSON] передає у власність покупцям, а покупці приймають майно в наступних частках: в 2/3 частках [PERSON] , в 1/3 частці [PERSON] , і сплачують за нього оговорену грошову суму. Квартира [ADDRESS] , яка відчужується за даним договором, в цілому складається з двох житлових кімнат загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м. Квартира належить продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бєлостоцької М.Л. 18.07.2009 року, реєстровий №834, зареєстрованого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» номер запису 301 в книзі: 721пр-111 від 24.07.2009 року. При цьому з матеріалів справи вбачається, що продавець квартири [PERSON] є сестрою відповідача [PERSON] , про що суду надані відповідні свідоцтва про народження та про укладення шлюбу. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.06.2017 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Вищевказаним рішенням суду від 28.09.2019 року було визнано за [PERSON] право власності на 1\\6 частину квартири [ADDRESS] . Обставини справи яки встановлені рішенням суду у цивільної справі, яке набрало законної сили, не потребують додаткового доказування у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із захистом права власності та встановлення порядку користування спільним частковим майном визначено цивільним кодексом України ( надалі ЦК України). Частиною першою\~статті 383\~ЦК України\~також як\~і статтею\~150\~Житлового кодексу\~ УРСР\~закріплено положення,\~відповідно до\~яких громадяни,\~що мають\~у приватній\~власності будинок\~(частину\~будинку),\~квартиру,\~користуються ним\~(нею)\~для особистого\~проживання і\~проживання членів\~їх сімей\~та інших\~осіб.\~Відповідно до\~статті 321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні.\~Особа може\~бути позбавлена\~права власності\~або обмежена\~у його\~здійсненні лише\~у випадках\~і в\~порядку,\~встановлених законом.\~Примусове відчуження\~об`єктів\~права власності\~може бути\~застосоване лише\~як виняток\~з мотивів\~суспільної необхідності\~на підставі\~і в\~порядку,\~встановлених законом,\~та за\~умови попереднього\~і повного\~відшкодування їх\~вартості,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою статті\~353\~цього Кодексу.\~Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд,\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону.\~При здійсненні\~своїх прав\~та виконанні\~обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства.\~ Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , відповідно до умов договору купівлі-продажу від 27.04.2016 року, за змістом якого [PERSON] належить на праві власності 2/3 частини квартири, та рішення суду від 28.09.2019 року по справі №520/9294/17 яким [PERSON] визнана власником 1\\6 частини даної квартири. Як співвласники квартири позивачі мають право користуватися нею для особистого проживання. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Верховним Судом у постанові від 18.03.2020 року по справі №405/3475/15ц визначена наступна правова позиція яка стосуються аналогічних правовідносини: «Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15». Таким чином встановивши факт того що позивачі є співвласниками квартири, наявність лише одного запропонованого варіанту встановлення порядку користування спільним майном (квартирою ), при відсутності альтернативних пропозицій від відповідача, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Верховний Суд, згідно правового висновку викладеному у постанові від 01.10.2020 року по справі 3361/8331/18, визначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. У даному випадку суд, враховуючи обізнаність про поновлення огляду справи стороною позивача що найменше з 02.02.2021 року ( перша заява про відкладення ) та при наявності представника (а/с 94 заява від 12.05.2021 року в інтересах відповідача адвоката Друганової В.А.), з яким у подальшому 07.06.2021 року було розірвано договір, відсутність жодної заяви по суті справи ( відзиву, пояснень, клопотань про витребування або забезпечення доказів ) , свідчить про свідомість небажання відповідача приймати участь у судових засіданнях, а матеріали справи , на думку суду, є достатніми для розгляду справи та ухвалення рішення , приходить до висновку про розгляд справи без присутності відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved