Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

До суду в жовтні 2013 року звернулася [PERSON] з позовною заявою, яку в подальшому уточнила та просила визнати недійсним правочин продажу транспортного засобу DODGE NITRO, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] , VOLKSWAGEN Т4, державний номер [NUMBER] 2000 року випуску ,двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] та причіп KNAUS 530, державний номер [NUMBER], 1973 року випуску , шасі -[NUMBER] недійсними, повернути сторони у первісний стан та перереєструвати транспортні засоби на попереднього власника [PERSON] , стягнути судові витрати . Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що [PERSON] без її згоди вчинив дії щодо спільно нажитого вищезазначеного майна подружжя, шляхом продажу транспорту 10 серпня 2012 року своїй матері [PERSON], але при цьому безперешкодно користувався зазначеним транспортним засобом, і як видно з оголошень в засобах масової інформації займався продажем зазначеного майно, розпоряджався майном на власний розсуд, відповідно реєстрація прав власності за своєю матір'ю [PERSON] відбувалась без настання реальних правових наслідків. Тобто, відповідач фактично не відчужив майно, а воно залишилося у його володінні та користуванні, оскільки покупець [PERSON] - його мати. Тому, є всі підстави щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, оскільки відповідно до ст..234 ЦК України є фіктивним, тобто таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. На момент вже фактично припинених стосунків та ведення спільного господарства між подружжям [PERSON] продав майно, знаючи про те, що автомобіль є спільним майном подружжя, тим самим сприяв своїми діями порушенню її прав, як співвласника, вчинивши протиправний правочин. Такими діями [PERSON] порушив права [PERSON], як співвласника, позбавивши права на можливість користування майном, яке придбавалось у шлюбі, було спільною сумісною власністю, на даний період часу є предметом спору та поділу, та на відчуження якого [PERSON] не давала згоди. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Представник відповідачів проти позовних вимог заперечував, надав суду усні та письмові пояснення, відповідно до яких вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими, задоволенню не підлягають, договорів купівлі- продажу щодо спірного рухомого майна не було. Представник третьої особи у судовому засіданні не був присутній, заперечень не направив. Заслухавши представників сторін у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про шлюб від 24.07.1993 року (а.с. 16) між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який у встановленому законом порядку розірвано у квітні 2013 року , що сторони не заперечували. Як видно з копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, [PERSON] придбав автомобіль DODGE NITRO, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] 07.10.2010 року, згідно довідки-рахунку від 14.04.2010 року та 10.08.2012 року, згідно витягу ( а.с. 9) його знято з обліку в комісійний магазин, за повідомлення Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району ( а.с.41) проданий на підставі довідки - рахунку ДПІ 459621 від 10.08.2012 року, виданої ТОВ «Д.І.О. -ТРЕЙДЕР ІНТЕРНАЦІОНАЛ» . На підтвердження позовних вимог позивачем надано витяг( а.с. 9) , з якого вбачається, що стосовно спірного рухомого майна були вчинені наступні операції: DODGE NITRO, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] - зняття з обліку у комісійний магазин 10.08.2012 року, VOLKSWAGEN Т4, державний номер [NUMBER] 2000 року випуску ,двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] - зняття з обліку у комісійний магазин 18.09.2012 року, причіп KNAUS 530, державний номер [NUMBER], 1973 року випуску , шасі -[NUMBER] - зняття з обліку у комісійний магазин 24.10.2012 року. Станом на 15.04.2013 року ( а.с.а.с. 52-54) вказані транспортні засоби, згідно інформації з Інтернет-ресурсів, пропонуються для придбання. Так, згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Разом з тим, законодавством передбачено спеціальний порядок реєстрації транспортних засобів. Так, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції Згідно із п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби та інше. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Укладення договору купівлі-продажу автомобіля не передбачає обов'язкового його нотаріального посвідчення та не передбачає надання письмової згоди подружжя, її відсутність не є перешкодою для реєстрації автомашини у відповідності з вищевказаним Порядком. Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого шасі постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, визначено, що довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів. За таких обставин, суд дійшов висновку що довідка-рахунок не є договором купівлі-продажу, оскільки не містить істотних умов договору, які є необхідними для договорів даного виду, яку просив визнати недійсною позивач та по своїй суті не є правочином, а є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу. В позовній заяві зазначено, що оспорювані договори купівлі-продажу видані на підставі довідок-рахунків, що є незрозумілим, оскільки згідно чинного законодавства України довідка-рахунок видається на підставі договору купівлі-продажу, а не навпаки. Позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки доказів в підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля позивачем не надано. Згідно ч.1 ст. 638 договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. Оскільки інших доказів, передбачених законом, переходу права власності на автомобіль від відповідача [PERSON] до відповідача [PERSON], позивачем у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається із досліджених документів, долучених до матеріалів справи, між відповідачами [PERSON] та [PERSON] правочину - договору купівлі-продажу автомобілів, визнати який недійсним просить позивач, не існує, а отже, позов не може бути задоволений. Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача, надані в обґрунтування фіктивності правочину, і відповідно до вимог ст. 60 ЦП К України не є належними доказами. Так, у позовній заяві позивач просить суд відновити становище, яке існувало до порушення її права, просить застосувати реституцію, як спосіб захисту цивільного права, яка, згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р., застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України і відносить їх на рахунок позивача.

Outcome: dismissed