Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 квітня 2016 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (а. с. 3-4). В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у позовній заяві посилався на те, що між ним та відповідачем 28 жовтня 2014 був укладений договір № 2055622 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий», строком на 6 місяців. На виконання умов вказаного договору, позивач передав, а відповідач прийняв на Вкладний рахунок наступний банківський метал: золото 999,9 проби, загальною вагою 559,66 грам, (17,99 трійських унцій золота), валюта вкладу золото; строк вкладу з 28 жовтня 2014 року по 28 квітня 2015 року. Одночасно з передачею цінностей позивач подав відповідачу заяву про відмову від автоматичного продовження строку депозиту. Строк депозиту сплинув 28 квітня 2015 року. Після спливу строку депозиту, відповідно до умов договору, позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням отримання готівкою вклад та нараховані проценти по ньому. Станом на 11 квітня 2015 року сума вкладу та проценти по ньому позивачу не виплачені. Відповіддю уповноваженої особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] від 13 січня 2016 року за вих.. №22-7-327, повідомлено, що кредиторські вимоги позивача включені до сьомої черги на суму 451 447 гривень 52 копійки. У звязку із зазначеним [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором № 2055622 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий» від 28 жовтня 2014 року, в національній валюті у сумі 569\~434,95 грн., суму нарахованих процентів в розмірі 1 % річних 8 541,52 грн.; три відсотки річних від суми боргу у розмірі 16 334,20 грн.; суму інфляційного збільшення заборгованості 28 630,24 грн., а всього: стягнути грошових коштів на загальну суму 622\~940,91 грн. Від представника інтересів позивача до суд надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує, просила суд задовольнити їх у повному обсязі (а. с. 45). Від представника інтересів відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову як у необґрунтованому та розглянути дану цивільну справи без участі представника відповідача (а. с. 32-35). Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, судом встановлені наступні факти. Між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Надра» 28 жовтня 2014 був укладений договір № 2055622 строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий», строком на 6 місяців, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок наступний банківський метал: золото 999,9 проби, загальною вагою 559,66 грам, (17,99 трійських унцій золота). Строк вкладу з 28 жовтня 2014 року по 28 квітня 2015 року; відсоткова ставка 1% річних (а. с. 5). Одночасно позивач написав заяву про відмову від автоматичного продовження строку депозиту (а. с. 6). Факт належного виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору підтверджується квитанцією № 9194 від 29 жовтня 2014 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а. с. 7). Листом уповноваженої особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] від 13 січня 2016 року за вих. №22-7-327, повідомлено, що кредиторські вимоги позивача включені до сьомої черги на суму 451\~447,52 грн. (а. с. 9, 36-38). Відповідно до розрахунку, зазначеного позивачем у позовній заяві, станом на 11 квітня 2016 року сума вкладу із розрахунку до офіційного курсу НБУ складає: 17,99 (унцій) х 31652,86 грн (курс НБУ) = 569434,95 грн. Таким чином, сума нарахованих процентів в розмірі 1 % річних складає 8541,52 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який встановлений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 1074 Цивільного кодексу України передбачено що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі, коли у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термі). Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача в частині стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу в національній валюті, що становить 569\~434,95 грн. та нарахованих за вкладом відсотків у розмірі 1%, що складає 8\~541,52 грн., оскільки відмовляючись повернути вклад, який належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 3-х% річних у розмірі 28\~630,24 грн. та інфляційних втрат у розмірі 16\~334,20 грн. у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом суд вважає за можливе задовольнити позов і в цій частині, виходячи з того, що строк депозиту сплинув 28 квітня 2015 року, сукупний індекс інфляції з травня 2015 по лютий 2016 року становить 105,028%, сума боргу 598\~065,19 грн., кількість днів прострочки 349. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 6229,41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved