Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району, про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів. Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач мають спільну дитину - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Шлюбні відносини між сторонами припинено у 2017 році. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року у справі №334/531/17 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини усіх доходів щомісячно. Рішення про стягнення аліментів не виконується. Спілкування відповідача з дитиною припинено, відповідач долею дитини не цікавиться, не займається його вихованням, не проявляє батьківської уваги та турботи, не піклується про стан здоров`я сина. Позивачка вказує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться успіхами сина. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , змінити розмір аліментів з ј частин усіх доходів відповідача на 1/3 частини доходу щомісячно . У судовому засіданні позивачка підтримала позов, наполягає на задоволені позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи за його відсутності або відкладення справи не надходило. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.280 ЦПК України розглянути справу заочно. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити з наступних підстав. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі свідоцтвом про народження відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2017 року у справі №334/531/17 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини усіх доходів щомісячно. Згідно довідками про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до довідки КЗ «ЦПМСД №9» на дільниці №18 педіатричної амбулаторії №10 за адресою: [ADDRESS] спостерігається дитина [PERSON] , дитина відвідує медичний заклад разом з матір`ю, батько при оглядах дитини присутній не був. Довідкою про неотримання аліментів встановлено, що станом на 31.01.2018 року [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] на утримання дитини. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої дитини, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач життям дитини не цікавиться, матеріально не допомагає, має заборгованість по сплаті аліментів, дитину не відвідує, не спілкується з нею, не піклується про фізичний і духовний розвиток. За таких обставин позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір`ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачка продовжує перебувати у відпустці по догляду за дитиною, суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів на утримання дитини на 1/3 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, оскільки дана сума є достатньою для дитини відповідного віку на момент прийняття рішення судом. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позову про зміну розміру стягнення аліментів підлягають задоволенню. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Питання про судові витрати вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved