Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Громадської організації «Батьківська ініціатива м. Хмельницького» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення № 10 від 27.05.2019 р., поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за дні вимушеного прогулу в сумі 108 000 грн. та моральної шкоди в сумі 77 456 грн. 87 коп. Позов мотивує тим, що з 15.02.2019 року по 27.05.2019 року перебував на посаді юрисконсульта у громадській організації «Батьківська ініціатива міста Хмельницького». На підставі наказу № 10 від 27.05.2019 р.,його було звільнено з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, позивач вважає даний наказ незаконним, вважає що таким чином було грубо порушено його права, в наслідок чого він змушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити з наведених підстав. В судовому засіданні представники відповідача проти задоволення позову заперечили в повному обсязі, вважають його безпідставним, вказують що позивач був відсутній на робочому місці 11.05.2019 року, 16.05.2019 року без поважних причин, а тому наказ про звільнення є законним та обґрунтованим. 02.08.2019 року відповідачем надано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. Позивачем заявлялось клопотання про допит свідка, яке судом задоволено. 30.09.2019 року позивачем надано відповідь на відзив. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши надані докази та матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Судом встановлено, що [PERSON] з 15.02.2019 року по 27.05.2019 року перебував на посаді юрисконсульта у громадській організації «Батьківська ініціатива міста Хмельницького». На підставі наказу № 10 від 27.05.2019 р., його було звільнено з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини. Копія наказу додається. Позивач вважає даний наказ незаконним. Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2019 року було видано наказ №7 від 11.05.2019 року про створення комісії у зв`язку із фактом відсутності на робочому місці в результаті чого було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин. 16.05.2019 року було видано наказ №8 від 16.05.2019 року про створення комісії у зв`язку із фактом відсутності на робочому місці в результаті чого було складено акт про відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин. Позивачу надсилались повідомлення про надання письмових пояснень щодо причин невиходу на роботу. 27.05.25019 року було видано наказ №10 про звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин, з яким позивача було ознайомлено під підпис, а також позивачу було виплачено компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки. Відповідно до ст. 148 КЗпП, дисциплiнарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного мiсяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звiльнення працiвника вiд роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатнiстю або перебування його у вiдпустцi. Дисциплiнарне стягнення не може бути накладене пiзнiше шести мiсяцiв з дня вчинення проступку. Відповідно до ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до висновків Верховного суду від 31.10.2002 року у справі №6-1000кс02), крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із передбачених ст. 27 ЦПК. При цьому відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а й показаннями свідків та іншими доказами. З врахуванням всіх обставин справи, норм чинного законодавства, суд критично оцінює пояснення позивача про те, що 16.05.2019 року він себе погано почував і зранку його з роботи забрав син, оскільки дані обставини не підтверджені жодними доказами, ні показаннями свідків ні іншими доказами, отже, з`ясувати стан здоров`я позивача 16.05.2019 року як підставу для визначення поважності причин відсутності на роботі не вбачається за можливе. До того ж, листок непрацездатності [PERSON] було відкрито лише з 17.05.2019 року. Твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з наказом про перенесення вихідних днів, а тому не знав про те, що субота, 11.05.2019 року, є робочим днем, суд також оцінює критично, оскільки про дану інформацію було відомо всім працівникам і ті обставини, що про це не знав лише [PERSON] , нічим не підтверджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , показали суду, що [PERSON] дійсно був відсутній на робочому місці 11.05.2019 року та 16.05.2019 року. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено ті обставини, що 11.05.2019 року та 16.05.2019 року він був відсутнім на робочому місці з поважних причин, а тому відсутні підстави для визнання наказу №10 від 27.05.2019 року про звільнення [PERSON] за прогул без поважної причини - незаконним. Відповідно не підлягають до задоволення і вимоги про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за дні вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Outcome: dismissed