Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява [PERSON] про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 грудня 2014 року по справі №1832/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 1 285 690,08 грн. та 10 960,29 грн. третейського збору. Обгрунтовуючи вимоги тим, що його не було повідомлено про розгляд справи у третейському суді, у зв»язку з чим порушено його право на судовий захист та можливість надавати докази, даний спір не підлягав розгляду третейським судом, оскільки не підсудний третейському суду, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів». У судове засідання [PERSON] не з'явився, направив до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутність та задоволення заяви про скасування рішення третейського суду. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Броварський М.Є., у судовому засіданні заперечував проти задоволення даної заяви посилаючись на те, що учасники третейського розгляду належним чином повідомлялись про день, час та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, вважав хибним твердження заявника про непідвідомчість Постійно діючому Третейському суду при Асоціації українських банків розглянутої ним справи, так як умовами кредитного договору укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] передбачено вирішення спорів вказаним третейським судом. З огляду на зазначене у задоволенні заяви просив відмовити. Суд, заслухавши думку представника Броварського М.Є., вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали третейської справи, оцінивши наявні у справі докази, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 грудня 2014 року по справі №1832/14 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 2007/669-19/34 від 01.06.2007 року в сумі 1 285 690,08 грн. та 10 960,29 грн. третейського збору. Відповідно до п. 6.2 Договору кредиту № 2007/669-19/34 від 01.06.2007 року укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] передбачено, що: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони керуються ст. 5 Закону України «Про третейські суди» та домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Білоконем Ю.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків…». Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами. Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже, на момент ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 19 грудня 2014 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Частиною 6 ст. 389-4 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право або постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін або постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду. Відповідно ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-64цс15 від 20.05.2015 року, Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнив пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). У постанові Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015р. викладена правова позиція щодо непідвідомчості спорів за позовами банків про стягнення заборгованості за кредитними договорами із споживачами банківських послуг третейським судам. За ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча. У зв'язку із вище викладеним, суд вважає обґрунтованою заяву [PERSON], щодо скасування рішення третейського суду, оскільки справа не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Outcome: approved