Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а відповідач є батьком дитини. Відповідач ухиляться від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, не цікавиться її життям, не відвідує дитину вдома, у школі. Не утримує дитину матеріально, зокрема не сплачує аліменти на її утримання, розмір яких було визначено рішенням Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 23 квітня 2012 року, станом на 17 травня 2018 року заборгованість за аліментами склала 66003,50 грн. Орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] оскільки батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться розвитком, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові, проти заочного розгляду не заперечувала. Представник Органу опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району Максименко Ю.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON], посилаючись на обставини викладені у відповідному висновку. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 13.12.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис №967 від 20.10.2010 року). [PERSON] разом із малолітнім [PERSON], [INFO] з 15.01.2018 р. мають зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщених осіб за адресою: [ADDRESS]., що підтверджується довідками УПСЗН Запорізької міської ради по Олександрівському району від 15 січня 2018 р. за № 718; № 0000457003, а також довідкою про склад родини ОСМД «Медік - 5». Відповідно до довідки Запорізького академічного ліцею Запорізької міської ради від 25.05.2018 року за № 081 [PERSON], 2010 р.н. навчається у 1-А класі Запорізького академічного ліцею. Учень проживає з матір'ю [PERSON] Мама самостійно займається вихованням дитини, піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання. Батько жодного разу не приходив до школи, на батьківські збори, з вчителями не спілкувався. Згідно з відомостями КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради від 05.06.2018 р. за № 1023/01-11 дитина [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], знаходиться під наглядом в територіальному центрі з 03.12.2013 р. [PERSON] до лікаря супроводжує мати - [PERSON], яка займається обстеженням, лікуванням, вакцинацією та оздоровленням дитини. З акту обстеження умов проживання від 14.06.2018 р., складеного спеціалістами відділу по Олександрівському району СЦСД ЗМР Максименко Ю.В., [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 30.05.2018 р., вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]., умови проживання задовільні. Разом із [PERSON] та дитиною [PERSON], 2010р.н., проживає вітчим дитини [PERSON], 1990 р.н. Зі слів матері [PERSON] стосунки в родинні теплі. На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 23 квітня 2012 року у цивільній справі № 2/0552/907/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.02.2012 р. та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання від 17.05.2018 р., наданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби міста Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, станом на 17.05.2018 р. загальна заборгованість з виплати аліментів складає 66003,50 грн. Відповідач [PERSON], [INFO]. уродженець м. Макіївки Донецької області, мав останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні була заслухана думка дитини - [PERSON], [INFO] з приводу вказаного спору. Так, [PERSON] повідомив про те, що батька [PERSON] не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що вона знайома з позивачем з 2013 року. Коли вони проживали у м. Макіївка зустрічалися не часто, проте в м. Запоріжжя зустрічаються регулярно. Відповідача [PERSON] не бачила жодного разу. Дитина називає батьком вітчима. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що вона з позивачем знайома лише 3 роки, часто відвідує її за місцем її проживання, дитину бачить майже кожного дня. [PERSON] не бачила жодного разу. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, та не утримує її та ухиляється від сплати аліментів. А отже, інтересам дитини відповідатиме позбавлення [PERSON], [INFO], громадянина України, батьківських прав щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved