Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області звернувся [PERSON] (надалі Позивача) з позовною заявою до [PERSON] (надалі Відповідач), в якій зазначає, що 12 січня 2018 року, між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого останній отримав 10000,00 гривень з умовою їх повернення до 31 січня 2018 року. Договір укладений у письмовій формі у вигляді розписки. Однак, до зазначеного строку суму боргу відповідач не повернув. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10000 гривень 00 копійок. В судове засідання позивач не з'явився надав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, просить також стягнути з Відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до приписів ст.131 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надав. Враховуючи приписи ст.ст. 223, 280 ЦПК України,\~суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у ній доказів\~за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідачів не перешкоджає постановленню заочного рішення. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку: Згідно ст.16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини. Так, судом встановлено, що 12.01.2018 року [PERSON] (відповідачем по справі) було написано розписку про те, що ним у [PERSON] (позивача по справі) було взято у борг грошові кошти в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень 00 копійок з зазначенням дати повернення позичених грошових коштів 31.01.2018 рік (а.с.3). Надана Позивачем на підтвердження факту виникнення між ним та Відповідачем грошового зобовязання розписки в оригіналі, є письмовим доказом, копія якої долучена до матеріалів справи, що відповідає положенням ст.76 ЦПК України. Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже судом встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно було укладено договір позики. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року. Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. На час розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази того, що сума позики Відповідачем повністю або частково повернута Позивачу З наявних у суду доказів вбачається, що Відповідачем не виконано зобовязань за договором позики яким, в даному випадку, є боргова розписка, у строк та порядок нею передбачений, а отже, суду Позивачем доведено, належними та допустимими доказами, факт невиконання Відповідачем своїх зобовязань за договором позики. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення з Відповідача на його користь Позивача заборгованості за договором позики від 12.01.2018 року в розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень 00 копійок є обґрунтованими, підтверджені наданими доказами, не спростовані відповідачем, у звязку з чим підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного: Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резулятивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно квитанції від 29.03.2018 року позивачем було сплачено 5000 гривень за юридичні послуги. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Враховуючи зазначене, вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача витрат за правничі послуги підлягають задоволенню. Крім того, Позивачем по справі, при зверненні до суду з позовною заявою 02.03.2018 року, не було сплачено судовий збір при зверненні до суду у звязку з тим, що його звільнено від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи що вимоги Позивача задоволено та приписи ч.6 ст.141 ЦПК України, з Відповідача, на користь держави, підлягає стягненню розмір сурового збору, який з урахуванням п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI зі змінами, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», становить суму 1762 гривні 00 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved