Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду у лютому 2017 року звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого 26.02.2016 року. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14.09.2015 року по день його смерті 26.02.2016 року. Мати чоловіка [PERSON] померла 29.12.2014 року та після своєї смерті залишила спадщину, яка складається зжитлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Донецька область. Словянський район, смт. Билбасівка, вул.. Залізнична,233, а саме: житловий будинок А-1 загальною площею 60,8 кв.м, житловою площею 38,7 кв.м, альтанка Б, літня кухня В, сарай Г, вбиральня Д, льох Е, огорожа №1,№2, колодязь № 3, а також з земельної ділянки площею 6,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1424255600:01:000:0031, розташовану на території Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області. Остання залишила на імя чоловіка заповіт. [PERSON] після смерті матері прийняв спадщину, оскільки на момент її смерті проживав разом з нею за однією адресою, але не оформив спадкові права та не зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку та жилий будинок. 26.02.2016 року чоловік позивача [PERSON] помер, позивач є спадкоємцем першої черги та в установлений законом строк прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Постановою нотаріуса від 06.12.2016 року її відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що майно не зареєстровано за чоловіком на праві власності. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем другої черги та рідним братом померлого, який успадкував ? частку спірного житлового будинку та земельної ділянки як особа, яка має право на обовязкову частку у спадковому майні. Просить суд: -визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) право власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Донецька область. Словянський район, смт. Билбасівка, вул.. Залізнична,233, а саме: житловий будинок А-1 загальною площею 60,8 кв.м, житловою площею 38,7 кв.м, альтанка Б, літня кухня В, сарай Г, вбиральня Д, льох Е, огорожа №1,№2, колодязь № 3, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 26.02.2016 року; -визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) право власності на ? частки земельної ділянки площею 6,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1424255600:01:000:0031, розташовану на території Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 26.02.2016 року. Позивач та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог, навели доводи, тотожні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю, прохала у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що відповідач є її рідним батьком та рідним братом померлого [PERSON] Спадкове майно у виді жилого будинку та земельної ділянки належало її бабусі [PERSON], яка за заповітом залишила сину [PERSON], який з нею проживав разом до дня її смерті. Позивач [PERSON] також проживала з померлою [PERSON] та [PERSON] з 2011 року, перебувала у шлюбі з [PERSON], але вони вели аморальний спосіб життя, зловживали спиртними напоями. Її батько [PERSON] отримав у спадщину після смерті бабусі ? частку жилого будинку та земельної ділянки. З листопада 2016 року цим будинком користується представник відповідача зі своєю родиною. Вважає позивача такою, що не має права на спадкування через аморальну поведінку стосовно свого чоловіка та його матері. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності від 16.01.1989 року, виданого Словянським рай комунгоспом, належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Донецька область. Словянський район, смт. Билбасівка, вул. Залізнична,233, а саме: житловий будинок А-1 загальною площею 60,8 кв.м, житловою площею 38,7 кв.м, альтанка Б, літня кухня В, сарай Г, вбиральня Д, льох Е, огорожа №1,№2, колодязь № 3, що підтверджено довідкою КП «БТІ м. Словянська від 24.11.2016 року (а. с. 7-8,114) Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДН № 140313 від 14.03.2005 року [PERSON] належала земельна ділянка площею 6,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1424255600:01:000:0031, розташована на території Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області (а. с. 9-11,117) [PERSON] 23.02.2004 року на випадок своєї смерті зробила заповіт, відповідно до якого заповіла на випадок своєї смерті усе належне її майно своєму сину [PERSON] (а. с. 51,111) У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України [PERSON] померла 29.12.2014 року (а. с. 14). З матеріалів спадкової справи №141/2015 після смерті [PERSON], заведеної Другою Словянською ДНК, вбачається, що син спадкодавця [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини як особа, яка має право на обовязкову частку у спадщині як непрацездатна особа, 17.07.2015 року [PERSON] отримав свідоцтва про право власності на ? частку спірного жилого будинку та земельної ділянки ( № в реєстрі 318,319) (а. с. 105-120) На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом з нею проживав та був зареєстрований [PERSON], що підтверджено актом від 06.06.2016 року, копією домової книги, довідкою Билбасівської селищної ради від 17.06.2015 року № 02-41/1128 (а. с. 18,110) Відповідно до правової позиції, викладеної у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно», що входить до складу спадщини, і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], але при житті не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. 26 лютого 2016 року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть [PERSON] І-НО № 942981, виданим 21.04.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Словянському району Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а. с. 12). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Другої Словянської ДНК 13.05.2016 року було заведено спадкову справу № 128/2016 за заявою дружини [PERSON] та заяви брата спадкодавця [PERSON] від 14.06.2016 року (а. с. 39-40). Постановою нотаріуса від 06.12.2016 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] з тих підстав, що за [PERSON] не було зареєстроване право власності на спадкове майно у виді житлового будинку та земельної ділянки. Постановою нотаріуса встановлено, що [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON] фактично прийняв, оскільки зареєстрований разом із спадкодавцем з 02.08.1982 року по день її смерті (а. с. 14). [PERSON] та позивач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [PERSON] І-НО № 436216, виданим виконкомом Билбасівської селищної ради Словянського району Донецької області (а. с. 6), а тому вона відповідно до приписів ст.. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Відповідач [PERSON] є рідним братом спадкодавця [PERSON] та відповідно до приписів ст. 1262 ЦК України віднесений до спадкоємців другої черги. Відповідач [PERSON] як інвалід третьої групи успадкував після смерті матері [PERSON] ? частку спірного житлового будинку та земельної ділянки як особа, яка має право на обовязкову частку у спадковому майні, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину 17.07.2015 року (а. с. 24-25,119-120). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків ( спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям). Ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права й обовязки спадкодавця, які не припинилися в момент його смерті. Згідно ст. 216 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20\\5 від 03.03.2004р., нотаріусові для одержання свідоцтва про право на спадщину необхідно надавати правовстановлюючий документ на імя спадкодавця й витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обовязком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі ( п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. В той же час, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи обґрунтованої відмови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (п. 24). Оскільки спадкодавцем [PERSON] при житті було прийнято спадщину у вигляді ? частки спірного жилого будинку та ? частки спірної земельної ділянки, але не було отримане свідоцтво про права власності за законом і не зареєстровано за ним право власності, позивач [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позову з мотивуванням, що вона вела аморальний спосіб життя, оскільки її померлий чоловік [PERSON] за заповітом фактично прийняв у спадщину спірні ? частки жилого будинку та земельної ділянки, позивач в установленому законом порядку не усунена від права на спадкування, є спадкоємцем першої черги. Факт реєстрації у спірному будинку членів сімї співвласника, а також складання [PERSON] заповіту на належну йому частку в спірному майні на іншу особу не є перешкодою для захисту спадкових прав позивача. Вартість спадкового майна визначена на підставі звіту № 35/04/17і та складає 42597,00 грн. ? частки жилого будинку № 233 по вул. Залізнична в смт. Билбасівка Словянського району, а також звіту про оцінку майна від 06.04.2017 року, згідно якого оціночна вартість ? частки земельної ділянки площею 6,71 га кадастровий номер 1424255600:01:000:0031) визначена як 90744,75 грн. (а. с. 68-103) Судом встановлено, що позивачем [PERSON] в установленому законом порядку прийнято спадщину після померлого 26.02.2016 року [PERSON] та позивач фактично стала власником спадкового майна за законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. За приписами ст. 88 ЦПК України стороні, на чию користь винесено судове рішення, стягуються з іншої сторони понесені та документально підтверджені судові витрати по справі. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір 640 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Під час судового розгляду було встановлено, що загальна вартість спадкового майна складає 133341,75 грн., тобто за позовом майнового характеру стягується судовий збір за ставкою 1% ціни позову, що дорівнює 1333,41 грн., недоплачена сума судового збору на користь держави складає 693 грн. 41 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved