Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позивач зазначає, що 08 червня 2019 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2019 року шлюбні відносини були фактично припинені, позивач та відповідачка проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом із відповідачкою. Позивач зазначає, що сплачує аліменти на утримання малолітнього сина та дружини. Крім цього регулярно надає матеріальну допомогу у вигляді дитячого одягу, інших предметів для дитини. Відповідачка перешкоджає у реалізації прав позивача як батька. Позивач активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але відповідачка на телефонні дзвінки не відповідає, коли позивач приїжджає до її подвір`я, то ніхто не виходить. За 2020 рік позивач бачив сина не більше 5 разів. Зустрічі з дитиною відбувалися в присутності відповідача. Тобто, відповідачка штучно створює перешкоди у спілкуванні з сином та прямо порушує норми сімейного законодавства та права позивача на участь у вихованні та спілкуванні з сином. Позивач має постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, власне житло; виконує і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки, бажає безперешкодно спілкуватися з дитиною, систематично бачити сина, мати можливість спільного відпочинку та брати участь в його вихованні. Крім того на прохання позивача дати можливість відвідати разом із сином його бабусь, відповідачка відмовилася, хоча позивач зазначав, що вона могла бути присутньою при цьому. Оскільки відповідачка проживає із матір`ю та бабою, з якими у позивача склалися неприязні стосунки, позивач просив не визначати місце проведення зустрічей за місцем проживання відповідача. Крім цього позивач просив встановити способи спілкування з дитиною без присутності матері. Зважаючи на викладені обставини, позивач просив зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні з сином та встановити спосіб участі позивача у вихованні дитини у вигляді: систематичних побачень з сином щосереди з 10.00 до 15.00 та щонеділі з 10.00 до 15.00 за місцем проживання позивача, не обмежуючи проведення цих побачень виключно цим місцем, за відсутності матері дитини [PERSON] та не за місцем її проживання; безперешкодного проведення відпустки з дитиною без участі [PERSON] щороку у літній період строком на 14 діб; безперешкодної участі у спільному святкуванні дня народження сина (з можливою участю інших осіб) кожного року [INFO] з 08 годин 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; безперешкодної участі у спільному святкування державних свят України - на кожне державне свято України з 08 години 00 хвилин до 22 години 00 хвилин; самостійного святкування з сином незалежно від його віку та встановленого судом графіка протягом чотирьох годин у день народження батька ( [INFO] кожного року) Новий рік (31 грудня), Різдво Христове (7 січня), Пасху (Великдень), Трійцю. Ухвалою судді від 01.02.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 15 березня 2021 року. 09 березня 2021 року до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] , в якому вона позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Зазначала, що позивач не звертався до органу опіки та піклування Решетилівської міської ради із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] . До матеріалів позовної заяви не долучено Акт перевірки житлово - побутових та санітарно - гігієнічних умов проживання позивача, характеристики з місця проживання та роботи, акти, довідки про склад сім`ї [PERSON] , довідки про стан здоров`я його та членів його сім`ї. [PERSON] не перешкоджає [PERSON] спілкуватися з сином. В добровільному порядку за угодою з [PERSON] та погодженням з органом опіки та піклування Решетилівської міської ради вважає за можливе встановити порядок спілкування сина з батьком до виповнення [PERSON] шести років виключно в присутності матері дитини [PERSON] за місцем її проживання кожної суботи місяця з 11.00 до 15.00, а в інший час за домовленістю батьків. Зазначає, що проведення зустрічей батька з сином без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між батьком і дитиною відсутній стійкий психологічний зв`язок і дитина, з огляду на її вік і тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача як батька. Після виповнення синові шести років та налагодження довірчих відносин спілкування батька з сином може відбуватись без присутності матері: день народження [PERSON] з 11.00 до 16.00, кожний парний рік; святкові дні кожен парний рік з 11.00. до 15.00 (а.с.40-44). Ухвалою суду від 15 березня 2021 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Виконавчий комітет Решетилівської міської ради як орган опіки та піклування і Службу у справах дітей Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладене на 08 квітня 2021 року. Підготовче провадження по справі було проведено 08 квітня 2021 року та призначено судовий розгляд справи на 25 травня 2021 року. У судовому засіданні 25 травня 2021 року позивач [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Чуй А.І. позов не визнали з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представниця третьої особи Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування, Гмиря Ю.А. підтримала наданий суду висновок виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування щодо встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні та спілкуванні з неюпідлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 08 червня 2019 року було укладено шлюб (а.с.10). Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 67). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2020 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.71-72). Відповідно до рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 06 березня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частки його заробітку доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання [PERSON] у розмірі ј частки його заробітку доходу до досягнення дитиною 3 (трьох) років (а.с. 73-74). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила те що, відповідачем своєчасно і в повному обсязі сплачуються аліменти, присудженні за вказаними рішенням судів. Судом також встановлено, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю. З наданих сторонами доказів вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між ними виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача до суду з цього приводу. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постаново ВР 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до змісту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. У пункті 54 рішення Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частинами 5,6 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до наданого в судовому засіданні висновку виконавчого комітету Решетилівської міської ради як органу опіки та піклування щодо встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] затвердженого рішенням виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 30 квітня 2021 року №123, працівниками служби у справах дітей виконавчого комітету Решетилівської міської ради 23 квітня 2021 року проведено обстеження умов проживання батька дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Санітарно - гігієнічні умови відповідають нормам, тепловий режим витриманий. Для малолітньої дитини створені всі необхідні умови - є місце для сну, куточок для ігор, іграшки. Також проведено обстеження умов проживання дитини з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Дитина має окреме спальне місце, є шафа для одягу, куточок для ігор, повністю забезпечена сезонним одягом та взуттям, розвиваючими іграшками та дитячими книжечками. Санітарно - гігієнічні умови відповідають нормам. Для дитини створено всі умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку. На даний час дитина ще перебуває на грудному вигодовуванні. З огляду на викладене орган опіки і піклування вважає за доцільне рекомендувати: батькові [PERSON] здійснювати свою участь у вихованні дитини [PERSON] відповідно до графіку спілкування: особисті побачення з дитиною 2 рази на тиждень щосереди та щосуботи з 10 до 15 години в присутності матері до досягнення дитиною 3-річного віку з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я та не за місцем проживання матері дитини [PERSON] ; проведення щорічної відпустки в літній період разом з матір`ю дитини до досягнення [PERSON] трирічного віку та після цього - без присутності матері дитини; спільне святкування дня народження дитини та Нового року, Різдва Христова, Великодня, Трійці з урахуванням вікових потреб дитини. Рекомендувати матері [PERSON] поважати права батька [PERSON] , не чинити перешкод у його спілкуванні з сином. Рекомендувати батькові [PERSON] не порушувати графік побачень, приділяти дитині увагу і турботу (а.с.а.с. 69, 70). В ході судового засідання відповідачка не заперечувала проти участі позивача [PERSON] у вихованні малолітньої дитини, проте просила проводити побачення позивача із сином без її участі тільки після досягнення дитиною шести років. Як було встановлено в судовому засіданні, малолітній син сторін [PERSON] на час розгляду справи має вік 1 рік 8 місяців, майже з самого народження мешкає окремо від батька, якого майже не знає. Позивач [PERSON] визнав цю обставину, але зазначив, що відповідачка не дає йому змоги бачитися з сином. В справі з подібними правовідносинами Верховний Суд у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 754/9026/16-ц зазначив, що проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача, як батька. Враховуючи вік дитини, яка не досягла навіть трирічного віку, напружені відносини між сторонами, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за можливе визначити спосіб участі батька у вихованні дитини у виді періодичних та систематичних побачень за участю матері дитини з урахуванням стану здоров`я дитини, оскільки проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Відтак, з урахуванням висновку третьої особи суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо проведення зустрічей з дитиною без присутності матері. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дитини з урахуванням її віку, стану здоров`я, зміни ставлення дитини до нього, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. Щодо посилання позивача на Постанову Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі №619/3051/17 де було зроблено висновок про право батька брати участь у вихованні дитини та зустрічатися з нею без присутності матері, суд зазначає, що в справі, на яку посилається позивач, більш тісні взаємовідносини батька (позивача) та дитини, а на час винесення рішення судом першої інстанції, вік дитини був більше трьох років, в той час як в даній справі вік малолітньої дитини становить менше двох років та вона перебуває на грудному годуванні, а батька фактично не знає. З огляду на зазначене, суд доходить висновку необхідність надання позивачу [PERSON] можливості систематичних побачень з дитиною кожної середи та суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., з урахуванням розпорядку дня та стану здоров`я дитини, до досягнення дитиною трирічного віку в присутності матері дитини - [PERSON] та не за місцем проживання матері дитини; проведення щорічної відпустки в літній період разом з матір`ю дитини до досягнення [PERSON] трирічного віку; спільне святкування дня народження дитини та Нового року, Різдва Христова, Великодня, Трійці з урахуванням вікових потреб дитини. У разі відсутності можливості спілкування [PERSON] з малолітнім сином у визначений час, то інший час для спілкування з сином слід визначати за попередньою домовленістю батьків дитини. Однак суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування в частині рекомендацій проведення щорічної відпустки позивачем із дитиною після досягнення нею трирічного віку без присутності матері дитини, оскільки в подальшому можуть змінитися обставини, пов`язані з здоров`ям дитини, відвідуванням дошкільних дитячих закладів. Крім цього з часом дитина досягне такого віку, коли вже здатна буде сформулювати свої власні погляди щодо свого спілкування з батьком, а тому матиме право вільно висловити їх і цим поглядам має приділятись належна увага як батьками, так і посадовими особами при вирішенні питань що стосуються її особисто. З цих же підстав, суд не погоджується і з стороною відповідача щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною до досягнення нею шестирічного віку тільки за присутності матері дитини. А тому вирішення цього питання, на думку суду, є передчасним. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив судові витрати по сплаті судового збору покласти на нього. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що клопотання позивача [PERSON] підлягає задоволенню, це є виключним правом позивача. На підставі викладеного, та

Outcome: partial