Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулася[PERSON] позовною заявою до [PERSON]про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивачказазначила, що 17.01.2014 року між нею та [PERSON]було укладено договір позики, відповідно до якої вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 200000(двісті тисяч) гривень, зі строком повернення до 17.01.2016 року. Укладення договору позики підтверджуєтьсярозпискою відповідача від 17.01.2014 року про отримання грошових коштів у розмірі 200000 грн., які були передані 17.01.2014 року у момент підписання розписки. Відповідач повернув позивачці частину боргу, сплативши суму 10000 грн. До теперішнього часу решту боргу в розмірі 190000 грн. відповідач не повернув, чим порушує взяті на себе зобов'язання. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, а для позивачки сума позики є значною і невиконання відповідачем своїх зобов'язань ставить позивачку у вкрай тяжке матеріальне становище, це змушує її звернутися до суду за захистом своїх прав, що відповідає п. 8.2. договору позики. Відповідно до розрахунку позивача, інфляційні збитки за період з 18.01.2016 року по 23.05.2017 року складають 31917,34 грн. Згідно п. 4.1 договору позики у разі невиконання відповідачем строків повернення позики, останній зобов'язаний виплатити 1% від розміру неповернутої частини позики за кожний день прострочення. Оскільки на сьогоднішній день борг відповідача за Договором позики становить 190000,00 грн., то розмір пені за один день прострочення сплати позики складає - 1900 грн. (190000,00 грн. х 1%), а тому за період з 18.01.2016 року по 17.01.2017 року сума пені за прострочення сплати суми позики становить 693500,00, згідно з розрахунком (1900,00 грн. х 365 днів). Враховуючи ту обставину, що сума пені у сумі 693500,00 грн. значно перевищує суму боргу у розмірі 190000,00 грн., то позивачка вважає за необхідним зменшити розмір пені, яка буде дорівнювати сумі боргу, тобто складатиме - 190000,00 грн. 12 жовтня 2017 року до суду надійшла заява позивачки про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог відповідно до якої вона зазначає, що з моменту укладання договору позики, вона отримала від відповідача лише 11000,00 грн. Відповідно до її розрахунку, інфляційні збитки за період з 18.01.2016 року по 12.10.2017 року складають 42972,22 грн. Також, оскільки по теперішній час борг відповідача за договором позики становить 189000,00 грн., то розмір процентів за один день прострочення сплати позики складає - 1890,00 грн. (189000,00 грн. х 1%), а тому за період з 18.01.2016 року по 12.10.2017 року сума процентів за прострочення сплати суми позики становить 1198260,00 грн. із розрахунку (1890,00 грн. х 634 дні). Однак, враховуючи ту обставину, що сума процентів в розмірі 1198260,00 грн. значно перевищує суму боргу у розмірі 189000,00 грн., то позивачка вважає за необхідним зменшити розмір процентів, які будуть дорівнювати сумі боргу, тобто складатимуть 189000,00 грн. На підставі викладеного, враховуючи заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її корить: борг за договором позики в сумі 189000,00 грн.; інфляційні збитки за період з 18.01.2016 року по 12.10.2017 року в сумі 42972,22 грн.; проценти за несвоєчасне повернення позики за період з 18.01.2016 року по 12.10.2017 року в сумі 189000,00 грн., а всього 420972,22 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. Позивачката представник позивачкидо судового засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.71). Відповідач до судового засідання не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечує частково. Згідно наданого заперечення на позовну заяву зазначив, що ознайомившись із позицією позивачки, викладеній в позовній заяві, вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у повному обсязі і підлягають частковому задоволенню. Відповідач зазначає, що оскільки позивачці стало відомо про порушення свого права 17.01.2016 року, строк позовної давності щодо стягнення пені сплив 17.01.2017 року, у зв'язку з чим, в задоволенні вказаної вимог має бути відмолено (а.с.42). Представник відповідача до судового засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час та день судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.70). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору позики грошових коштів від17.01.2014 року [PERSON], [INFO], серія паспорту [NUMBER], отримав від [PERSON], [INFO], серія паспорту [NUMBER], позику в сумі 200000 грн., яку зобов'язався повернути в повному обсязі в строк до 17.01.2016 року (а.с.6-7). Факт отримання грошових коштів відповідачем також підтверджується розпискою про отримання позики від 17.01.2014 року (а.с.8). Відповідно до розрахунку процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в період з січня 2016 року по жовтень 2017 року загальна сума процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання складає - 1198260,00 грн. (а.с.46-47). Сума інфляційних нарахувань на суму боргу в період з лютого 2016 року по вересень 2017 року складає - 42972,22 грн. (а.с.48-50). Відповідач виплатив позивачці суму заборгованості в загальному розмірі 11000,00 грн., а саме: 03.09.2016 року - 7000,00 грн., 11.09.2016 року - 1000,00 грн., 18.09.2016 року - 1000,00 грн., 25.09.2016 грн. - 1000,00 грн., 16.10.2016 року - 1000,00 грн. (а.с.51). За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповіднодо статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що зобов'язання з повернення позики відповідачем, який отримав від позивачкив рахунок позики грошові кошти в сумі200000,00 гривень, у строк та в порядку, що встановлені договором (розпискою), не виконані, а отже, у позивачки виникло законне право вимагати від відповідача повернення суми боргу, розмір якої з урахуванням сплачених 11000,00гривень в рахунок боргу дорівнює 189000,00 грн. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, а для позивачки сума позики є значною і невиконання відповідачем своїх зобов'язань ставить позивачку у вкрай тяжке матеріальне становище та змушує звернутись до суду за захистом своїх прав, що відповідає п.8.2. Договору позики. Так, згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п.4.1 Договору позики, у разі невиконання відповідачем строків повернення позики то останній зобов'язаний виплатити 1% від розміру неповернутої частини позики за кожний день прострочення. Суд вважає, що договір позики відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови договору позики. Отже, упозивачки виниклоправо вимагати від відповідача повернення суми боргу. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позовних вимог. Згідно із статтею 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 4099,39 грн та 320,00 грн. за заяву про забезпечення позову, що підтверджено квитанціями від 17.05.2017р. року (а.с.1,2).

Outcome: approved