Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовної заяви позивач [PERSON] зазначила, що 23.12.2010 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики на суму 4 000 доларів США, що станом на день подання позовної заяви еквівалентно 88 280 грн., на придбання автомобіля. На підтвердження укладання договору було складено розписку, в якій відповідач зобов'язується повернути борг до 31.12.2013 року. Автомобіль був придбаний для родини і став спільно набутим майном подружжя. На сьогоднішній день відповідач не виконав умови договору позики, у зв'язку із чим сума заборгованості за договором складає 88 280 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів. В судове засідання з'являвся представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовну заяву. В судове засідання з'являвся [PERSON], позовні вимоги визнав в повному обсязі. Зазначив, що грошові кошти брав він на придбання автомобілю. [PERSON] надала згоду на те, щоб він взяв у борг у позивача грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США на придбання автомобілю. Відповідач [PERSON] та її представник в судові засідання також з'являлися, проти задоволення позовних вимог заперечували. [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки позивач ніколи в позику грошей не надавала, для придбання транспортного засобу вони із [PERSON] не мали необхідності брати у позику грошові кошти, оскільки мали стабільний заробіток, до того ж її мати незадовго до придбання транспортного засобу продала нерухомість і мала у розпорядженні достатню грошову суму, яку могла б надати у позику, якби була така потреба. В судовому засіданні було допитано в якості свідка [PERSON], яка зазначила, що вона є матір'ю [PERSON] Пояснила, що її матеріальний стан дозволяв надавати грошову допомогу відповідачам, оскільки незадовго до придбання транспортного засобу вона продала нерухомість і мала у розпорядженні достатню грошову суму, яку передала відповідачам для придбання автомобілю. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню з наступних підстав. 23.12.2010 року було складено письмову розписку про отримання [PERSON] у [PERSON] позики у сумі 4 000 доларів США, для придбання автомобілю, із обов'язком повернути грошові кошти до 31.12.2013 року. Відповідно до ст. 10 ЦПК України [PERSON] повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені нею обставини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може прийняти до уваги, як належний та допустимий доказ, який би підтверджував, що [PERSON] не брав позику у сумі 4 000 доларів США у [PERSON], показання свідка [PERSON] Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином, оскільки відповідачі борг не повертають, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved