Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася представник позивача [PERSON] та просила визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51, у порядку спадкування за заповітом після померлої 26 січня 2016 року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовувала тими обставинами, що 26 січня 2016 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки. Позивач, будучи спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняв. Оформити спадкові права на частину земельної ділянки не має змоги, оскільки померла за життя не оформила права на належне їй нерухоме майно. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності,вказала, що позовні вимоги позивача підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечила. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві просив слухати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. а) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Представник позивача звернулася за судовим захистом у звязку із тим, що в інший спосіб позивач не може реалізувати своє право на отримання 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51, у порядку спадкування за заповітом після померлої 26 січня 2016 року [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що 26 січня 2016 року померла [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 362248, виданим 26 січня 2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 4. Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] 17 квітня 2012 року склала заповіт, посвідчений секретарем Зеленьківської сільської ради Миронівського району Київської області[PERSON], зареєстрований в реєстрі під номером 16. Згідно зазначеного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю своєму синові [PERSON], [INFO]. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлої 26 січня 2016 року [PERSON], тому у випадку прийняття спадщини він має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за його життя, згідно заповіту. 23 лютого 2016 року, тобто у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Чинність складеного [PERSON] заповіту нотаріусом перевірено. Спадковим майном є 1/2 частина земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Леніна, 51. Вулиця Леніна, на якій розташована земельна ділянка, перейменована на вулицю Центральна згідно рішення № 14 2 сесії VІІ скликання [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Згідно з ст. 140 Земельного кодексу України смерть власника земельної ділянки за наявності спадкоємця не є підставою для припинення права власності на неї. У матеріалах справи міститься повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 листопада 2016 року, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51, є відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, який зареєстрований у встановленому законом порядку. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи [PERSON] № 50/2016. Встановлено, що земельна ділянка площею 0,2500 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 110836, належала [PERSON]. Дані обставини підтверджені копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 110836, виданого 22 липня 1999 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. ч. 1, 3 ст. 368 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 1958 року до дня його смерті 15 жовтня 2013 року. Під час шлюбу [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51, яка набула статусу спільного майна подружжя. Частки подружжя у вказаному майні є рівними. Встановлено, що 21 грудня 2013 року у поданій нотаріусу заяві [PERSON] просила видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на земельну ділянку. Відповідно до правил підпунктів 1.1 пункту 1 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Підпунктом 2.2 пункту 2 глави 11 передбачено, що в разі, якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51 не отримала. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину майна у виді земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51 видано спадкоємцю померлого [PERSON] [PERSON] Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді 1/2 частини земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51 не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав. Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщин (ст. 81 Земельного кодексу України). Заповіт відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України є різновидом одностороннього правочину, а тому на його підставі, особа може набувати право власності на майно, що належало спадкодавцеві. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Позивач, будучи спадкоємцем померлої [PERSON], має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із тими обставинами, що документ, що підтверджує право власності спадкодавця на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 3222982201:03:059:0003, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: Київська область, Миронівський район, село Зеленьки, вулиця Центральна, 51 нею за життя не отриманий. Порушене право позивача підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 368, 370, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1225, 1233, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. ст. 81, 140, 152 Земельного кодексу України,

Outcome: approved