Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

До Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач, [PERSON]Г.) до Новомиргородської РДА, Пурпурівської сільради, в якій позивач просила зобовязати Новомиргородську районну державну адміністрацію в Кіровоградській області виділити їй, [PERSON], жительці с.Пурпурівка Новомиргородського району, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], в натурі, із земель запасу Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, земельну ділянку площею 6.92 га в умовних кадастрових гектарах. В подальшому судом задоволено клопотання представника позивача та залучено у якості співвідповідача Головне управління Держземагенства у Кіровоградській області (далі ГУ ДЗА). Також залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області (далі Відділ ДЗА). Крім того задоволені клопотання відповідача ГУ ДЗА та клопотання представника позивача й допущено заміну відповідача з Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області на Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі ГУДГК у Кіровоградській області) як правонаступника ГУ ДЗА у зв'язку з реорганізацією першого. У зв'язку із заміною сторони по справі позивачем уточнено позовні вимоги, в якій вона просить суд - зобов'язати ГУ ДГК у Кіровоградській області виділити їй, [PERSON], жительці с.Пурпурівка Новомиргородського району, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], в натурі, із земель запасу Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, земельну ділянку площею 6.92 га в умовних кадастрових гектарах. Належним чином повідомлені про час та місце судового засідання співвідповідачі та третя особа в судове засідання не зявилися, від ГУ ДГК у Кіровоградській області та третьої особи до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно з частиною другою статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність співвідповідачів та третьої особи на підставі наявних доказів, оскільки у справі є достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Новомиргородська РДА повідомила суд, що при наявності достатніх правових підстав не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Також проти позову не заперечувала третя особа. Пурпурівська сільрада заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) видано [PERSON], претендує на цей сертифікат [PERSON], однак через відсутність у справі копій паспорта [PERSON] та [PERSON] встановити кому належить сертифікат не можливо. Проти задоволення позову заперечувало ГУ ДГК у Кіровоградській області, оскільки вважає, що: ГУ ДГК у Кіровоградській області не є суб'єктом спірного обовязку і не може виступати відповідачем по справі, жоден нормативно-правовий акт, а також Положення «Про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області», не передбачають повноваження Головного управління стосовно вирішення питання щодо включення членів КСП до списку (додатку) до державного акту на право колективної власності, видачі сертифікатів на право на земельну часту (пай) та виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), а тим більше щодо розпорядження землями, що не належать до земель державної власності. Головне управління здійснює повноваження щодо надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності громадянам у загальному порядку та не є субєктом, що має повноваження щодо передання земельних ділянок в порядку, визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-IV», оскільки зміни до вказаного Закону, в цій частині, не вносилися; в силу вимог вказаних норм чинного законодавства, спір, що може виникнути між позивачами по даній справі та Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області внаслідок заявлення вказаного позову, є публічно-правовим спором між фізичними особами та Головним управлінням, як органом державної влади, і стосується захисту прав, свобод інтересів в сфері публічно-правових відносин, Головне управління, приймаючи рішення, здійснює відносно позивачів владні управлінські функції, відповідно між сторонами даної справи виникли правовідносини, які регулюються Кодексом адміністративного судочинства України, а отже наявні правові та фактичні підстави для закриття провадження у даній справі, в цій частині. За правилами ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд, безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову з таких підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що факт, що правовстановлюючий документ сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 005687 від 02.04.1996р., виданий [PERSON], належить - [PERSON], [INFO], встановлено Новомиргородським районним судом Кіровоградської області у рішенні від 20 липня 2015 року у справі №395/817/15-ц, що підтверджується копією цього рішення, яка міститься в матеріалах справи. За правилами ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на те, що у позивач у справі є тією особою, щодо якої у рішенні Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 20 липня 2015 року у справі № 395/817/15-, що набрало законної сили, встановлено вказані обставини, суд вважає, що факт належності позивачу сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР № 005687 від 02.04.1996р. не підлягає доказуванню. А тому суд відкидає заперечення Пурпурівської сільради щодо неможливості встановити кому належить сертифікат через відсутність у справі копій паспорта [PERSON] та [PERSON], як безпідставні. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до ст. 1 вказаного Закону право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Як вбачається з копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КР №005687, виданого 02 квітня 1996 р. та зареєстрованого 02 квітня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 64, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) розміром 6,92 га. в умовних кадастрових гектарах із земель КСП імені Мічуріна Пурпурівської сільської ради. Ця обставина також підтверджується копією листа Новомиргородської РДА від 12.02.15 № Т-29-5 та копією листа ГУ ДГК у Кіровоградській області від 12.06.2015 р. № Т-401/0-862\\0\\6-15. За правилами п. 16, 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Повноваження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначені статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», абзацами другим, третім частини першої та частиною другою якої встановлено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 16.02.15 № Т-29-5, адресованої Голові Новомиргородської РДА, [PERSON] звертався до Новомиргородської РДА з проханням надати йому інформацію довідкового характеру: «чи є ПСП «Пурпурівська» правонаступником КСП ім. Мічуріна та чи є можливість надання земельної ділянки в межах Пурпурівської сільської ради розміром 6,9 для отримання акту на право власності на землю». У листі Новомиргородської РДА від 12.02.15 № Т-29-5, адресованому [PERSON], зазначається, що: Новомиргородською РДА розглядалося звернення [PERSON] від 16.02.2015 року № Т-29-5 щодо можливості надання земельної ділянки гр. [PERSON]; у листі Пурпурівської сільради №48 від 23.02.2015 р. повідомлено про те, що на території Пурпурівської сільської ради земель колективної власності немає; запропоновано вирішити дане питання в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що ні заява [PERSON] від 16.02.15 №Т-29-5, ні лист Новомиргородської РДА від 12.02.15 № Т-29-5 не підтверджують звернення сторони позивача до Новомиргородської РДА із заявою про виділення позивачу земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) в порядку, визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки в них зазначається «про надання земельної ділянки», а не про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю). Крім того позивачем до суду не надано доказів того, що Пурпурівською сільрадою чи Новомиргородською РДА приймалося рішення про виділення або про відмову у виділенні земельної ділянки у натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) [PERSON] Тоді як вбачається з листа Пурпурівської сільради від 11.06.2015 № 150: [PERSON] до Пурпурівської сільради із заявою про виділення в натурі земельної частки (паю) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 005687 від 02 квітня 1996 року із земель колективної власності колишнього КСП ім. Мічуріна не зверталася, рішення про виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) в межах населеного пункту власникам земельних часток (паїв) колишнього КСП ім. Мічуріна не приймалося. Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 20.05.2015 р., він звертався до ГУ ДГК у Кіровоградській області з проханням надати розяснення щодо порядку виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та реалізації права [PERSON] користуватися за призначенням даною земельною ділянкою. Відповідь на цю заяву йому було надано листом ГУ ДГК у Кіровоградській області від 12.06.2015 р. № Т-401/0-862\\0\\6-15, що підтверджується копією цього листа, що є в матеріалах справи. При цьому ні з копії вказаної заяви [PERSON], ні з копії зазначеної відповіді ГУ ДГК у Кіровоградській області, не вбачається, що [PERSON] звертався до ГУ ДГК у Кіровоградській області з проханням, аналогічним позовним вимогам - виділити [PERSON], жительці с.Пурпурівка Новомиргородського району, Кіровоградської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], в натурі, із земель запасу Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, земельну ділянку площею 6.92 га в умовних кадастрових гектарах. Свої позовні вимоги до ГУ ДГК у Кіровоградській області позивач обґрунтовує положеннями ст. 122, п.16, 17 «Перехідних положень» ЗК України. Однак вказані норми ЗК України регулюють різні за своєю природою суспільні відносини щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та щодо виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок. Так статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема ч.4 цієї статті передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності в загальному порядку, з урахуванням ст. ст. 116, 118, 123 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України). Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Таким чином, ГУ ДГК у Кіровоградській області здійснює повноваження щодо надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності громадянам у загальному порядку та не є субєктом, що має повноваження щодо виділення земельних ділянок в натурі на місцевості) власникам земель них часток (паїв) в порядку, визначеному Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Однак, як вбачається з копії архівного примірника Державного акту на право власності на землю Серії КР 000010, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім. Мічуріна 14 грудня 1994 р., та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 108, вказаному власнику землі передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 ЗК України від 18 грудня 1990 року N 561-XII (далі ЗКУ 1990 р.), в редакції, чинній на момент видачі вказаного Державного акту на право власності на землю, передбачалось, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. У державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств (ч.1-4 ст. 5 ЗКУ 1990р.). Таким чином, із наведених положень ЗКУ 1990 р., які кореспондуються з пунктом 4 ст. 2, ч.2 ст. 20, ч.2 ст. 21 Закону України «Про власність» (в редакції Закону України від 07.07.92 р. N 2544-XII, з доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 14.10.92р. N 2690-XII, що була чинною на момент отримання 14 грудня 1994 р. колективним сільськогосподарським підприємством ім. Мічуріна державного акта на право колективної власності на землю серії КР 00010) вбачається, що колективна власність на землю була окремою формою власності поряд з державною та приватною. А тому суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача ГУ ДГК у Кіровоградській області, що перед виділенням спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) вона належить до земель колективної власності, а після отримання державного акту належатиме до земель приватної власності. До земель державної власності вказана земельна ділянка не передавалася. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача зобов'язати ГУ ДГК у Кіровоградській області виділити [PERSON] із земель запасу Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, земельну ділянку площею 6.92 га в умовних кадастрових гектарах є безпідставними, оскільки жоден нормативно-правовий акт, а також Положення «Про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області», не передбачають повноваження Головного управління стосовно вирішення питання щодо включення членів КСП до списку (додатку) до державного акту на право колективної власності, видачі сертифікатів на право на земельну часту (пай) та виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), а тим більше щодо розпорядження землями, що не належать до земель державної власності. Будь-яких доказів порушення прав позивача саме ГУ ДГК у Кіровоградській області не надано. Щодо заперечень ГУ ДГК у Кіровоградській області в частині неможливості розгляду заявлених позовних вимог у порядку цивільного судочинства, то суд вважає їх безпідставними, оскільки, згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із земельних відносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Згідно з абзацом першим пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів. Так пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed