Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, в якій позивач просить: -розірвати шлюб, укладений 17 вересня 2011 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -прізвище позивача « [PERSON] » після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне прізвище « [PERSON] »; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. щомісяця, починаючи с моменту подання позовної заяви. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року провадження у справі зупинено та надано сторонам строк для примирення три місяці. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, а позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву до суду, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного. Сторони зареєстрували шлюб 17 вересня 2011 року в Магдалинівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис про шлюб № 53 відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 8). Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 9). Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. З часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Судом встановлено, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а також що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, права дитини, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років з 01.07.2021 по 30.11.2021 року становить - 2510 грн., але не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. Відзиву на позовну заяву до суду не надав. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Позивач зазначає, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, але має стабільний заробіток. Суд бере до уваги, що дитина у своєму віці потребує постійного догляду, витрат на одяг, харчування, а також на дозвілля, оскільки вона повинна розвиватися духовно. Все це є значними матеріальними витратами. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду 25 березня 2021 року, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів, а тому у порядку ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved