Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

До Сторожинецького районного суду, Чернівецької області від Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання самочинного будівництва спільним сумісним майном подружжя, поділ майна подружжя, з ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах від 18.11.2015 року про направлення на новий розгляд до суду першої інстанції справи в частині позовних вимог про поділ земельної ділянки. Згідно позовної заяви, [PERSON] звернулася до суду, посилаючись на те, що 10.04.2007 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, під час якого вони спільно за договором купівлі-продажу від 15.01.2009 року придбали земельну ділянку площею 0,0718 га в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яке в подальшому змінено на будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29.10.2012 року шлюб розірвано, а оскільки вони не дійшли згоди про поділ спільно набутого майна в т.ч. придбаної земельної ділянки, позивач просила розподілити між ними земельну ділянку площею 0,0718 га, визнавши за нею право власності на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер якої 7324582000:02:003:0496. В суді позивач уточнила свої позовні вимоги і просила визнати земельну ділянку площею 0,0718 га, що розташована в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, кадастровий номер 7324582000:02:003:0496 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд спільною сумісною власністю подружжя і в порядку поділу земельної ділянки, визнати за нею право власності на ? частину цієї земельної ділянки. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] направив письмову заяву, якою підтримав позовні вимоги, які просив розглянути без їх участі настоюючи на розгляді позову без участі відповідача та його представника, який не зявлявся в судові засідання внаслідок чого за його неодноразовими заявами в судових засіданнях оголошувались перерви. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, а його представник двічі до уточнення позовних вимог, 19.02.2016 року та 21.03.2016 року просив відкласти розгляд внаслідок хвороби не представляючи жодних доказів такої хвороби. Отримавши уточнення позовних вимог, попросив перерву для їх ознайомлення і на призначену дату судового розгляду до суду не зявився направивши заяву про відкладення розгляду справи внаслідок хвороби. Таке відкладення суд вважає не прийнятним, з огляду як на строки розгляду цивільної справи, позицію представника позивача, який заперечує подальше відкладення розгляду так і на наступне мотивування цього рішення, а також виходячи з вимог ч.2 ст.169 ЦПК України. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить із встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних правовідносин, а також доказів, які є в справі і знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що в період з 10.04.2007 року по 12.11.2012 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що в суді знайшло своє підтвердження свідоцтвом про шлюб (а.с.7) та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці, про розірвання шлюбу (а.с.8). В період перебування сторін в шлюбі, вони придбали, згідно договору купівлі-продажу від 15.01.2009 року (а.с.9), земельну ділянку площею 0,0718 га в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер якої 7324582000:02:003:0496. Цільове призначення придбаної подружжям земельної ділянки в подальшому змінено на будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджено кадастровим планом цієї земельної ділянки та державним актом серії ЯК № 122524 від 30.01.2012 року (а.с.115). Згідно положень ст.60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 18.11.2015 року, по цій же справі (а.с.213), було встановлено, що спірна земельна ділянка була придбана [PERSON] за період шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки, а тому вона є спільно нажитим майном подружжя та підлягає поділу Таким чином судом достовірно встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0718 га в с. Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер якої 7324582000:02:003:0496, придбана відповідачем [PERSON] під час шлюбу із позивачем [PERSON], а тому є спільною сумісною власністю позивача і відповідача, та у відповідності до вимог ст.69 СК України, може бути поділена між ними. Здійснюючи такий поділ, суд виходить із вимог ч.1 ст. 70 СК України, згідно яких у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з цього, суд знаходить, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому наявність домовленостей між сторонами чи шлюбного договору між ними судом не встановлено, а інтереси інших осіб не порушуються. Судові витрати по справі в сумі 243 гривні 60 копійок судового збору, підлягають стягненню на користь позивача із відповідача на підставі положень ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 60, 69, 70 СК України та

Outcome: approved