Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 03.05.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , яка залишив заповіт про те, що заповідає [PERSON] земельну ділянку площею 2,7499 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Нотаріально оформити прийняття вказаного спадкового майна після смерті батька позивач позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, тому просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,7499 га, кадастровий номер 0523182600:04:001:0023, розташовану на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 12.01.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.02.2021 року. Підготовче судове засідання, призначене на 11.02.2021 року, у зв`язку з неявкою сторін перенесено на 09.03.2021 року. Підготовче судове засідання, призначене на 09.03.2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача перенесено на 01.04.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час, день та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася, надавши заяву (Вх.№ 1072/21-Вх. від 01.04.2021 р.) про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач Лопатинська сільська рада Оратівського району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 01.04.2021 року до суду надійшла заява старости Лопатинського старостинського округу Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області В.Розумнюка, у якій він просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Згідно заповіту від 04.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Таранюком Т.Є., [PERSON] земельну ділянку площею 2,7499 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, заповів дочці [PERSON] . Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0508628972018 від 16.07.2018 року земельна ділянка кадастровий номер 0523182600:04:001:0023 площею 2,7499 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, на праві приватної власності належить [PERSON] . Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 0523182600:04:001:0023 площею 2,7499 га, розташованої на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, становить 89355,07 грн, що підтверджується витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 035169, виданий на ім`я [PERSON] , втрачено, про що дано оголошення в газеті «Обрії Оратівщини» № 15 (1093) від 12.04.2018 року. В довідці № 29 від 07.02.2018 року, виданій Лопатинською сільською радою Оратівського району Вінницької області, зазначено, що [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] . На день смерті за вказаною адресою була зареєстрована і проживала [PERSON] . Як вбачається із спадкової справи № 38/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадкову справу заведено за заявою [PERSON] . Постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської ДНК Манус В.В. № 396/02-31 від 19.07.2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,7499 га, розташовану на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належну померлому [INFO] батькові [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Відповідно до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Судом встановлено та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач [PERSON] є спадкоємицею за заповітом на спадкове майно після померлого [INFO] батька [PERSON] . Однак, через втрату правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку, [PERSON] не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської ДНК Манус В.В. № 396/02-31 від 19.07.2018 року, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку належну померлому [INFO] батькові [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. За вказаних обставин, суд враховуючи норм чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя отримав правовстановлюючий документ на спірне нерухоме майно, а також, приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved