Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21 квітня 2016 року надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Сбербанк» до [PERSON] про стягнення грошових коштів (а. с. 3-4). В обґрунтування заявлених вимог представник позивачу у позовній заяві посилався на те, що [PERSON] як спадкоємиці після смерті [PERSON] було виплачено ПАТ «Сбербанк» 1186,39 доларів США, що становить 1/2 частину грошових коштів, належних померлому [PERSON] Проте, після отримання документів від іншого спадкоємця [PERSON] [PERSON], стало зрозуміло, що частка спадкового майна [PERSON], яке складається з грошового вкладу [PERSON], становить 1/4, а не 1/2 частину, тобто 593,20 доларів США, а не 1\~186,39 грн. Оскільки позивачем було виплачено [PERSON] розмір всієї належної до виплати частки спадкового майна, а лист банку до [PERSON] з проханням повернути зайво отримані грошові кошти, був останньою проігнорований, ПАТ «Сбербанк» просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 593,20 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору. Від представника інтересів позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 35). Відповідач у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за адресою її місця реєстрації, про причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог [PERSON] 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, з грошового вкладу в доларах США в ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії». Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори 01 грудня 2015 року за реєстровим № 7-821 [PERSON], остання успадкувала 1/2 частину грошових вкладів в ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії» (а. с. 7), у звязку з чим їй було виплачено позивачем грошові кошти у розмірі 1186,39 доларів США (а. с. 8, 9). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори 01 грудня 2015 року за реєстровим № 7-823 [PERSON], остання успадкувала 1/2 частину грошових вкладів в ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії» (а. с. 10), а відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 01 грудня 2015 року державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 911/2015, [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина грошових вкладів [PERSON] як майна, набутого подружжям під час шлюбу (а. с. 11). Таким чином, спадкове майно, яке складається з грошового вкладу [PERSON] в ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії» становить 1/2 частину, оскільки інша половина вкладу належить на праві спільної сумісної власності дружні померлого [PERSON] Отже, [PERSON] на праві власності належить 1/2 частина грошового вкладу [PERSON] як спільно набуте подружжям майно, та 1/2 частина від 1/2 належної померлому, що загалом становить 3/4 частини вкладу, а [PERSON] має право на 1/4 частину вкладу (від належної померлому 1/2 частини). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ПАТ «Сбербанк» було виплачено 3/4 від суми грошового владу (а. с. 12, 13-19). Судом також встановлено, що ПАТ «Сбкрбанк» було направлено на даресу [PERSON] вимогу про повернення зайво виплаченої частини спадкового майна, а саме: 593,20 доларів США (а. с. 21, 22), проте грошові кошти банку повернуті не були. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити їх, виходячи з того, що судом був встановлений факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 1\~186,39 доларів США, в той час як до виплати останній підлягали грошові кошти у сумі 593,20 доларів США. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved