Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулось ВАТ НАСК «Оранта» з позовом до [PERSON], у якому просить суд стягнути з відповідача на користь ВАТ НАСК «Оранта» залишок страхового відшкодування у розмірі 34 555 грн. (а.с.2-4). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 29.04.2010р. між [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № УБ 519811, за яким був застрахований транспортний засіб: автомобіль [NUMBER]. 21.04.2011р. о 08 год. 15 хв. в місті Одесі на перехресті вулиць Велика Арнаутська та Старопортофранківська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Volkswagen Passat», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 11.07.2011р. по справі № 3-1196/2011р. [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 425 грн. 21.04.2011р. до ВАТ НАСК «Оранта» звернувся [PERSON] із заявою № 8603 про страхову виплату за дорожньо-транспортною пригодою, що є страховим випадком відповідно до умов договору № УБ 519811 від 29.04.2010р.. 08.08.2011р. ВАТ НАСК «Оранта» на підставі дослідження № ВН9872СІ-12.05/2 від 12.05.2011р., замовлення - наряду № 715 від 27.04.2011р., розрахунку страхового відшкодування від 14.07.2011р. та страхового акту № СТО-11-8603/1 від 14.07.2011р. виплатила [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 59 555 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 55514 від 08.08.2011р. та відомістю переказів від 08.08.2011р.. Також на момент скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON], як водія наземного транспортного засобу, була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом № АА/657611, згідно якого ліміт відповідальності [PERSON] за шкоду, заподіяну майну становить 25 500 грн., розмір франшизи - 510 грн. Згідно постанови господарського суду м. Києва від 04.12.2012р. по справі № 5011-9/15934-2012 вирішено стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь ВАТ НАСК «Оранта» 25 000 грн. страхового відшкодування в порядку регресу. 26.07.2013р. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» перерахувало на рахунок ВАТ НАСК «Оранта» грошові кошти в сумі 25 000 грн. (ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу № АА/657611). З метою досудового врегулювання спору 29.08.2013р. ВАТ НАСК «Оранта» направила [PERSON] регресну вимогу № 09-06-06/19023 з пропозицією сплатити залишок суми страхового відшкодування в розмірі 34 555 грн., так як розмір нанесеної ним матеріальної шкоди значно перевищує ліміти, що встановлені полісом № АА/657611, однак відповіді не отримало. З огляду на викладені обставини, ВАТ НАСК «Оранта» звернулось до суду за захистом свого порушеного права та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 34 555 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях (а.с.66-67). Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Отже, за положеннями зазначених норм, право зворотної вимоги може існувати у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації (ст. 993 ЦК України). Пунктом 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права, зокрема, статтею 1191 ЦК, а також статтею 38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації, відповідно до ст. 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування», встановлено особливий правовий режим. Судом встановлено, що 29.04.2010р. між [PERSON] та ВАТ НАСК «Оранта» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № УБ 519811 (а.с.7-11), за яким був застрахований транспортний засіб: автомобіль [NUMBER]. 21.04.2011р., в період дії договору № УБ 519811, о 08 год. 15 хв. в місті Одесі на перехресті вулиць Велика Арнаутська та Старопортофранківська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Volkswagen Passat», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.07.2011р. по справі № 3-1196/2011р. [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП. Згідно дослідження № ВН9872СІ-12.05/2 від 12.05.2011р., замовлення - наряду № 715 від 27.04.2011р., розрахунку страхового відшкодування від 14.07.2011р. та страхового акту № СТО-11-8603/1 від 14.07.2011р. розмір майнової шкоди, завданої [PERSON], складає 59 555 грн. (а.с.26-33). Згідно полісу № АА/657611 на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». 26.07.2013р. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» перерахувало на рахунок ВАТ НАСК «Оранта» грошові кошти в сумі 25 000 грн. (ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу № АА/657611). Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст. 11 ЦПК України, яка регламентує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Отже, враховуючи викладене та положення ст.ст. 993, 1191 ЦК України, до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, слід застосовувати положення норм ст. 993 ЦК України, яка регулює суброгацію, та ст. 27 Закону України «Про страхування». Оскільки ж позовні вимоги позивачем фактично заявлені з підстав регресу, суд не вбачає підстав для їх задоволення. У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, всупереч даній нормі ВАТ НАСК «Оранта» не було надано доказів отримання [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 59 555 грн. згідно договору добровільного страхування транспортного засобу № УБ 519811. Надані позивачем копії платіжного доручення № 55514 від 08.08.2011р. та відомості переказів від 08.08.2011р., суд, не приймає до уваги так як там зазначена сума в 83753,76 грн. (а.с.36,37).

Outcome: dismissed