Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов [PERSON] , в якому остання посилалась на те, що21.12.2018 року до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення в режимі імпорту придбаного в Німеччині автомобіля «BMW Х3», 2015 р.в., була подана митна декларація №UA110150/2018/237251 із зазначенням митної вартості 13633 Євро. 22.12.2018 року митницею було прийнято рішення №UA110000/2018/20039/2 про коригування митної вартості товарів, за яким митна вартість автомобіля скоригована в сторону збільшення на 53% до 20800 Євро. 22.02.2019 року в порядку ч.7 ст.55 МК України, в зв`язку з незгодою із рішенням митниці, була подана нова митна декларація №UA110150/2018/237460, за якою автомобіль було випущено у вільний обіг. При цьому, різниця між сумами митних платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом та митною вартістю, визначеною митним органом, склала 71814 грн. 69 коп. (мито - 22442 грн. 09 коп., ПДВ - 49372 грн. 60 коп.). Вказані 71814 грн 69 коп. вона була вимушена сплатити до бюджету для випуску автомобіля у вільний обіг в митному режимі імпорту. 11.03.2019 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд своїм рішенням у справі №160/75/19, яке набрало законної сили, визнав протиправним та скасував рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2018/20039/2. Також позивачка зазначила, що протиправним рішенням відповідача було порушено її право на мирне володіння майном, не було дотримано принципу належного урядування під час коригування митної вартості належного їй автомобіля. З метою відновлення порушеного права вона була вимушена звертатись до адміністративного суду, витрачати час й кошти на доведення в судовому порядку протиправності дій митниці, сплачувати судовий збір, залучати адвоката та представника для цього, здійснювати дії для повернення своїх коштів, що порушувало її звичайний розпорядок життя, спричиняло постійне душевне хвилювання за результат справи та через очевидну протиправність рішень митниці, що завдавало їй суттєвих моральних страждань, розчарувань у діях держави, недовіру до державної системи в цілому. Повернення їй коштів, які були сплачені до бюджету за наслідками прийняття незаконного рішення, відбулось 27.09.2019 року. Визнання дій митниці протиправними та доведення правомірності її дій до отримання остаточного рішення суду зайняло 314 днів. (з 22.12.2018 року по 31.10.2019 року). Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 61935 грн. 48 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди. ї Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07.06.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В наданому відзиві відповідач посилався на те, що митний контроль, митне оформлення автомобіля позивачки, контроль заявленої декларантом митної вартості, справляння митних платежів, здійснено відповідно та з урахуванням норми МК України. Законодавство України з питань митної справи, зокрема, МК України, відповідає вимозі «якість закону», передбаченої Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки є доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним, та забезпечує адекватний захист від втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Митне оформлення ввезеного позивачкою автомобіля було розпочато 21.12.2018 року та завершено 22.12.2018 року, тобто в найкоротший строк. Митницею було дотримано всю процедуру митного оформлення транспортного засобу позивачки в строки та відповідно до порядку, визначеного законодавством України з питань митної справи, що є дотримання принципу «належного урядування». Спірні правовідносини, зокрема прийняте рішення про коригування митної вартості, виникли в силу виконання посадовою особою митниці своїх трудових обов`язків, в межах компетенції та повноважень. Позивачкою не доведено наявність та обсяг завданої їй моральної шкоди, не обгрунтовано яким чином було порушено звичайний порядок дня позивачки, в зв`язку з чим вона була розчарована у діях держави, що призвело до появи недовіри до державної системи в цілому, з урахуванням того, що митницею рішення суду було виконано та зайво сплачені кошти повернуто позивачці в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивачки зазначив, що твердження відповідача про те, що контроль заявленої митної вартості автомобіля здійснено відповідно та з урахуванням норм МК України, прямо суперечить рішенню суду у справі №160/75/19, яким встановлено протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару. Відновлення прав позивачки та стабілізація правовідносин шляхом винесення остаточного рішення суду зайняли 7,5 місяців. При цьому, для неї розмір митних платежів через прийняття протиправного рішення збільшився на 71814 грн. 69 коп. на момент сплати митних платежів ця сума дорівнювала мінімальній заробітній платі у країні за 19 місяців. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому і відповіді на відзив підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача, будучі повідомленим належним чином, в призначене судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив. Враховуючи зазначене, а також надання раніше відзиву відповідачем, суд приходить до висновку про можливість подальшого розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивачки, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Cудом встановлено, що 21.12.2018 року декларантом ТОВ «АСТРАФІШ» за дорученням [PERSON] подано до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA110150/2018/237251 від 21.12.2018 року, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, марки BMW, модель X3, 2015 р.в., номер кузова/VIN - [NUMBER] , країна виробництва - Німеччина. У вказаній митній декларації позивачкою самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 13533 євро. 22.12.2018 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів номер №UА110000/2018/200039/2, згідно якого митну вартість товару було визначено відповідно до ст.64 МК України за резервним методом та за результатами обчислення, з урахуванням значення ринкової вартості системи SchwackeNet, здійсненого за запитом митного органу на автомобіль VIN - [NUMBER] , яка склала 20800 євро. На підставі рішення про коригування митної вартості товарів 22.12.2018 року митницею також було видано позивачці картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110150/2018/00215, згідно з якою за результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до МК України, повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причин коригування митної вартості товару та її визначення на підставі ст.64 МК України. Позивачка подала нову митну декларацію №UА110150/2018/237460, за якою товар випущений у вільний обіг. При цьому, різниця між сумами митних платежів, нарахованих згідно з митною вартістю, визначеною декларантом та митною вартістю, визначеною митним органом, склала 71814 грн. 69 коп. (мито - 22442 грн. 09 коп., ПДВ - 49372 грн. 60 коп.), які позивачка сплатила до бюджету для випуску автомобіля у вільний обіг. Вказані обставини встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суд від 11.03.2019 року у справі №160/75/19, яким було визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2018/20039/2 від 22.12.2018 року. Зазначене рішення було залишено без змін постановою Третього апеляційного суду від 10.07.2019 року. Ухвалою Верховного суду від 31.10.2019 року касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС було повернуто. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені у ст. 1176 ЦК України. Згідно ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини. За правилами, встановленими ч.1 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Враховуючи наведені вище положення законодавства, встановлення в судовому порядку факту протиправності рішення відповідача про коригування вартості товару, суд приходить до висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправним рішенням митниці та його наслідками у вигляді моральної шкоди, яку було завдано позивачці в зв`язку з прийняттям відповідного рішення. Суд враховує, що внаслідок прийняття протиправного рішення позивачка понесла незаплановані додаткові витрати на оплату скоригованої вартості товару в сумі 71814 грн. 69 коп., які їй було повернуто лише 27.09.2019 року. З метою відновлення порушеного права вона була вимушена звертатись до адміністративного суду, витрачати додатковий час на підготовку до звернення до суду, судовий розгляд, сплачувати кошти на оплату судового збору та послуги адвоката, що безумовно призвело до порушення її звичайний ритму життя, спричинило душевні хвилювання. Про тривалість моральних страждань також свідчить час, який минув від початку порушення прав позивачки (22.12.2018 року) до остаточного вирішення спору в судовому порядку 31.10.2019 року. Також суд враховує сталу практику Європейського суду з прав людини, згідно якої само по собі визнання факту порушення права не є і не може слугувати достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди (рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року). З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним позивачкою факту заподіяння їй моральної шкоди внаслідок прийняття протиправного рішення відповідачем та з огляду на характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань, ступень вини відповідача, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, стягнувши з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial