Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулося ПАТ «Банк Національний кредит» з позовом до [PERSON], ТОВ «Надія» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 613 780 грн. 55 коп., витрат по сплаті судового збору в сумі 1 700 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 120грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 02-66/11 від 29.01.2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 505 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, розмір яких 16.05.2008р. було змінено на 18% річних Договором про внесення змін №1 до Кредитного договору на строк до 23.01.2015р.. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та ТОВ «Надія» укладено Договір поруки № 02-66/17 від 29.01.2008р. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, станом на 12.08.2010р. виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 613 780 грн. 55 коп., з яких: 365 170 грн. - непогашений залишок основного боргу; 94 710 грн. - сума простроченого кредиту за період червень 2009р. - липень 2010р.; 120 728 грн. 36 коп. - сума прострочених відсотків за користування кредитом березень 2009р. - липень 2010р.; 6 002 грн. 09 коп. - прострочена комісія за управління кредитом; 8 499 грн. 89 коп. - пеня за прострочення сплати сум кредиту; 8 783 грн. 48 коп. - пеня за прострочення сум відсотків, комісії; 2 597 грн. 97 коп. - 3% річних за прострочення сплати відсотків та комісії; 7 288 грн. 76 коп. - інфляційні втрати за прострочення сплати сум відсотків, комісій. 14.02.2011р. відповідач [PERSON] надав зустрічний позов та просив визнати удаваним кредитний договір № 02-66/11 від 29.01.2008р., укладений між ним та ПАТ «Банк Національний кредит» в частині отримання кредиту в розмірі 505 000,00 грн. [PERSON] та зобов'язання його виконувати обов'язки позичальника; просив визнати позичальником по кредитному договору ТОВ «Надія». [PERSON] посилався на те, що він не мав наміру одержувати кредит, кредитний договір було укладено ним на вимогу керівництва ТОВ «Надія», в якому він працював. Він не брав участь у підготовці й наданні документів для укладення кредитного договору, не одержував гроші за кредитним договором. Договір про внесення змін № 2 у кредитний договір він не підписував, ніколи не оплачував тіло й відсотки за кредитним договором. В теперішній час в правоохоронних органах проводиться досудове слідство відносно посадових осіб ТОВ «Надія». 23.03.2011р. ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси за клопотанням представника ТОВ «Надія» закрито провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Національний кредит» до ТОВ «Надія» про стягнення заборгованості, ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.07.2011р. залишено без змін вказану ухвалу суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 613 780,55 грн., судового збору в сумі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120грн., проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ПАТ «Банк Національний кредит» та просив задовольнити його зустрічний позов в повному обсязі. Представник третьої особи арбітражний керуючий Хайло М.В., який призначений ліквідатором ТОВ «Надія» згідно постанови господарського суду Одеської області від 04 жовтня 2012 року про банкрутство ТОВ «Надія», в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. Надав суду заяву про слухання справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.01.2008р. до АКБ «Національний кредит» звернувся відповідач із заявою позичальника про надання кредиту в сумі 505 000грн., про що свідчить заява-анкета позичальника з підписом [PERSON] Згідно з умовами кредитного договору № 02-66/11 від 29.01.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 505 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, який 16.05.2008р. було змінено на 18% річних Договором про внесення змін №1 до Кредитного договору. Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 кредитного договору, погашення кредиту та відсотків здійснюється [PERSON] щомісячно у відповідності до графіку платежів, а кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 23.01.2015р. 22.01.2008р. між [PERSON] та ТОВ «Надія» було укладено договір №2008009, згідно якому ТОВ «Надія» зобов»язується передати майно у власність [PERSON], а [PERSON] зобов»язується прийняти майно від ТОВ «Надія»- автомобіль AUDI A5 та сплатити грошові суми, які передбачені розділами 2 та 5 цього договору. Відповідно до п.2.1. цього договору вартість автомобіля складає 561 500горн. 83коп., ПДВ 20%: 112 300грн.17коп., а всього 673 801грн. Відповідно до п.5.1.1 суму передплати, яка складає 100% вартості автомобіля і дорівнює 561 500грн.83коп., ПДВ 20%: 112 300грн.17коп., а всього 673 801грн. [PERSON] сплачує протягом терміну, зазначеному у рахунку, який виставляє ТОВ «Надія». Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, Банк надає позичальнику кредит в повному обсязі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ТОВ «Надія» згідно договору № 2008009 від 22.01.2008р. в залишкової сумі 505 000,00 грн. Згідно до меморіального ордеру №1 від 29.01.2008р. Банк перерахував зазначені кошти на вказаний поточний рахунок ТОВ «Надія». Таким чином банк повністю виконав свої зобов»язання за кредитним договором. Відповідно до п.5.3.2 кредитного договору, позивач має право вимагати від [PERSON] сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним, зокрема, у випадку, якщо [PERSON] прострочив свої зобов'язання по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та ТОВ «Надія» укладено Договір поруки № 02-66/17 від 29.01.2008р. Відповідно до п.2.2 Договору поруки, у випадку невиконання або прострочення виконання [PERSON] зобов'язань, що випливають із кредитного договору, ТОВ «Надія» відповідає перед позивачем як солідарні боржники в тому ж обсязі, що і [PERSON] Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з договору кредиту. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на станом на 12.08.2010р. виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 613 780 грн. 55 коп., з яких: 365 170 грн. - непогашений залишок основного боргу; 94 710 грн. - сума простроченого кредиту за період червень 2009р. - липень 2010р.; 120 728 грн. 36 коп. - сума прострочених відсотків за користування кредитом березень 2009р. - липень 2010р.; 6 002 грн. 09 коп. - прострочена комісія за управління кредитом; 8 499 грн. 89 коп. - пеня за прострочення сплати сум кредиту; 8 783 грн. 48 коп. - пеня за прострочення сум відсотків, комісії; 2 597 грн. 97 коп. - 3% річних за прострочення сплати відсотків та комісії; 7 288 грн. 76 коп. - інфляційні втрати за прострочення сплати сум відсотків, комісій. [PERSON] вважає належним боржником по договору кредиту № 02-66/11 від 29.01.2008 року ТОВ «Надія», просив визнати кредитний договір удаваним з визнанням ТОВ «Надія» позичальником по кредитному договору. Відповідно до ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Підписання договору кредиту вказує на те, що договір є укладеним. Відповідно до п.п.7.6, 7.7 кредитного договору до укладення цього договору позичальник стверджує, що умови кредитування, закріплені цим договором, буди попередньо йому повідомлені банком в письмовій формі. Підписання позичальником цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору в процесі здійснення банком його кредитування. Сторони підтверджують, що вони досягли всіх істотних умов, які стосуються даного виду договору. Заміна сторони у зобов'язанні не є наслідком недійсності договору як правочину, відтак, вимоги [PERSON] щодо виключення з договору кредиту його як боржника та зазначення в договорі боржником ТОВ «Надія», з посиланням на ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, що передбачає правові наслідки недійсності правочину, а також на ст.235 Цивільного кодексу України, безпідставні. Вставлено, що видача кредиту [PERSON] 29.01.2008р. відбулась шляхом перерахування з рахунку по обліку кредитної заборгованості останнього на рахунок ТОВ «Надія», як оплата за автомобіль згідно Договору 2008009 від 22.01.2008р., який не був визнаний недійсним. Відповідно ч.2 актів перевірки наявності та вартості майнових прав, які передані під заставу Філії АКБ «Національний кредитних» в м.Одеса фізичною особою [PERSON] в забезпечення зобов'язання по Кредитному договору №02-66/11 від 29.01.2008р., за підписом [PERSON], вартість автомобіля в сумі 505 000,00 грн. сплачена за рахунок кредитних коштів 29.01.2008р., що є додатковим підтвердженням отримання кредиту відповідачем [PERSON] Передумовою укладення договору про внесення змін №1 від 16.05.2008р. до Кредитного договору № 02-66/11 від 29.01.2008р. був лист позивача [PERSON] від 05.05.2008р. № 02-8/130, відповідно до якого позивач повідомляв про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором та пропонував внести зміни до нього. У відповідь на даний лист [PERSON] направив позивачу лист від 14.05.2008р. відповідно до якого у зв'язку зі зміною відсоткової ставки просив внести зміни до графіку погашень заборгованості по кредитному договору. Крім того відповідач звернувся до позивача з заявою про наявність тимчасових фінансових труднощів та прохання надати відстрочку платежів по тілу кредиту на певний строк. З врахуванням фінансових труднощів відповідача укладено договір про внесення змін №2 та надано відстрочку по сплаті кредиту. З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2008р. [PERSON] особисто отримано лист від позивача від 04.09.2008р. № 01-2/231, відповідно до якого останній повідомляв про наявність порушення умов кредитного договору та наявність прострочення по платежам. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] отримував зазначені листи від позивача та направляв йому листи відносно виконання умов кредитного договору, то спростовуються доводи для ствердження, що [PERSON] не отримував кредит та не є учасником кредитного договору, оскільки відсутня його воля на отримання кредиту. Всі вказані факти, а саме послідовність та узгодженість дій [PERSON] в тому числі по підписанню додаткових угод та намаганні врегулювати кредитну заборгованість на вигідних для себе умовах та відстрочити її повернення, свідчать про визнання відповідачем факту отримання кредитних коштів в повному обсязі. Ухвалами суду від 01.11.2011р. та 10.10.2013р. за клопотанням представника [PERSON] призначалась у справі судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої ставилося питання чи виконаний підпис в договорі про внесення змін №1 до кредитного договору №02-66/11 від 29.01.2008р., в договорі про внесення змін №2 до кредитного договору [PERSON], однак експертиза проведена не була, у зв'язку з її несплатою та не наданням додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Постановою від 21.04.2010р. порушено кримінальну справу за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами [PERSON] в сумі 1 453 700,3 грн., відносно посадових осіб ТОВ «Надія», за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів, порушення кримінальної справи, притягнення до відповідальності посадових осіб ТОВ «Мрія» не має правового значення для дійсності договору кредиту, оскільки дотримання загальних вимог, необхідних для чинності договору як правочину, перевіряється на момент його укладення. Крім того кримінальна справа порушена за фактом, а не у відношенні конкретної особи, тобто посадових осіб ТОВ «Мрія». У кримінальному провадженні [PERSON] як потерпілий може вимагати від притягнутих до відповідальності осіб відшкодування завданих йому злочинними діями збитків, однак на виконання [PERSON] зобов'язання перед банком за цивільно-правовим договором кредиту рішення у кримінальній справі не впливає. Дійсність договору кредиту пов»язана з моментом укладення, а не з виконанням зобов»язань за договором. Невиконання чи неналежне виконання як кредитором та і позичальником зобов»язань по договору має свої юридичні наслідки в залежності від того, хто допустив невиконання чи неналежне виконання, однак ці наслідки недійсність договору не обумовлюють. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не додержання при укладенні договору кредиту вимог, передбачених частинами 1,3,5 статті 203 ЦК України належними та допустимими доказами не доведено. Правові підстави для визнання договору кредиту недійсним в частині зазначення [PERSON] позичальником, рівно як і внесення судовим рішенням змін в договір кредиту шляхом виключення боржника [PERSON] та зазначення боржником ТОВ «Надія» відсутні. Таким чином, вищевказане спростовує доводи [PERSON] про те, що він не є учасником кредитного договору, оскільки відсутня його воля на отримання кредиту. Посилаючись на викладене у суду є всі підстави вважати зустрічний позов [PERSON] не доведеним, у зв'язку з чим у його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник належним чином прийняті на себе зобов'язання по договору не виконував, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до визначених статтею 203 ЦК України загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; ч.2 особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ч.3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; ч.4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; ч.5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ч.6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину (ч.1 ст.215 ЦК України). Таким чином, у сенсі положень ч.1 ст.215 ЦК України недодержання визначених ст.203 ЦК України загальних вимог чинності правочину визначається на момент вчинення правочину, а не потому. Договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. (ч.1 ст.626 ЦК України). Суд роз»яснює відповідачу його право на пред»явлення вимог до ТОВ «Надія» у зв»язку з невиконанням нею умов договору №№ 2008009 від 22.01.2008р. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До позовної заяви додані квитанції про сплату позивачем судового збору в сумі 1700 грн. 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120грн. За таких підстав суд вважає за необхідне позов ПАТ «Банк Національний кредит» до [PERSON], за участю третьої особи - ТОВ «Надія» про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Банк Національний кредит», ТОВ «Надія», про визнання недійсним кредитного договору залишити без задоволення.

Outcome: approved