Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позовній заяві позивач вказує, що в його будинку по вул. Полтавська, 150 в м. Гадяч Полтавської області зареєстрований [PERSON], який протягом тривалого часу не проживає за вказаною адресою, у добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає. У зв`язку з чим позивач не може скористатися своїм правом на субсидію та позбавлений права вільно розпоряджатися власним майном, тому звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: вул. Полтавська, 150, м. Гадяч Полтавської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, направив заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання, що призначалися на 22.11.2017 та 21.12.2017 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Сектору реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб за місцем проживання виконавчого комітету Гадяцької міської ради у судове засідання не з`явився, направив заяву про можливість розгляду справи без участі представника міської ради, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено та слідує зі змісту договору дарування від 26 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON], що [PERSON] безоплатно передала, а позивач [PERSON] прийняв у власність, як дарунок житловий будинок з допоміжними господарчими будівлями за адресою: вул. Полтавська, 150, м. Гадяч Полтавської області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.01.2017, [PERSON] на підставі договору дарування від 26.01.2017, є власником житлового будинку з допоміжними господарчими будівлями за адресою: вул. Полтавська, 150, м. Гадяч Полтавської області. Згідно довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 09.11.2017 № 02-10/539, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Факт відсутності відповідача за місцем фактичної реєстрації, позивачем доведено долученими до справи доказами, а саме: актами обстеження матеріально-побутових умов сімї попереднього власника будинку по вул. 50 років Жовтня (Полтавська), 150 в м. Гадяч - [PERSON], складеними депутатом міської ради [PERSON] від 04.01.2016, 10.02.2016, 28.03.2016, 27.04.2016, 30.05.2016, 18.12.2016, а також актами обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача [PERSON], складеними депутатом міської ради [PERSON] від 22.06.2017, 18.07.2017, 18.08.2017, 21.09.2017, 19.10.2017, 09.11.2017, згідно яких значиться, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає у вказаному будинку, його особисті речі у житлі відсутні. Відомостей щодо родинних відносин, чи належності відповідача [PERSON] до членів сімї, як позивача [PERSON], так і колишнього власника будинку [PERSON], відсутні. Згідно статті 41 Конституції України, ніхто не може бути обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.\~\~ Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, виходячи з наведених правових норм, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що в розрізі даного спору позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки, як підтверджують наявні матеріали справи, відповідач з січня 2016 року не проживає у належному позивачу будинку, ним не виконано зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку, тому визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації, а саме у житловому будинку по вул. Полтавська, 150 в м. Гадяч Полтавської області, який належить позивачу на праві власності.

Outcome: approved