Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Слов`янської міської ради про скасування державного акту на право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, яка мотивована тим, що 17.01.1997 року позивачі уклали договір міни, за яким обміняли належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру на будинок [ADDRESS] . В 2000 році земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0563 га була передана у сумісну власність позивачів, на підтвердження права власності було видано державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ДН №069881, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9545 02.02.2001 року. В 2019 році [PERSON] вирішила переоформити свою частку майна на [PERSON] , для переоформлення частки майна потрібно привести документи у відповідність до вимог чинного законодавства. 13.03.2019 року право власності позивачів на будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці потрібно було виготовити технічну документацію із землеустрою, під час виготовлення технічної документації з`ясувалось, що під час складання державного акту на право власності на земельну ділянку було допущено помилки, державний акт було видано на: [PERSON] , [PERSON] замість [PERSON] , [PERSON] замість [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , які зазначені в державному акті, не є власниками майна та не мають відношення до позивачів. Наявність цих помилок в державному акті унеможливлює реєстрацію права власності на землю за позивачами. Просять суд скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН №069881, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9545, виданий Слов`янською міською радою народних депутатів 02.02.2001 року, про передачу у спільну приватну власність земельної ділянки площею 0,0563 га [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку і господарських споруд [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS] , яка розташована в наступних межах від А до Б земельна ділянка [PERSON] (1414100000:01:010:1011), від Б до В земельна ділянка [PERSON] , від В до Г земельна ділянка [PERSON] (1414100000:01:010:0584), від Г до А землі комунальної власності Слов`янської міської ради. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач, Слов`янська міська рада, відповідно до наданої заяви просила розглянути справу без участі свого представника, рішення ухвалити відповідно до діючого законодавства, заперечень щодо позову не надала. Третя особа, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.01.1997 року [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та неповнолітньої дочки, [PERSON] , з іншого боку, уклали договір про обмін, за яким останні обміняли належну їм на праві власності квартиру на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 17.05.1997 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 05.10.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2007 року. 13.03.2019 року право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом за №159274852 від 13.03.2019 року. На підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради народних депутатів від 20.09.2000 року за №408/4 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0563 га за адресою: [ADDRESS] , було передано у сумісну приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підтвердження чого було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН №069881 від 02.02.2001 року. Відповідно до висновку щодо неможливості державної реєстрації земельної ділянки по [ADDRESS] від 04.07.2019 року, зробленого ФОП інженером-землевпорядником [PERSON] , державну реєстрацію земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,0563 га неможливо здійснити тому, що зазначені в рішення та державному акті громадяни [PERSON] та [PERSON] не є власниками нерухомого майна домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 даної статті визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, про що зазначено в ч.2 ст.158 Земельного кодексу України. Зі змісту ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України вбачається - у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з приписами статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Нормами ст. 321 Цивільного кодексу України гарантовано непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 1 ст.79-1 Земельного кодексу України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Стаття 391 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, про що зазначено в ч.1 ст.393 Цивільного кодексу України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформованій у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2824 цс15, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно з ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що порушене право позивачів підлягає захисту. Приймаючи таке рішення, суд враховує той факт, що позивачі належним чином і у встановленому законом порядку отримали у власність житловий будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці, їхнє право власності на цю земельну ділянку ніким не оспорюється, проте на теперішній час позивачі позбавлені можливості внести відомості про свою земельну ділянку до Державного земельного кадастру, так як в державному акті на право приватної власності на землю серед співвласників помилково зазначені [PERSON] замість [PERSON] та [PERSON] замість [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне скасувати спірний державний акт на право приватної власності на землю та визнати за позивачами право власності на вищевказану земельну ділянку. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved