Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В травні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення №3 Vсесії 24 скликання [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 29.10.2012 року в частині припинення права користування земельною ділянкою [PERSON] та витребування майна у незаконного володільця. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтувала тим, що 09 липня 1994 року між [PERSON] та нею був укладений договір дарування житлового будинку, за яким [PERSON] подарувала, а вона прийняла в дар житловий будинок №24 по вулиці Зарічній в селі Нечаяне, Миколаївського району Миколаївської області. Однак, приїхавши на початку вересня 2011 року до свого будинку вона побачила навколо нього високу огорожу, доступ до якого можливий лише через хвіртку сусідки відповідачки по справі [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. Звернувшись з заявою до голови [PERSON] сільської ради вона дізналася, що начебто вона відповідно до особистої заяви від 15.10.2002 року сама відмовилася від земельної ділянки за адресою: с.Нечаяне, вул. Зарічна, 22, Миколаївського району Миколаївської області та на підставі рішення №3 Vсесії 24 скликання [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 29.10.2012 року було при пинено її право користування земельною ділянкою за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна,24. Миколаївського району Миколаївської області і вказана земельна ділянка №22 була передана у власність відповідачу [PERSON], а земельною ділянкою за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна,24. Миколаївського району Миколаївської області на даний час користується відповідачка [PERSON] Позивачка зазначала, що в журналі реєстрації заяв та звернень громадян [PERSON] сільської ради запис за №86-а, щодо реєстрації заяви від її імені явно дописаний, вона ніяких заяв до [PERSON] сільської ради про відмову від земельної ділянки не писала, а тому вважає, що рішення №3 V сесії 24 скликання [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 29.10.2012 року в частині припинення права користування земельною ділянкою №22 винесеною щодо неї вважає недійсним. Крім того, позивачка просила зобов`язати відповідачку [PERSON] повернути їй земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна, 24, Миколаївського району Миколаївської області, якою остання користується. 23.05.2015 року представник позивача [PERSON] збільшив розмір позовних вимог та просив суд визнати недійсним державний акт на земельну ділянку, що розташована за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна, 22, Миколаївського району Миколаївської області, виданого на ім`я відповідача [PERSON] ( т.1 а.с. 100). Ухвалами Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.05.2014 року, 20.02.2015 року та 19.05.2015 року до участі у справі в якості третьх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідачів залучено Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області, Комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, підтвердивши викладені в ньому обставини та просили його задовольнити в повному обсязі. Щодо пропуску строку позовної давності для звернення до суду на захист своїх прав зазначили, що про порушене право позивачка дізналася лише на початку вересня 2011 року, після чого вона одразу звернулась з відповідною заявою до Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївської області, а потім з відповідною позовною заявою до Миколаївського районного суду Миколаївської області. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що оспорюване рішення прийнято відповідно до вимог закону, а тому позов не визнає, в подальшому позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, подали суду письмові заперечення, в яких зазначили, що відповідач [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області отримав у власність земельну ділянку за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна, 22, Миколаївського району Миколаївської області. Як та чому позивачка втратила право користування спірною земельною ділянкою їм не відомо. Вважають, що, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду на захист своїх прав, а тому в задоволенні позову їй слід відмовити. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області просив розглянути справу без участі представника Управління та поклався на розсуд суду. Представник третьої особи Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» просив розглянути справу без участі представника Управління та поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 11.09.2015 року [PERSON] не ходить, не впізнає оточуючих, не розмовляє, отже, не з`явилась в судове засідання з поважних причин(т.2 а.с.14). Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Зокрема, з копії матеріалів, які долучено до договору дарування житлового будинку, посвідченого Четвертою миколаївською державною конторою 09 липня 1994 року за реєстровим №2-1597, отриманих з Державного нотаріального архіву Миколаївської області вбачається наступне. Відповідно до копії договору дарування від 09 липня 1994 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар цілий житловий будинок з усіма господарськими побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у селі Нечаяному Миколаївського району Миколаївської області по вулиці Зарічній №24. На земельній ділянці розташовано: житловий кам`яній будинок А житловою площею 18,9 кв.м., сарай Б, кладова В, вбиральня Г, погріб Зпд, ворота №1, криниця №3 . З тексту договору дарування також вбачається, що цей житловий будинок належить дарувальнику [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Миколаївської районної ради народних депутатів 15.11.1989 року та зареєстрованого у Миколаївському бюро технічної інвентаризації 15.11.1989 року за №538. В довідці-характеристиці, яка була видана [PERSON] 14 квітня 1994 року №65 для предявлення в нотаріальну контору, з метою відчуження житлового будинку, а саме з метою укладення вищезазначеного договору дарування зазначено житловий будинок №24 по вул. Зарічній в с. Нечаяне, Миколаївського району Миколаївської області. Однак, в її тексті містяться виправлення номеру будинку з №22 на № 24, які належним чином не засвідчено. Разом з цим з копії вказаної вище довідки-характеристики, яка міститься в матеріалах інвентарної справи вбачається, що її видано саме на житловий будинок,розташований за адресою: с.Нечаяне, вул. Зарічна, буд.№22 Миколаївського району Миколаївської області. З копії дубліката свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 15 листопада 1989 року виконавчим комітетом Миколаївської районної ради народних депутатів вбачається, що житловий будинок №24 по вул. Зарічній в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області належить [PERSON] на підставі рішення виконкому Миколаївської районної Ради народних депутатів №200 від 25 вересня 1989року. Вказане свідоцтво зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 15 листопада 1989 року за реєстровим № 538(т.1 а.с.94-99). З витягу про державну реєстрацію прав Березанської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що спірний житловий будинок №24 по вул. Зарічній в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області належить [PERSON] на підставі договору дарування р/2-1597 від 09.07.1994 року( т. 1 а.с.8). З копії технічного паспорту на житловий будинок, інвентарний номер 193, реєстровий номер 538 вбачається, що в ньому також містяться виправлення щодо номеру будинку, яки також належним чином не засвідчено (т.1 а.с.9-13). Крім того, відповідно до даних по господарської книги №1 за 2006-2010 роки по [PERSON] сільській раді Миколаївського району Миколаївської області житловий будинок за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №24 Миколаївського району Миколаївської області рахується за [PERSON]. З даних погосподарської книзі №1 за 1991-1995 року по [PERSON] сільській раді Миколаївського району Миколаївської області також вбачається, що житловий будинок за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №24 Миколаївського району Миколаївської області рахується за [PERSON], а житловий будинок за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №22 Миколаївського району Миколаївської області належав [PERSON], а потім [PERSON] на підставі договору дарування від 09.071994 року ( т.1 а.с.103-120). Крім того, з даних погосподарської книзі №2 за 2002 рік по [PERSON] сільській раді Миколаївського району Миколаївської області також вбачається, що житловий будинок за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №24 Миколаївського району Миколаївської області рахується за [PERSON], а житловий будинок за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №22 Миколаївського району Миколаївської області належав [PERSON], а потім [PERSON] на підставі договору дарування від 09.071994 року ( т.2 а.с.11-12). Також судом встановлено, що 20 жовтня 1975 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу житлового будинку, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок, що знаходиться в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області. У вказаному договорі номеру та вулиці житлового будинку не зазначено(т.2 а.с.10). З даних погосподарських книг №18 за 1977-1978 роки, №29 за 1980-1982 роки, №2 за 1983-1985 роки, №2 за 1986-1990 роки, №1 за 1991-1995 роки по [PERSON] сільській раді Миколаївського району Миколаївської області вбачається, що житловий будинок за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №22 Миколаївського району Миколаївської області рахувався за [PERSON], а житловий будинок за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №24 Миколаївського району Миколаївської області рахувався за [PERSON],потім за [PERSON], потім за [PERSON] ( т.2 а.с.16-33). З оглянутої в судовому засіданні матеріалів інвентарної справи №193 вбачається, що [PERSON]О 15.05.1990 року, 31.08.1993 року, 14.04.1994 року видавалися довідки-характеристики для укладення договору відчуження житлового будинку №22 по вул. Зарічна в с. Нечаяне Миколаївсокого району Миколаївської області. Згідно поєтажного плану долученого до матеріалів інвентарної справи, його виготовлено 25.04.1980 року на житловий будинок №22 по вул. Зарічна с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області. Крім того в матеріалах вказаної вище інвентарної справи міститься копія довідки-характеристики №65 від 14.04.1994 року, яка була видана [PERSON] для укладення договору відчуження житлового будинку №22 по вул. Зарічній в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, а саме для укладення вказаного вище договору дарування, однак, для його укладення в нотаріальну контору надано оригінал тієї ж довідки -характеристики, але вже з виправленим номером будинку з № 22 на № 24. З заяви [PERSON] від 03.01.1995 року вбачається, що вона просить зареєструвати за нею договір дарування від 09.07.1994 року на житловий будинок №22 по вул. Зарічна, в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області. Дані щодо зміни нумерації житлових будинків в матеріалах інвентарної справи відсутні та сторонами не надано. Разом з цим, з оглянутої в судовому засіданні матеріалів інвентарної справи №115 вбачається, що житловий будинок №24 в с. Нечаяне по вул. Зарічній Миколаївського району Миколаївської області належить [PERSON], технічний паспорт на який видано 22.09.1989 року та поєтажний план якого не відповідає характеристиці житлового будинку вказаного в договорі дарування. З журналу реєстрації звернень громадян [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області за 2002-2003 роки (справа 2-11 том№1), який оглянуто в судовому засіданні вбачається, що на аркуші № 5 за № 86 від 28.10.2002 року зареєстровано заяву [PERSON] про надання їй земельної ділянки, а за № 86 а - зареєстровано заяву [PERSON] про припинення права користування земельною ділянкою, тобто вказаний порядковий номер надходження заяви від імені [PERSON] дописано поміж рядками. З заяви написаною від імені [PERSON] до [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 15 жовтня 2002 року, яка оглянута в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] відмовляється від земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна, 22, Миколаївського району Миколаївської області. З архівного витягу рішення V сесії 24 скликання [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №3 від 29 жовтня 2002 року вбачається, що на підстави заяви [PERSON] припинено її право користування земельною ділянкою розміром 0,22 га в с. Нечаяне, по вул. Зарічній, 22, Миколаївського району Миколаївської області. (т.2.с.13). З копії державного акту на право власності на земельну ділянку вбачається, що [PERSON] на підставі рішення №15 16 сесії 4 скликання [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 10 вересня 2004 року є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2319 г, яка розташована за адресою: с. в с. Нечаяне, вул. Зарічна, 22 Миколаївського району Миколаївської області (т.1 а.с.50). Як зазначалося вище, відповідно до дублікату свідоцтва про право особистої власності на житло від 15 листопада 1989 року [PERSON] належав житловий будинок, який розташований за адресою: село Нечаяне, вулиця Зарічна, будинок №24 на підставі рішення виконкому Миколаївської районної ради від 25.09.1989 року №200. Разом з цим, з архівної копії рішення виконавчого комітету Миколаївської районної ради народних депутатів №200 від 25.09.1989 року вбачається, що воно стосується визнання головою переселенської сім'ї з переоформленням переселенського будинку [PERSON] (т.1 а.с.226). З акту обстеження житлового будинку №24, що розташований по вул. Зарічній в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області від 23.07.2014 року вбачається, що будинок зруйновано, огорожі немає, земельна ділянка не огороджена, не обробляється, знаходиться в занедбаному стані( т.1 а.с.153-162). З акту обстеження житлового будинку №22, що розташований по вул. Зарічній в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області від 01.10.2014 року вбачається, що будинок знаходиться в напівзруйнованому стані та не придатний до проживання, частину подвіря закрито огорожею домогосподарства №20, а частина поросла паростями.( т.1 а.с.170-176).153-162). Отже, як вбачається з матеріалів справи обидва житлові будинки і №22 і №24 зруйновано. Встановлення факту знищення будинків є підставою для припинення володіння майном, тобто будинком, і як наслідок припинення права користування земельною ділянкою на якій розташовано житловий будинок. Однак, такого факту у передбаченому законом порядку не встановлено. З довідки [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 11.09.2015 року та даних паспорту [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [INFO].( т.1 а.с.162, т.2 а.с.14). Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №1571 від 03.02.2016 року рукописний текст від імені [PERSON] на ім`я Нечанського сільського голови Стількик від 15.10.2002 року про відмову від земельної ділянки за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна, 22, вхідний номер заяви 86-а від 28.10.2002 року , виконані не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] , який розташований під текстом в заяві від імені [PERSON] до [PERSON] сільського голови [PERSON] від 15.10.2002 року про відмову від земельної ділянки за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна,22, вхідний номер заяви 86-а від 28.10.2002 року, виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до вимог ст. 30 ЗК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до ст. 23 ЗК України. Згідно ст. 23 ЗК України ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно статі 25 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) ( Загальна компетенція сільських, селищних, міських рад) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено повноваження рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку. Згідно підпункту 10 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її законних прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Об`єктом права власності особи може бути житловий будинок, садиба ) ст.ст. 380-381 ЦК України). Згідно ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу. Згідно положень ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 1,4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Отже, в судовому засіданні встановлено, що фактично [PERSON] належав житловий будинок, що розташований за адресою: с. Нечачяне, вул. Зарічна, 22 Миколаївського району Миколаївської області. Для укладення вказаного вище договору дарування БТІ видало [PERSON] для предявлення до нотаріальної контори довідку характеристику №85 від 14.04.1994 року, в який зазначено саме житловий будинок№22 по вул. Зарічній в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області. Однак, для укладення вказаного вище договору дарування в нотаріальну контору [PERSON] надано ту ж довідку характеристику №85 від 14.04.1994 року, однак з виправленим номером будинку з №22 на №24. Те що фактично [PERSON] належав саме житловий будинок №22 по вул. Зарічній в с. Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме матеріалами інвентарних справ№193 і №115, виписками з по господарських книг за 1977- 2010 роки. Крім того, судом встановлено, що заяву про відмову від земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Нечаяне, вул. Зарічна,22 Миколаївського району Миколаївської області [PERSON] не писала, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи №1571 від 03.02.2016 року. Крім того, ані житловий будинок, ані земельна ділянка за адресою: с. Нечаяне вул. Зарічна 22 Миколаївського району Миколаївської області не визнавалися в передбаченому законом порядку безхазяйною річчю, житловий будинок не визнавався знищеним в передбаченому законом порядку. Отже, позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання недійсним рішення №3 Vсесії 24 скликання [PERSON] сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 29.10.2012 року в частині припинення її права користування земельною ділянкою підлягають задоволенню. Позивачкою [PERSON] також заявлено позовні вимоги в частині витребування майна у незаконного володільця, а саме земельної ділянки №24 в с. Нечаяне , по вул. Зарічній Миколаївського району Миколаївської області. Однак, позивачкою не доведено факту незаконного утримання земельної ділянки, що розташована за адресою: Нечаяне, вул. Зарічна, 24 Миколаївського району Миколаївської області відповідачкою [PERSON], а тому в цій частині в задоволенні позову позивачці слід відмовити. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, що розташована за адресою: Нечаяне, вул. Зарічна, 22 Миколаївського району Миколаївської області, яка належить відповідачу [PERSON], оскільки правовстановлюючих документів належності позивачці саме цієї земельної ділянки суду не надано, а тому суд приходить до висновку що в цій частині позивачкою обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав. Доводи представників відповідачів [PERSON]О та [PERSON], щодо пропуску позивачкою строків позовної давності для звернення до суду на захист своїх прав є неспроможні. З матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи №2946 та №1992 вбачається, що 06.12.2011 року позивачка [PERSON] звернулась в Миколаївський РВ УМВС України в Миколаївській області з заявою про прийняття мір до [PERSON], який не дає їй користуватися її домоволодінням, яке розташоване за адресою: с. Нечаяне , вул. Зарічна,22 Миколаївського району Миколаївської області. Постановою від 09.12.2011 року в порушенні кримінальної справи по заяві [PERSON] по відношенні до [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України відмовлено за відсутністю складу злочину, яке було скасовано постановою заступника прокурора Миколаївського району Миколаївської області від 06.04.2012 року. В подальшому постановами від 11.04.2012 року, 26.07.2012 року та 19.12.2012 року також в порушенні кримінальної справи по заяві [PERSON] по відношенні до [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України було відмовлено за відсутністю складу злочину. Отже про порушення свого права позивачка [PERSON] дізналася в вересні 2011 року, з позовною заявою в порядку цивільного судочинства вона звернулася в травні 2013 року, а отже строк позовної давності позивачкою не пропущено. Судові витрати між сторонами слід розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial