Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

В серпні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, який в грудні 2019 року уточнила та просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття [PERSON] (а.с.51-53). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2019 року було прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а у прийнятті уточненої позовної заяви [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку було відмовлено (а.с.59-60). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі; надала суду відповідь на відзив (а.с.42-44). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, надав суду відзив на позовну заяву (а.с.33-35). Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав (а.с.57). Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються сімейним законодавством України. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України, умов, суд за приписами ст.ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , який навчається за державним замовленням на першому курсі механіко-машинобудівного факультету денного відділення Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» з 01 вересня 2018 року, що підтверджується довідкою №14/02-1511 від 02 листопада 2018 року (а.с.8). Навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, дата закінчення навчання - 30 червня 2022 року. [PERSON] стипендію не отримує, що підтверджується Довідкою про доходи №19 від 24 січня 2020 року (а.с.68), перебуває на утриманні матері [PERSON] . Батько в свою чергу добровільно матеріальну допомогу на утримання сина в період навчання не надає. Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі звітів ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» (а.с.17,18), в період з 01.01.2019 року по 31.08.2019 року з заробітної плати [PERSON] було утримано кошти на погашення заборгованості по сплаті аліментів. Оцінюючі з`ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Встановлено, що [PERSON] офіційно не працює. Позивачка разом з дітьми проживає в квартирі, яка є спільним майном подружжя, та користується всім спільно нажитим з відповідачем, майном. Відповідач в свою чергу, на даний час офіційно працює водієм автотранспортних засобів Приватного акціонерного товариства «Юрія», отримує стабільну заробітну плату в розмірі 4173 грн. в місяць, що підтверджується довідкою про доходи №433 від 08.05.2020 року (а.с.76). Оцінюючі з`ясовані в судовому засіданні обставини у справі в контексті наведених вище правових норм регулювання предмету спору, суд доходить наступних висновків. Зазначені позивачкою у позовній заяві обставини відносно того, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги повнолітній дитині не підтверджені жодними належними допустимими доказами [PERSON] і водночас спростовані доказами відповідача, відтак суд визнає їх не доведеними. Офіційна заробітна плата відповідача є єдиним достеменно встановленим джерелом його доходів, позаяк жодних доказів щодо будь-яких інших його таких джерел сторони суду не надали. Такий встановлений судом розмір єдиного щомісячного доходу відповідача в сумі 3802,01 грн. (видається на руки, з відрахуванням аліментів) підтверджує його доводи на заперечення позовних вимог щодо об`єктивної відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу у виді аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та, з врахуванням сплати аліментів на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , він є значно меншим від встановленого у державі мінімального розміру заробітної плати та прожиткового мінімуму для повнолітньої працездатної особи. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, саме на її користь не доведена позивачкою жодними належними допустимими доказами на підтвердження фактичного самостійного її матеріального утримання сина. Позивачка не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Окрім вищевказаного, судом прийнято до уваги те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд визнає встановленою обставину доводів відповідача на заперечення ним позовних вимог щодо відсутності у нього об`єктивної змоги надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Оскільки така спроможність за приписом ст. 199 СК України, є обов`язковою умовою для покладення на батька обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, її відсутність зумовлює висновок суду про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за безпідставністю позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за даною категорією справи, та те, що позовні вимоги позивачки не були задоволені судом, суд не покладає на сторону відповідача сплату судового збору, а компенсує зазначені судові витрати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed