Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

В травні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», по якій просить розірвати кредитний договір, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 26.11.2012 року; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.11.2012 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приват Банку» від 26.11.2012 року із зазначенням анкетних даних та інших даних позичальника. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 9 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку . В подальшому, 21.11.2016 року сторонні особи незаконно заволоділи грошовими коштами з кредитної карти і розмірі 10 000 грн., про що позивач звернулась і заявами 21.11.2016 року та 01.12.2016 року до АТ КБ «ПриватБанк». В провадженні слідчого відділу Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12016120020014552 від 21.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Позивач вказує, що не зважаючи на проінформованість відповідача про протиправне зняття коштів та наявність звернення до правоохоронних органів з означеного питання, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 22 935,11 грн. 18 квітня 2018 року Кіровським районним судом м. Кіровограда винесено рішення по справі №404/6909/17, номер провадження №2/404/984/17 за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 992,77 грн., яка існувала до 21.11.2016 року (тобто до незаконного заволодіння грошовими коштами сторонніми особами з кредитної картки) та 208 грн. судового збору, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Також рішенням було встановлено несанкціоноване втручання сторонньої особи у мережі ПАТ КБ «ПриватБанк» по заволодінню кредитними коштами. Відповідно до звернення відповідача відкрито виконавче провадження №56938292 від 24.10.2018 року про стягнення з позивача коштів, проте 07.06.2018 року позивачем було внесено до ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти відповідно до рішення суду у відповідному розмірі 3 200,77 грн., тобто було виконано рішення суду. 31.01.2019 року позивач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з письмовим повідомленням про розірвання чи закриття кредитного договору, але воно було залишено без розгляду. Вказує, що відповідач порушуючи Умови та Правила надання банківських послуг у «ПриватБанку» продовжує переслідування, та вимагає внести до банку кошти - здійснити погашення заборгованості. Зазначає, що протиправні та несправедливі дії АТ КБ «ПриватБанк» та продовження переслідування, а також вимаганням внести до банку кошти - здійснити погашення заборгованості, яка нібито існує перед відповідачем, завдали позивачу великі моральні страждання та переживання у зв`язку з необхідністю повернення до умов нормального існування та життя, подолання виниклих у сукупності негативних наслідків. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.05.2019 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 25-26/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 48-49/. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вказав, що позовні вимоги є безпідставними. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.11.2012 відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої отримала кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.04.2018 року, яке набрало законної сили 30.05.2018 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2992,77 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 208 грн. судового збору; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено /а.с. 11-13/. Судом було встановлено, що 21.11.2016 року сторонні особи незаконно заволоділи грошовими коштами з кредитної картки у розмірі 10 000 грн. та [PERSON] наступного дня після несанкціонованого зняття коштів з належної їй картки звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» та до правоохоронних органів з цього ж приводу, що свідчить про виконання нею Умов та Правил надання банківських послуг, тому відповідач не несе відповідальності за зняття коштів з її кредитної картки в розмірі 10 000 грн. Судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів, пені та штрафів на зазначену суму, так як вони є неправомірним та вимоги щодо стягнення зазначеної заборгованості в розмірі 19942,34 грн. задоволенню не підлягають. Як вбачається з копії квитанції від 07.06.2018 року, [PERSON] сплатила АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду у розмірі 3 200,77 грн. /а.с. 14/. 24.10.2018 року на адресу КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» державним виконавцем було направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника на підставі виконавчого листа №404/6909/17, провадження №2/404/984/18 від 11.06.2018 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда. Після надання [PERSON] до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області платіжної квитанції про сплату боргу, державний виконавець звернулась із заявою КЗ «Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» із заявою про повернення постанови про звернення стягнення з заробітної плати без виконання /а.с. 16/. 05.12.2018 року та 31.01.2019 року позивач зверталась до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» із заявами щодо повного погашення боргу /а.с. 17,18/. Банком було надано відповідь від 04.02.2019 року, згідно якою зазначено, що оскільки на дату звернення банком до суду, а також впродовж строку від дати звернення до суду до дати повного виконання рішення суду, зобов`язання за кредитним договором не було виконано у повному обсязі, на неповернуту суму кредиту продовжували нараховуватись відсотки за його користування /а.с. 19/. Так, згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. При цьому, слід зазначити, що не може бути підставою для розірвання кредитного договору нагадування працівників банку про наявність заборгованості, яка існує на думку працівників банку, а також будь-які дії, вчинені державною виконавчою службою на виконання рішення суду. Суд, дослідивши всебічно обставини справи, не встановив підстав для розірвання кредитного договору, визначених ст.ст.651 та 652 ЦК України. Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг. Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Правила статті 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16. З наявних в матеріалах справи складових частин договору про надання банківських послуг (заяви позичальника) не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань. Відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». За вищевикладеного, позовні вимоги не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed