Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги аргументовані тим, що 09.09.2014 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої відповідач отримав від [PERSON] кошти в сумі 4050,00 доларів США, які зобов'язувався повернути до 31.10.2014 року. На момент пред'явлення даного позову, відповідачем кошти не повернуто. В звязку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повернути кошти, ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань щодо повернення боргу, тому позивач був вимушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 4050,00 доларів США, що в еквіваленті в національну валюту становить 86383,07 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON], та його представники в судовому засідання позовні вимоги не визнали, пояснили, що відповідач разом із товаришем [PERSON] взяли у [PERSON], кошти в розмірі 4050,00 доларів США для купівлі автомобіля «РЕНО» для гр. [PERSON] Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до розписки від 13.10.2014 року [PERSON] отримав в борг 4050,00 доларів США у [PERSON] та зобовязався повернути вказану суму позивачу до 31.10.2014 року. ( а. с.4) ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України. Тому, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача боргу на загальну суму 4050,00 доларів США, що в еквіваленті в національну валюту становить 86383,07 грн. Суд звертає увагу, що в судовому засіданні відповідач підтвердив, що він писав розписку 13.10.2014 року за якою отримав в борг 4050,00 доларів США у [PERSON] та зобовязався повернути вказану суму позивачу до 31.10.2014 року, розписку писав без будь-якого стороннього фізичного чи психологічного примусу. Суд бере до уваги, що в процесі розгляду даної справи сторонам розяснювалось положення ст. 60 ЦПК України, якою встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Твердження відповідача про те, що ним не отримувались кошти згідно вказної вище розписки ґрунтується лише на припущеннях жодного доказу, в обґрунтування зазначеного, суду не надано. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, тому суд вважає стягнути з [PERSON] 4050,00 доларів США, що в еквіваленті в національну валюту становить 86383,07 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 863,83 гривень, який слід стягнути з відповідача на користь позивача. Визначаючись з розміром витрат на правову допомогу суд враховує, що позивач скористався допомогою адвоката, про що свідчить угода №1 від 19.10.2015р. (а. с. 40 ) та сплатив за його послуги 3000 грн., що підтверджується квитанцією від 20.10.2015р. Натомість, враховуючи положення Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка позовної заяви, збирання доказів), а також час судових засідань та беручи до уваги, що представником позивача не надано акту виконаних робіт суд вважає заявлений розмір витрат на правову допомогу необґрунтованим. На підставі викладеного,

Outcome: approved