Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання є інвалідом ІІ групи по психічному захворюванню. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2004 року визнана недієздатною. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2016 року опікуном [PERSON] призначено двоюрідну сестру [PERSON]. Із анамнезу відомо, що [PERSON] знаходиться під наглядом лікаря психіатра з 1980 року з приводу параноїдної шизофренії. У клінічній картині захворювання галюцинаторно параноїдна симптоматика, слухові імперативні псевдогалюцинації, під впливом яких хвора постійно йде з дому, бродить по місту, у тому числі у холодну пору року, або стає дратівливою та агресивною по відношенню до матері та опікуна. Госпіталізації часті, більше 50 разів лікувалася стаціонарно. Захворювання протікає безперервно, виражений емоційно вольовий дефект, соціальна дезадаптація. Остання виписка 12.07.2017 року. Згідно із змісту заяви опікуна, психічний стан погіршився протягом двох днів порушився сон, стала неспокійною, чує голоси, конфліктує з матірю та опікуном, агресивна по відношенню до них, заявляє, що «наречений нерви мотає, достає мене». Сама пацієнтка наполягала на госпіталізації. 17.07.2017 року о 02 годині 40 хвилин доставлена у приймальне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Оглянута черговим лікарем психіатром, який підтвердив загострення важкого психічного розладу, госпіталізована у примусовому порядку. 17.07.2017 року о 09 годині 00 хвилин оглянута комісією лікарів психіатрів, за висновком якої стан хворої можна кваліфікувати, як важкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, з наростаючим емоційно вольовим дефектом, галюцінаторно параноїдний синдром з агресивними тенденціями (агресивно налаштована до матері та опікуна), лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу обставини, викладені в наведеній вище заяві підтримала повністю, просила суд її задовольнити. Зацікавлена особа заяву підтримала та просила суд винести рішення про госпіталізацію останньої до психіатричного закладу у примусовому порядку. Прокурор заяву підтрималаі просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Розглянувши матеріали заяви від 17.07.2017 р., заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, суд дійшов висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 17.07.2017 року, [PERSON]П, [INFO], страждає на важкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу, з наростаючим емоційно вольовим дефектом, галюцінаторно параноїдний синдромз агресивними тенденціями (агресивно налаштована до матері та опікуна), лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару (а.с.2). Отже, наявні в матеріалах справи докази, а також надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, що [PERSON] з 1980 року перебуває під наглядом лікарів психіатрів, багаторазово проходила курс лікування, має ІІ групу інвалідності по психічному захворюванні, являє потенційну небезпеку для матері та опікуна, підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що заява головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON]підлягає задоволенню судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved