Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась до [PERSON] з позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту пред`явлення позову та до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цих відносин у них народився син - [PERSON] [INFO] , який мешкає разом з нею. На теперішній час сторони, разом не мешкають, сумісного господарства не ведуть, неповнолітній син мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, так як відповідач у добровільному порядку належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, де просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, був присутнім в підготовчому судовому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 23 серпня 2008 року сторони уклали шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 30 квітня 2013 року , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис 172. Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. На сьогоднішній день сторони мешкають окремо. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини після розірвання стосунків надає не регулярно, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Положеннями ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З аналізу наведених правових норм, можна прийти до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільних дітей і створювані необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації їхнього життя на рівні з позивачем. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, з огляду на викладене, враховуючи викладені позивачем у її позовній заяві вимоги, в силу ст. 183 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про можливість визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 12.02.2019 року і до повноліття дитини. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved