Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 1 237,22 грн., інфляцію суми боргу в розмірі 2 146,99 грн. та 3% річних в розмірі 104,86 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. 01.06.2014 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 червня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В свою чергу, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем у справі, позивач і звернувся 15 липня 2014 року із заявою до страхової компанія для отримання суми страхового відшкодування. В той же час, Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УОСК») виконала свої зобов`язання лише 07.04.2015 року. Вважаючи, що строк прострочки складає 174 дні з 07.04.2015 до початку періоду - 15.10.2014, коли позивач отримав відповідне повідомлення від відповідача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування, просить стягнути за цей час пеню. Крім того, позивач посилається на норми ч.2 ст.625 ЦК України, лист ВСУ від 19.07.2011 року і вважає, що до спірних правовідносин застосовується і положення про стягнення 3% річних і інфляційного збільшення боргу через невиконання боржником своїх грошових зобов`язань (а.с.3-4) Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.24-25, 41). В свою чергу, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зауважив, що позовні вимоги підтримує (а.с.26), а представник відповідача - що визнає частково, не заперечує проти стягнення з відповідача пені, проте в частині вимог про стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу, просить відмовити (а.с.42) Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим (ч.1 ст.213 ЦПК України) Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ч.1 ст.214 ЦПК України) З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «УОСК», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди задоволено частково, зокрема, стягнуто зі страхової компанії 7 332,11 грн. страхового відшкодування (а.с.11-12) Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 3 вказує, зокрема, на те, що обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, суд у вищезазначеному рішенні встановив, що 01.06.2014 на автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля «Міцубіші», д.н.з.[NUMBER], та автомобіля «Форд Фокус», д.н.з.[NUMBER], під керуванням [PERSON], якого постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 27.06.2014 року було визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «УОСК», а остання в добровільному порядку суму страхового відшкодування за заявою [PERSON] йому не виплатила, суд в цій частині задовольнив позовні вимоги. Рішення набуло чинності, видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження (а.с.13) Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №47064665 від 01.04.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві надано ПрАТ «УОСК» строк до 07.04.2015 року для виконання рішення суду в добровільному порядку. Сторонами не заперечується і це знайшло своє відображення в матеріалах справи, що відповідач 07.04.2015 року перерахував на рахунок позивача суму страхового відшкодування в розмірі 7 332,11 грн. (а.с.14) Таким чином, суд вважає такими, що підтверджені належними та допустимими доказами по справі обставини несвоєчасної виплати позивачу суми страхового відшкодування. Зважаючи на те, що в цій частині відповідач погодився із позивачем, свого контр розрахунку днів прострочки та відповідних сум не надав, то суд приходить до висновку про стягнення 1 237,22 грн. пені. Щодо стягнення 3% річних та інфляційного збільшення боргу, то слід зазначити, що положення ч.2 ст.625 ЦК України до спірних взаємовідносин не застосовуються. Згідно роз`яснень, викладених в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням. Винятком є відповідальність страховика (ст.992 ЦК України) Відповідно до ст.992 ЦК України в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановлену договором або законом. Таким чином, вимоги позивача стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, оскільки в останньому не передбачено застосування ст.625 ЦК України до деліктних правовідносин, які виникли між потерпілим і страховою компанією. Положення ст.625 ЦК України застосовуються лише при порушенні страховиком своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування, на чому акцентує увагу ВССУ у вищезазначеній постанові пленуму №4. Цивільні ж права та обов`язки сторін в спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин. Зазначена правова позиція висловлена також Вищим господарським судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №908/1757/14, від 24.03.2015 у справі №910/17021/14. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і мінімально сплачена останнім сума судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial