Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

В травні 2019 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що 15.07.1990 року вони зареєструвала шлюб з відповідачем. Неповнолітніх дітей сторони не мають. За час подружнього життя відносини позивача з відповідачем поступово погіршились, зникли взаємопорозуміння та спільність інтересів, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені та носять лише формальний характер, позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаним позовом Ухвалою від 27.05.2019 року відкрито провадження у вказаній вище справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання, викликано сторін. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також зазначила, що сторони припинили підтримувати шлюбно-сімейні відносини з 2015 року Відповідач у судовому засіданні позов визнала та пояснила, що вони з позивачем дійсно проживають окремо та не підтримують шлюбно-сімейні відносини. Намірів зберігати шлюб вона не має, а тому вважає за доцільне розірвати укладений з позивачем шлюб. Заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 15.07.1990 було укладено шлюб, який зареєстрований Палацом реєстрації шлюбів і новонароджених у м. Києві, актовий запис №3332, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7). Сторони по справі неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення представника позивача сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства, намірів зберігати шлюб вони не мають, відповідач в підготовчому засіданні вказану інформацію не спростовувала. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved