Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], з позовом до [PERSON] про визнання права власності. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є дружиною [PERSON], який помер 15.11.2016. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: земельних ділянок, розташованих у Вінницькій області, Калинівському районі в с. Гущинці по вул. Зелена, 17, житлового будинку, розташованого на цих земельних ділянках; земельної ділянки, розташованої на території Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області; 1/6 квартири [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці; коштів, які зберігаються на рахунках [PERSON], відкритих у АТ КБ «ПриватБанк». Дане майно належало [PERSON] на праві власності. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яким було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, крім квартири. 19.06.2018 нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці через відсутність визначених часток у даному майні, яке належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Оскільки частки у цьому майні є рівними по 1/6, то [PERSON] належить на праві власності 1/6 частка квартири. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину перешкоджає позивачу розпорядитися належним їй майном. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визнання права власності в порядку спадкування за [PERSON] на 1/6 частку квартири [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці. Ухвалою суду від 31.07.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням витребувано докази по справі та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Від відповідача на адресу суду вказані вище документи не надходили. На виконання вимог ухвали суду від 31.07.2018 судом отримано матеріали спадкової справи № 5/2017 до майна померлого 15.11.2016 [PERSON] Ухвалою суду від 20.09.2018 відмовлено у прийнятті визнання представником відповідача позовних вимог. 09.10.2018 представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та залучення до участі у справі співвідповідачів. Надав суду позовну заяву у новій редакції із урахуванням збільшених вимог. Ухвалою суду від 31.10.2018 збільшені позовні вимоги прийнято до розгляду та залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також даним судовим рішенням витребувано докази по справі та запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Так, збільшивши позовні вимоги, представник позивача просив суд визначити, що частка померлого [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці становила 1/6 та визнати право власності на дану частку в майні в порядку спадкування за [PERSON] На виконання вимог ухвали суду від 31.10.2018 судом отримано інвентаризаційну справу № 80328 на обєкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці. У строк, визначений судом ухвалою від 31.10.2018, від відповідачів відзиви на позов не надійшли. 19.03.2019 заяву про визнання представником [PERSON] позовних вимог від 07.12.2018 судом залишено без розгляду у звязку із відмовою представника відповідача у її підтриманні (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, думку представника позивача, відповідача [PERSON] та представника співвідповідача [PERSON], а також положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідачів [PERSON] та [PERSON] (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві із збільшеними вимогами від 09.10.2018, та просив їх задовольнити. Судові витрати понесені позивачем її представник просив залишити за нею. Представник відповідача [PERSON] та співвідповідач [PERSON] позовні вимоги визнали і не заперечували щодо їх задоволення. Судом прийнято до уваги, що якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами, яке в даному випадку відсутнє. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 80328 на обєкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці. З матеріалів вищезазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що на підставі угоди обміну нерухомості від 17.05.1999, зареєстрованої ВФ ТБ «Українська» 17.05.1999 за № 30814, за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] 22.05.1999 зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці. 15.11.2016 в м. Франклін (США) помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть. (т. 1 а.с. 7-8) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 5/2017 до майна померлого 15.11.2016 [PERSON] (т. 1 а.с. 47-90) З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 25.05.2017 звернулась його дружина - [PERSON] Спадкоємець [PERSON] (дочка) 17.05.2017 відмовилась від прийняття спадщини. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. Судом не встановлено наявність спадкоємців після смерті [PERSON], які мають право на обовязкову частку у спадщині. Судом встановлено, що померлим [PERSON] заповіт не було складено. До складу спадщини, зокрема, увійшла квартира [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці. 19.06.2018 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спірну квартиру в зв'язку із відсутністю визначення часток в об'єкті права спільної сумісної власності, про що винесено відповідну постанову. (т. 1 а.с. 19) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з 1999 року. Згідно п.\~4\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України,\~який набрав\~чинності з\~01.01.2004\~року,\~визначено,\~що даний\~Кодекс застосовується\~до цивільних\~відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи те, що права на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми чинного ЦК України. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено,\~що згоди\~щодо поділу\~спірного нерухомого\~майна,\~що є\~спільною сумісною\~власністю,\~між співвласниками\~досягнуто не\~було. Доказів про те, що між співвласниками була домовленість про визначення розмірів часток квартири, матеріали справи не містять. Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] як спадкоємиці учасника спільної сумісної власності, позивач правомірно звернулась з позовом до суду про визначення належної померлому [PERSON] частки у цьому майні. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці, є рівними - по 1/6. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Отже, враховуючи вищевикладене, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на 1/6 частку квартири [ADDRESS] (пров. [PERSON]) в м. Вінниці. Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки позивач є дружиною спадкодавця, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України, має право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими повязується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалах суду від 31.07.2018 і від 31.10.2018 було розяснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим і доведеним. При цьому, судом також враховано, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Тобто під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка [PERSON], який помер 15.11.2016, в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (провулок [PERSON]) в м. Вінниці становила 1/6 та визнання за [PERSON] права власності на дану частку в цьому нерухомому майні в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~106, 73 гривень та при збільшенні позовних вимог 704, 80 гривень, що підтверджується квитанціями від 17.07.2018 та від 09.10.2018. (т. 1 а.с. 1, 162а) Враховуючи клопотання представника позивача, суд вважає за можливе залишити судові витрати за позивачем. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved