Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернулася в суд із означеним позовом до відповідача, вказавши, що з 21.06.1997 року по 11.04.2005 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого 25.01.2001 року у них народилася донька [PERSON] На даний час донька є повнолітньою та навчається на денній формі навчання у Хмельницькому національному університеті. Через наведену обставину дочка позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати заробіток, крім того, їй щорічно необхідно вносити плату за навчання в розмірі 11500 грн. Враховуючи наведене, позивач, посилаючись на ст. 199 СК України та навівши доводи щодо спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання дитини, зокрема, вказавши що він працює, одержує заробітну плату, інших утриманців не має, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду до закінчення донькою навчання або до досягнення нею двадцяти трьох років. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину витрат за навчання дочки. Ухвалою судді від 28.01.2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Вказав на відсутність у нього можливості сплачувати аліменти, оскільки протягом останніх років він постійно хворіє, внаслідок отриманої у 2016 році травми позбавлений можливості повноцінно рухатися та працювати. У 2017 році у нього було діагностовано гіпертонію ІІ ступеню, у звязку з чим також погіршився стан здоровя, потребує постійного лікування та реабілітації. Крім того, вказав, що на його утриманні перебуває його дружина [PERSON], яка також не працює в силу хвороби. При цьому, позовну вимогу про стягнення 1/2 частки витрат за навчання доньки відповідач вважає необґрунтованою та такою, що не відповідає закону, стверджуючи про відсутність правової норми, яка б передбачала стягнення таких витрат на повнолітню дитину, оскільки положення ст. 185 СК України, які передбачають стягнення додаткових витрат на дитину, не застосовується у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задоволити їх у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], в суді підтримала позов та просить його задоволити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено такі фактичні обставини справи факти та відповідні їм правовідносини. Сторони в період з 21.06.1997 року по 11.04.2005 роки перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них 25.01.2001 року народилася донька [PERSON]. Відповідач є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії 1-БВ №104228, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області. Дані обставини визнані сторонами та не оспорюються. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз'ясненнями, наведеними у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Вирішуючи наявність вищенаведених обставин, судом встановлено, що на даний час донька сторін [PERSON] є повнолітньою та на час розгляду справи судом їй виповнилося повних 18 років. Договором про надання освітніх послуг від 11.08.2018 року підтверджується, що [PERSON] навчається у Хмельницькому національному університеті на денній формі навчання за спеціальністю «Середня освіта. Англійська мова і література». Відповідно до довідки вказаного навчального закладу №768 від 03.01.2019 року термін навчання [PERSON] становить з 01.09.2018 року до 30.06.2020 року. З'ясовуючи потребу [PERSON] у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням, судом приймається до уваги те, що вона навчається на денній формі навчання, у зв'язку з чим позбавлена можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу не має. Вказана обставина, на думку суду, свідчить про її потребу у матеріальній допомозі. Разом з тим, визначаючи спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, суд враховує доводи відповідача, наведені ним в заперечення позову та які знайшли своє підтвердження належними доказами в ході розгляду справи судом. Так, встановлено, що відповідач має сімю до складу якої входить дружина [PERSON] про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-БВ №166832, видане Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області та довідки Лозівської селищної ради Деражнянського району Хмельницької області №138, №139 від 11.02.2019 року. На даний час [PERSON] офіційно не працевлаштована, що підтверджується відомостями трудової книжки останньої. Відповідно до довідки відділу освіти, культури, молоді та спорту Хмельницької райдержадміністрації Хмельницької області №23 від 06.02.2019 року відповідач [PERSON] працює в Хмельницькому районному будинку культури на посаді водія та сума його доходу за період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року склала 31319,61 грн. Також, суд враховує стан здоровя відповідача, який в звязку з отриманою травмою періодично проходить курс лікування та реабілітації про що свідчать епікризи Деражнянської ЦРЛ №735, та №1345 відповідно до яких [PERSON] проходив лікування з 17.02. по 01.03.2016 року та відповідно з 04.04. по 09.04.2017 року; травмкарта №34, видана Хмельницькою міською лікарнею 12.10.2018 року, якою підтверджується факт отримання ним травми ноги 12.10.2018 року; довідка Деражнянської ЦРЛ №77 від 12.02.2019 року про наявність у відповідача післятравматичної хвороби. Крім зазначеного, у відповідача діагностовано ряд хронічних хвороб відповідно до довідок Деражнянської ЦРЛ №20 від 23.10.2015 року та №02 від 07.02.2019 року. Наведені відповідачем доводи про відсутність у його власності та користуванні земельної ділянки, яка знаходиться на території Лозівської селищної ради Деражнянського району Хмельницької області, підтверджується довідкою цієї сільської ради №127 від 07.02.2019 року. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про неможливість в силу стану здоровя дружини [PERSON] працевлаштуватися, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. В свою чергу суд також враховує останні записи трудової книжки [PERSON], які вказують про її звільнення із роботи за власним бажанням. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] є працездатною та в силу цього спроможною брати участь в утриманні сімї. Визначаючи можливості позивача [PERSON] брати участь у матеріальному забезпеченні дочки [PERSON], суд враховує, що остання працює та при цьому є інвалідом ІІІ групи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин в силу ст. 200 цього Кодексу та вважає за можливе їх стягнення у частковому виразі, що становить 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача. Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення аліментів із 18.01.2019 р., тобто з моменту подачі позову до суду, враховується, що відповідач сплачував аліменти згідно рішення суду на неповнолітніх дітей в тому числі [PERSON] 25.01.2001 року [PERSON] досягла повноліття. Обставини, щодо належного виконання відповідачем аліментних зобовязань до 25.01.2019 року включно сторонами не оспорюються. За таких умов, суд вважає вірним визначити дату стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої дочки - 26.01.2019 року. Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини витрат за навчання їхньої доньки [PERSON], то суд вважає, що такі вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Витрати, розмір яких позивачем неконкретизований з огляду на відсутність відомостей, що підтверджують фактичну їх оплату (квитанції, чеки тощо) та які нею були здійсненні на оплату навчання дочки [PERSON] за своєю суттю є додатковими витратами. Вказане питання безпосередньо врегульоване ст.185 СК України, яка не може одночасно застосовуватися у випадку виникнення обовязку у одного із батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, оскільки зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.02.2016 року по справі №6-1296цс15. Враховуючи вище зазначені положення законодавства, а також приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у відповідності до ст. 199 СК України, суд вважає обґрунтованим твердження відповідача про необґрунтованість та безпідставність позовної вимоги щодо стягнення з нього на користь позивача 1/2 витрат за навчання доньки, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд врахує, що позивач в силу закону звільнення від сплати судового збору. При вирішенні вказаного позову, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, що складає 90% від заявлених, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 691 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved