Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що 10 грудня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №293. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів дружини та чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем, через що спільне подружнє життя неможливе. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 07 серпня 2018 року позовна заява була прийнята та справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, згідно позовної заяви просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Відповідно до п.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 10 грудня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Іваненко (після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON], актовий запис №293 (свідоцтво про шлюб І-ФП №079557, видане 10.12.2011 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають вони окремо, спору щодо місця проживання дитини не має, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач байдуже ставиться до питання збереження сім'ї, про що свідчить його неявка в судове засідання. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Згідно ст.\~ 113 СК України\~ особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати, згідно\~ст.141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved