Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

В червні 2017 р. позивач звернулась до районного суду з позовною заявою з урахуванням уточнень, в якій просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням - квартирою № [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником вказаної квартири, в якій зареєстровані сторони у справі. Вказує, що відповідач був прописаний в квартирі з 1992 року, у зв»язку з тим, що [PERSON] перебувала з ним в шлюбі. 26.09.2016 р. [PERSON] подарувала квартиру позивачці, а [INFO] р. померла. Зазначає, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 1997 р.. В 2000 р. відповідач виїхав за межі України, де він проживає зараз позивачу не відомо. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користуються ним понад один рік без поважних причин. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу вищевказану справу передано в провадження судді Ларіонової Н.М. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, вислухавши встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов пояснення псторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 26.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ( а.с. 5). У спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] з 14.03.1992 року (а.с. 7). Позивач посилається на те, що в зв'язку з не проживанням відповідача в квартирі з 1997 року, відповідач втратив право користування спірною квартирою, оскільки відповідач не являється власником чи співвласником квартири. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивач надала суду копію договору дарування квартири від 26.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ( а.с. 5). Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратив право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Відповідач [PERSON] втратив право власності та право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, відповідач підлягає визнанню такими, що втратив право користування жилим приміщення. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Напідставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 334, 383, 391ЦК України,

Outcome: approved