Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

До Гайворонського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна. Позов мотивовано тим, що він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 1991 року. За час спільного проживання, у них народилось троє дітей: [PERSON] , 1992 р.н., [PERSON] , 1993 р.н., [PERSON] , 1995 р.н.. У липні 2000 року, вони розлучились. Приблизно через три місяці після розлучення, вони знову почали проживати разом однією сім`єю. Офіційно шлюб не реєстрували. Повторно розпочавши проживання разом однією сім`єю, вони постійно займались веденням домашнього господарства тримали свиней, курей, обробляли земельну ділянку біля будинку, вирощуючи городину, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки по вихованню, матеріальному забезпеченню своїх дітей та вирішенню інших життєвих питань. Отриманий грошовий дохід від ведення домашнього господарства та зароблених коштів на роботах, витрачали на потреби сім`ї. У період з 2000 року по 2005 рік він працював по найму в Одесі на будівництві, заробляв гроші у межах 1500 гривень щомісячно. Дружина працювала на свинофермі ФГ «Світанок». Зароблені гроші приносили додому у спільний сімейний бюджет. Разом витрачали ці кошти на потреби сім`ї, в тому числі і на придбання майна. Від подальшого спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, у них народився син - [PERSON] , 2002 року народження. У 2004 році, вони за спільні сімейні кошти, купили будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Придбавши будинок, почали купувати у нього інше рухоме майно: холодильник, телевізор, меблі, господарський інвентар тощо. У період з 2005 по 2011 роки він працював по найму на будівництві у м. Київ. У вересні 2015 року, із-за непорозумінь з відповідачем він залишив сім`ю, і знову поїхав на будівництво у м. Київ, де також отримував заробітну плату у межах 8-10 тисяч гривень щомісячно. Приблизно через три-чотири місяці після їхнього розлучення з відповідачем, заробивши на будівництві гроші, він купив собі будинок по [ADDRESS] та перейшов на проживання у даний будинок, де і проживає по даний час. У 2016 році, відповідач виїхала на заробітки в Італію. Частина рухомого майна, за час відсутності відповідача, була фактично викрадена особами, яким відповідач надала повноваження доглядати за будинком. Відповідач, вирішувати питання про добровільний поділ спільного майна між ними, не бажає. При таких обставинах, він позбавлений права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Просить суд встановити факт проживання однією сім`єю його - [PERSON] , 1963 року народження та [PERSON] , 1973 року народження, без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по вересень 2015 року, встановити, що будинок по [ADDRESS] з господарськими будівлями та інше рухоме майно на загальну суму 83100 гривень, придбане за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по вересень 2015 року, та є спільним сумісним майном позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , в порядку поділу спільного сумісного майна, визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку та господарських будівель по [ADDRESS] , 1/2 частину земельної ділянки, що відведена для будівництва та обслуговування даного будинку, а також на 1/2 частину рухомого майно, а саме: автоклав, вартістю 1300 грн.; дискова електропила, вартістю 2000 грн.; зварювальний апарат, вартістю 2600 грн.; бензопила «Штиль», вартістю 4800 грн.; провід ПВС 2x4 (100 м), загальною вартістю 2500 грн.; болгарка, вартістю 3500 грн.; бетономішалка, вартістю 5500 грн.; циркулярка, вартістю 2500 грн.; ліжко одне вартістю 4000 грн.; диван один, вартістю 3500 грн.; шкаф для одягу, вартістю 2500 грн.; кухонний набір, вартістю 4000 гривень; стіл з чотирма стільцями, вартістю 2500 грн.; всього на загальну суму: 41200 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України про день та час слухання справи повідомлена належним чином, що підтверджується роздруківкою з офіційного веб-сайту судової влади України від 01.08.2019 року про оголошення виклику відповідача до суду. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслала. Допитана як свідок [PERSON] пояснила, що продала сторонам домоволодіння по [ADDRESS] . За кілька місяців до продажу сторони орендували цей будинок, а потім викупили. Раніше, до продажу будинку, вона сторін не знала. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що є сином сторін. Батьки жили разом, під час цього купляли різні необхідні речі. Потім батько розлучився, мама виїхала в Італію, а він перейшов мешкати до батька. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Як вбачається з позовної заяви, позивач вказав, що з жовтня 2000 року по вересень 2015 року вони з [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим просить встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також позивач зазначав, що за час спільного проживання з відповідачем ними за спільні кошти придбано будинок, що знаходиться по [ADDRESS] та рухоме майно. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У контексті спірних правовідносин, для визнання спірного майна спільним позивач повинен довести, що на час придбання будинку та рухомого майна він та відповідач проживали однією сім`єю і джерелом набуття даного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця сторін. Позивач усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, в судовому засіданні не довів не тільки факт проживання з відповідачем однією сім`єю на час придбання спірного майна, а й той факт, що джерелом його набуття є їхні спільні сумісні кошти з відповідачем або їхня спільна праця. Суд не враховує пояснення свідків, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Посилання на періодичне спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Матеріалами справи не підтверджується в спірних правовідносинах постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення. Копія довідки Соломіївської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області (а.с. 19) в якій зазначено що позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 26.11.2005 року, не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки спірний будинок куплено 27.10.2004 року позивачем та обставини, вказані у копії довідки повинні бути підтверджені й іншими належними та допустимими доказами. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено факту його проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по вересня 2015 року та не ґрунтується на доказах, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Судом також встановлено, що 27 жовтня 2004 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, придбала житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 10-12). Оскільки спірний будинок був придбаний відповідачем та позивач не довів, що ця нерухомість була придбана в результаті його та відповідача спільної праці та за спільні грошові кошти, тому спірний будинок не є об`єктом спільної сумісної власності сторін й не підлягає поділу. При цьому суд також враховує, що позивачем не надано суду жодних доказів про своє працевлаштування та розмір отриманих доходів за вказаний період, а також належність відповідачу на час розгляду справи спірного домоволодіння та земельної ділянки. Також не підлягає поділу рухоме майно (а.с. 22-25), оскільки позивач не довів, що ця нерухомість була придбана в результаті його та відповідача спільної праці та за спільні грошові кошти та що спірне майно знаходиться у відповідача. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про визнання будинку по [ADDRESS] з господарськими будівлями та рухомого майна на загальну суму 83100 гривень, придбаного за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по вересень 2015 року, спільним сумісним майном позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , та в порядку поділу спільного сумісного майна, визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку та господарських будівель по [ADDRESS] , 1/2 частину земельної ділянки, що відведена для будівництва та обслуговування даного будинку, а також на 1/2 частину рухомого майно, задоволенню не підлягають. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, згідно ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed