Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

в січні 2014р. [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про примусове виконання зобов'язання за договором, при цьому пояснив наступне. Між позивачем [PERSON] тавідповідачем [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність, згідно якого [PERSON] зобов'язався інвестувати кошти у будівництво складу на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], а відповідач [PERSON] передати у власність [PERSON]/3 частину наведеного складу, після його введення в експлуатацію. При цьому вищезазначений договір було оформлено гарантійним листом [PERSON] від 12.07.2013р. Разом з цим [PERSON] зазначив, що виконав свій обов'язок та сплатив кошти в якості інвестиції у будівництво складу, однак відповідач [PERSON] ухилився від передання йому у власність частини складу. У зв'язку зі наведеним [PERSON] просив визнати за ним право власності на 3 частину нежитлової будівлі по. [ADDRESS], загальною площею 195,5 кв.м. В свою чергу [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спірне майно. При цьому [PERSON] пояснив, що йому належить на праві користування строком на 25 років земельна ділянка за адресою: [ADDRESS]. При цьому на зазначеній земельній ділянці [PERSON] збудував нежитлову господарську будівлю загальною площею 195,5 кв. м. Крім того на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт щодо зазначеної господарської будівлі площею 195,5 кв. м. Разом з цим [PERSON] пояснив, що надав [PERSON] гарантійний лист від 12.07.2013р., яким зобов'язався у майбутньому передати [PERSON] за нотаріально посвідченим договором право власності на 1/3 частину нежитлової господарської будівлі, за умови фінансування останнім будівельних робіт для звершення нежитлової господарської будівлі. Однак, [PERSON] не виконав своє зобов'язання та не сплатив кошти для фінансування завершення будівництва нежитлової господарської будівлі. Враховуючи наведене [PERSON] зазначив про відсутність у нього зобов'язань перед [PERSON]за гарантійним листом та права у останнього на 1/3 частину спірної нежитлової будівлі. Разом з цим, оскільки між[PERSON] та [PERSON] існує спір про право власності на вищезазначену нежитлову будівлю, [PERSON] просив визнати його право власності на нежитлову будівлю по. [ADDRESS], загальною площею 195,5 кв.м. та відмовити у задоволені первісного позову повністю. Представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав та просив задовольнити його позовні вимоги повністю, а зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні повністю. Представник [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримав та просив задовольнити його позовні вимоги повністю, а первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні повністю. Врахувавши надані сторонами пояснення, з'ясувавши обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність відмовити у задоволені первісного позову та задовольнити зустрічний позов повністю, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що згідно витягу з бази міського земельного кадастру від 22.01.2013р. у реєстрі земельних ділянок зареєстровано [PERSON] як землекористувача строком на 25 р. земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], код 79:008:039. Вбачається згідно технічного паспорту від 16.07.2013р., виготовленого на замовлення [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна за інвентаризаційною справою № 9744, що на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], збудовано нежитлове приміщення літ. «В» загальною площею 195,5 кв.м. Разом з цим згідно гарантійного листа від 12.07.2013р. за умови фінансування [PERSON] будівельних робіт для завершення будівництва нежитлової будівлі по [ADDRESS] площею 195,5 кв.м. до 100% її готовності, [PERSON] зобов'язався після прийняття будівлі в експлуатацію та оформлення права власності передати [PERSON] за нотаріально посвідченим договором право власності на 1/3 частину зазначеної будівлі. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проте [PERSON] не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази оплати ним коштів на фінансування будівельних робіт для завершення будівництва нежитлової будівлі по [ADDRESS] площею 195,5 кв.м. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України унормовано, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим з положень первісного та зустрічного позовів вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] наявний спір про право власності на нежитлову будівлю площею 195,5 кв.м.по [ADDRESS]. В свою чергу згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 8 Конституції України, її положення мають найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. При цьому, відповідно до п. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне визначено та закріплено положеннями ч. 1 ст. 321 ЦК України. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, [PERSON] має конституційне право на захист свого майнового права, яке оспорюється [PERSON], шляхом визнання у судовому порядку права власності [PERSON] на спірне нежитлове приміщення літ. «В» загальною площею 195,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Разом з цим згідно технічного паспорту від 16.07.2013р. відсутня самовільно збудована, переобладнана площа у нежитловому приміщенні літ. «В» загальною площею 195,5 кв.м.за адресою: [ADDRESS]. Крім того відповідно до наявного у матеріалах справи висновку № ЕД-1-114/28, складеного експертом ПП «Центр судових досліджень Експерттранссервіс» Чернуха О.О., нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS], літ. «В» відповідає державним будівельним нормам та стандартам, вимогам техніки безпеки, санітарним нормам, правилам пожежної безпеки та їх подальша експлуатація в якості нежитлових приміщень можлива. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені первісного позову повністю та задовольнити зустрічний позов, визнавши за [PERSON] право власностіна нежитлове приміщення літ. «В» загальною площею 195,5 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved