Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу в управління та виселення. Позов мотивований тим, що 19.08.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1421. Згідно з п. 1.1., 1.2. кредитного договору позичальнику банком було надано кредит в сумі 80500 доларів США на споживчі потреби на 60 місяців зі сплатою 18 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19.08.2012 року. 19.08.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] і [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №7158. Згідно з пунктами 1.1., 1.2. договору іпотеки іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у договорі предмет іпотеки, який належить іпотекодавцям на праві приватної власності, а саме: квартира №39 (тридцять дев'ять) в будинку 32 (тридцять два) по вулиці К. Маркса в м. Вінниці, з яких 2/3 частки квартири предмету іпотеки належить [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29.03.1993 року на підставі рішення №183 від 29.03.1993 р. та зареєстровано ВООБТІ 19.04.1993 р. в книгу №102 за №733/1657 та договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], 25.07.2008р. за №6835, зареєстровано ВООБТІ 28.07.2008р. в книгу №102 за №733/1657, та 1/3 частка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29.03.1993 р., зареєстровано ВООБТІ 28.07.2008р. в книгу №102 за №733/1657. \~ \~ \~ \~Ленінський районний суд м. Вінниці 03.12.2009 р. задовольнив позов прокурора Ленінського району м. Вінниці в інтересах банку та стягнув з позичальника на користь банку прострочену заборгованість за кредитним договором станом на 03.12.2009 у розмірі 98 631.94 доларів США (еквівалент 788\~118,52 грн.) з них: основний борг - 80 500 доларів США (еквівалент - 643 235,25 грн.), проценти - 15\~187,12\~доларів США (еквівалент 121 352,68 грн.), пеня - 2 944,82 доларів США (еквівалент - 23\~530,58 грн. Рішення суду набрало законної сили 14.12.2009 р. На сьогодні позичальник продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, визначених, зокрема, пунктами 1.1., 1.2, 1.6, 1.6.1, 4.3.1. 4.3.2. 5.2 цього договору щодо повернення кредиту, процентів за його користування та пені. Станом на 15.12.2016 року позичальник сплатив банку 697,92 доларів США процентів за користування кредитним коштами. Заборгованість [PERSON] перед банком становить 238512,41 доларів США, Згідно з п. 3.1.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання за кредитним договором та або цим договором в тому числі: -невиконання або неналежне виконання іпотекодавцем за кредитним договором в цілому або будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 місяців. Відповідно до 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На адресу іпотекодавців банком направлялись вимоги про звільнення квартири та вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Дані вимоги залишились без належного реагування та задоволення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Згідно з її запереченнями в судовому засіданні заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2009 року, яким позов ВАТ «Державний ощадний банк» задоволено, скасоване рішенням апеляційного суду Вінницької області та в задоволенні позову ВАТ «Державний ощадний банк» до [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 30.09.2010 року позов прокурора Замостянського району м. Вінниці в інтересах [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи КП «ВМБТІ» про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено та визнано договір купівлі-продажу №6835 від 25.07.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] недійсним. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.11.2011 року визнано договір іпотеки №7158 від 19.08.2008 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON] недійсним в частині 1/3 частки квартири, яка належить на праві власності [PERSON] Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернено стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. На нинішній день, згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.11.2011 року в іпотеці перебуває 2/3 частини квартири, які не виділені в натурі. Отже договір іпотеки не відповідає п. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. Жодною нормою чинного законодавства не передбачено звернення стягнення на частину іпотечного майна, яке не виділено в натурі та не зареєстровано права власності на нього як на окремий обєкт нерухомості. \~ \~ \~ \~Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON], належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не зявилась. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 19.08.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1421. Згідно з п. 1.1., 1.2. кредитного договору позичальнику банком було надано кредит в сумі 80500 доларів США на споживчі потреби на 60 місяців зі сплатою 18 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19.08.2012 року. 19.08.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та [PERSON] і [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі №7158. Згідно з пунктами 1.1., 1.2. договору іпотеки іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобовязання, що випливає з кредитного договору передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у договорі предмет іпотеки, який належить іпотекодавцям на праві приватної власності, а саме: квартира №39 (тридцять дев'ять) в будинку 32 (тридцять два) по вулиці К. Маркса в м. Вінниці, з яких 2/3 частки квартири предмету іпотеки належить [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29.03.1993 року на підставі рішення №183 від 29.03.1993 р. та зареєстровано ВООБТІ 19.04.1993 р. в книгу №102 за №733/1657 та договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], 25.07.2008р. за №6835, зареєстровано ВООБТІ 28.07.2008р. в книгу №102 за №733/1657, та 1/3 частка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 29.03.1993 р. та зареєстровано ВООБТІ 19.04.1993 р. в книгу №102 за №733/1657. Згідно з пунктом 1.5 Кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно до останнього робочого місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1342 доларів США та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом. Нараховані проценти повинні бути сплачені позичальником щомісячно в сумі 1188 доларів США, (які зменшуються відповідно до 1.6.1.) не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Перша сплата відсотків в сумі 515 дол. США. на умовах цього договору має бути здійснена в строк до «31» серпня 2008р. включно. Сплата нарахованих процентів проводиться шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в банку на відповідні рахунки позичальника, відкриті в банку. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 19.08.2013р. Згідно з пунктами 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за цим договором. Повернути кредит в сумі 80\~500 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції у строки та на умовах, визначені цим договором. Згідно з пунктом 5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом: комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Позичальник, отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності систематично порушував свої договірні зобов'язання (пункти 1.1., 1.2, 1.6., 1.6.1, 4.3.1. 4.3.2, 5.2 кредитного договору) щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, у звязку з чим Ленінський районний суд м. Вінниці 03.12.2009 р. задовольнив позов прокурора Ленінського району м. Вікнин в інтересах банку та стягнув з позичальника [PERSON] на користь банку прострочену заборгованість за кредитним договором станом на 03.12.2009 у розмірі 98 631.94 доларів США (еквівалент 788\~118,52 грн.) з них: основний борг - 80 500 доларів США (еквівалент - 643 235,25 грн.), проценти - 15\~187,12\~доларів США (еквівалент 121 352,68 грн.), пеня - 2 944,82 доларів США (еквівалент - 23\~530,58 грн. \~ \~ \~ \~Рішення суду набрало законної сили 14.12.2009 р. Позичальник продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, визначених, зокрема, пунктами 1.1., 1.2, 1.6, 1.6.1, 4.3.1. 4.3.2. 5.2 цього договору щодо повернення кредиту, процентів за його користування та пені. Станом на 15.12.2016 року позичальник сплатив банку 697,92 доларів США процентів за користування кредитним коштами. Заборгованість [PERSON] перед банком становить 238512,41 доларів США, Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Останнє погашення заборгованості по кредиту здійснено 15.11.2016 року в сумі 0,74 долари США, яка не покриває прострочену заборгованість, що виникла. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п. 4.3.5 кредитного договору позичальник зобовязався відповідати власними коштами та майном по своїх зобовязаннях, що випливають з цього договору. Відповідно до п. 4.2.2 кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на два місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Згідно з п. 3.1.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязання за кредитним договором та або цим договором в тому числі: -невиконання або неналежне виконання іпотекодавцем за кредитним договором в цілому або будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 місяців. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На адресу іпотекодавців банком направлялись вимоги про звільнення квартири та вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Дані вимоги залишились без належного реагування та задоволення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, пріоритет та розміри вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки та початкова ціна реалізації предмета іпотеки. Встановивши факт невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором та з метою захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на 2/3 частки предмету іпотеки - квартиру №39 (тридцять дев'ять) в будинку №32 (тридцять два) по вулиці О. Шимка ([PERSON]) в м. Вінниці, які в рівних частинах (по 1/3) належать [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. Суд не приймає заперечення представника відповідача [PERSON] про те, що на даний час в іпотеці перебуває 2/3 частини квартири, які не виділені в натурі, і отже договір іпотеки не відповідає п. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку», згідно з яким частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, з огляду на таке. З врахуванням рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.11.2011р., договір іпотеки від 19.08.2008\~року між\~банком та\~[PERSON]\~і [PERSON],\~предметом якого\~залишились 2/3\~частини квартири\~[ADDRESS] ([PERSON])\~у м.\~Вінниці є\~дійсним.\~ \~ Цей іпотечний договір в частині 2/3 частини квартири іпотекодавцями не оспорювався і є правомірним відповідно до презумпції правомірності правочину, закріпленого в ст. 204 ЦК України. До виниклих правовідносин суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 366 ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 цієї статті у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов»язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Позовні вимоги про надання позивачу\~в управління\~до моменту\~продажу предмета\~іпотеки \~2/3\~частин квартири\~[ADDRESS] ([PERSON])\~в м.\~Вінниці \~суд вважає\~обґрунтованими і\~такими,\~що \~відповідають положенням\~п.\~6.3.\~іпотечного договору,\~за змістом\~якого в\~разі прийняття\~рішення про\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки,\~предмет іпотеки\~на підставі\~договору між\~іпотекодавцем та\~іпотекодержателем або\~рішення суду\~може бути\~переданий іпотекодержателю\~або іншій\~особі в\~управління на\~період до\~його реалізації\~у порядку,\~встановленому чинним\~законодавством та\~цим договором.\~ \~ \~ \~ \~ В задоволенні позовних вимог про виселення суд відмовляє з наступних підстав. Згідно з ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст. 40 цього закону, так і положення ст. 109 ЖК УРСР, Отже, особам, яких виселяють із жилого будинку, що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положеннями ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням є підставою для відмови у задоволенні позову про виселення. В спірних правовідносинах судом встановлено, що іпотечне майно набуте іпотекодавцями [PERSON] В,М. та [PERSON] в порядку приватизації житла в 1993 р., тобто не за рахунок кредитних коштів, одержаних позичальником [PERSON] за кредитним договором №1421 від 19.08.2008 р. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача складає 2756 грн. Також пропорційно задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 2000 грн.

Outcome: partial