Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем своїх батьківських обовязків за сімейним законодавством. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] і [PERSON] щомісячно, починаючи з 17 квітня 2013 року до досягнення дітьми повноліття. Було видано виконавчий лист № 646/3483/-ц від 20.03.2014, для примусового виконання, за яким органом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження. Унаслідок ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на 26.11.2015 згідно довідки Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання неповнолітніх синів за період з 17 квітня 2013 року по 26 листопада 2015 року становить у загальній сумі 21190,99 грн. Враховуючи викладені обставини, посилаючись на положення статей 194, 196 СК України, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 17 квітня 2013 року по 26 листопада 2015 року в сумі 125740,53 грн. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та зауважила, що відповідачу було відомо про ухвалення рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яке він не в повному обсязі виконував не з своєї вини. Він визнає факт боргу по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, однак не погоджується з нарахуванням неустойки (пені), оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла з обєктивних причин - внаслідок зміни місця роботи та невисокої заробітної плати. Третя особа [PERSON] вважав, що не має законних підстав для задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позивних вимог (ст.11 ЦПК України), встановив наступне. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] внаслідок перебування у зареєстрованому шлюбі мають двох дітей: [PERSON], 03 листопада 2000 року, та [PERSON], [INFO]. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 травня 2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн. на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] і [PERSON] щомісячно, починаючи з 17 квітня 2013 року до досягнення дітьми повноліття. Судове рішення набрало законної сили, Червонозаводськимським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 646/3483/-ц від 20.03.2014, для примусового виконання, за яким органом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження. За правилами частини 1 статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За змістом статті 194 СК України заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 26 листопада 2015 року заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] і [PERSON], за період з 17 квітня 2013 року по 26 листопада 2015 року становить у загальній сумі 21190,99 грн. Представник позивача в судовому засіданні визнав зазначені у довідці державного виконавця від 26 листопада 2015 року суми нарахованої заборгованості по аліментам [PERSON], та пояснив, що нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів позивачкою розраховується саме з зазначених в довідках ВДВС сум заборгованості за аліментами. Згідно положенням частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до статей 27, 31 цього Кодексу позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 17 квітня 2013 року по 26 листопада 2015 року у сумі 125740,53 грн. Зазначені вимоги представник позивача підтвердив у судовому засіданні. В той же час представником відповідача суду надані фіскальні чеки про сплату аліментів: від 04.12.2014 і 26.12.2014 за листопад і грудень 2014 року в сумі 2500 грн.; від 04.02.2015 за лютий 2015 року в сумі 1000 грн.; від 29.05.2015 за травень 2015 року в сумі 995 грн., які не враховані державним виконавцем при складанні довідки про заборгованість по сплаті аліментів. Суд враховує фіскальні чеки про грошові перекази, надані представником відповідача в судовому засіданні, оскільки в них зафіксовані факти переведення відповідачем на рахунок позивача грошових коштів із визначенням їхнього цільового призначення сплата аліментів. Приписами статті 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, сума неустойки нараховується у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а період прострочення обчислюється виходячи з кількості днів наступного прострочення до сплати певної суми заборгованості. Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, з часу невиконання рішення суду, та нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередній місяць не додається до суми боргу за наступний місяць, а неустойка нараховується із суми несплачених аліментів за кожен місяць. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлена наявність заборгованості по сплаті аліментів з 17 квітня 2013 року по 26 листопада 2015 року у загальній сумі 26854,99 грн. і наявність законних підстав для нарахування неустойки (пені). Вирішуючи питання про нарахування неустойки (пені) за зазначений період, суд виходить з правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 16 грудня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-269цс15, відповідно до якої згідно з частиною 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісячно, то і пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобовязання окремо. Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дійовим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не провадилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць розраховується так: заборгованість за аліментами помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Суд, виходячи із вищенаведеної суми боргу, обчислюючи неустойку у вигляді пені, з урахуванням правових висновків, висловлених Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року № 6-94цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-269цс15, приходить до висновку, що загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 17 квітня 2013 року по 26 листопада 2015 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 6292,73 грн. (2580+2672+1040,73 = 6292,73) При цьому суд виходить з наступного розрахунку: квітень 2013 року 433,33х1%х30=130 грн.; травень 2013 року - 1000х1%х31= 310 грн.; червень 2013 року 1000х1%х30= 300 грн.; липень 2013 року 1000х1%х31= 310 грн.; серпень 2013 року 1000х1%х31= 310 грн.; вересень 2013 року 1000х1%х30= 300 грн.; жовтень 2013 року 1000х1%х31= 310 грн.; листопад 2013 року 1000х1%х30= 300 грн.; грудень 2013 року - 1000х1%х31= 310 грн. Всього за 2013 рік 2580 грн. січень 2014 - 1000х1%х31= 310 грн.; лютий 2014 - 1000х1%х28= 280 грн.; березень 2014 - 1000х1%х31= 310 грн.; квітень 2014 року 800х1%х30=240 грн.; травень 2014 року - 700х1%х31= 217 грн.; червень 2014 року 1000х1%х30= 300 грн.; липень 2014 року 700х1%х31= 217 грн.; серпень 2014 року 800х1%х31= 248 грн.; вересень 2014 року 800х1%х30= 240 грн.; жовтень 2014 року 1000х1%х31= 310 грн. Всього за 2014 рік 2672 грн. січень 2015 - 600х1%х31= 186 грн.; березень 2015 497,50х1%х31= 154,23 грн.; квітень 2015 року 1000х1%х30=300 грн.; травень 2015 року - 5х1%х31= 1,55 грн.; вересень 2015 року 296,50х1%х30= 88,95 грн.; жовтень 2015 року 1000х1%х31= 310 грн. Всього за 2015 рік 1040,73 грн. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач неналежним чином виконував свої аліментні зобовязання, у звязку з чим з його вини виникла заборгованість по аліментам, тому позов [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за їх прострочення підлягає задоволенню частково, в сумі 6292,73 грн., розрахованій судом. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Позивач за законом звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню 32 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial