Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Головний лікар КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» ЧОР [PERSON] звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без її згоди, оскільки вона проявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Представник заявника, лікар - психіатр КЗ «ЧОПЛ» ЧОР [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервно-прогредієнтним типом перебігу, афективно-маячного симптому, змішаного дефекту, стан загострення, в звязку з чим являє собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Окрім цього, вказала, що хвора є недієздатною, з 1999 року хворіє на психічні захворювання та з цього ж часу перебуває на обліку у лікаря психіатра, третій раз у 2017 році поступає на лікування до КЗ «ЧОПЛ» ЧОР, має другу групу інвалідності по психічним захворюванням встановлену безтерміново, просила заяву задовольнити. Прокурор просив заяву задовольнити. Представник Смілянського психоневрологічного інтернату пояснив, що [PERSON] з 2015 року перебуває в Смілянському психоневрологічному інтернаті, являється недієздатною та тривалий час хворіє на психічні захворювання, в звязку з чим 26 разів лікувалася в різних психіатричних закладах. Дійсно на даний час вона становить реальну небезпеку для себе та оточуючих. Вказав, що після проходження лікування у психіатричному закладі стан [PERSON] покращується, тому просив заяву задовольнити. Законний представник особи, стосовно якої розглядається заява, в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, в якій просив заяву головного лікаря КЗ «ЧОПЛ» ЧОР розглянути без його участі, проти госпіталізації [PERSON] не заперечував. Враховуючи, що законний представник особи, стосовно якої розглядається заява, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі з висловленням своєї думки щодо госпіталізації підопічної, відтак суд вважає за можливе провести розгляд заяви без такого. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, представника заявника та представника Смілянського психоневрологічного інтернату, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року [PERSON] визнано недієздатною та їй призначено опікуна [PERSON] Рішення суду набрало законної сили (а.с.5). Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] з 2015 року по теперішній час перебуває у Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням. Судом встановлено, що [PERSON] була доставлена до комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня» ЧОР згідно направлення лікаря Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням [PERSON] в звязку із погіршенням психічного стану, внаслідок чого вона являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (а.с.4). Згідно з висновком комісії лікарів психіатрів КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» ЧОР від 20 грудня 2017 року, заступника головного лікаря [PERSON], завідуючого відділенням [PERSON] [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдної форми, з безперервно-прогредієнтним типом перебігу, афективно-маячного симптому, змішаного дефекту (психопатоподібний, параноїчний), стан загострення, в звязку з чим являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та потребує примусової госпіталізації на стаціонарне лікування до психіатричної лікарні (а.с.2). Відповідно до ч. 2 ст.341 ЦПК України, справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обовязковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, повязані з наданням психіатричної допомоги. Згідно ч.3 ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Відповідно до ч. 4 ст. 340 ЦПК України у випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин. Оскільки хвора [PERSON] є недієздатною, з 1999 року хворіє на психічні захворювання та з цього ж часу перебуває на обліку у лікаря психіатра, втретє у 2017 році поступає на лікування до КЗ «ЧОПЛ» ЧОР, а всього лікувалася у різних психіатричних закладах 26 разів, має другу групу інвалідності по психічним захворюванням встановлену безтерміново, та враховуючи, що вона виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, в звязку з чим вчиняє дії, які являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, відтак підлягає примусовій госпіталізації до психіатричного закладу для примусового лікування. За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved