Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовій виїзд за кордон неповнолітньої дочки та оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон без згоди батька. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 4 січня 2000 року, від якого має дочку [PERSON], [INFO]. Після спливу певного проміжку часу після народження дитини шлюбні відносини між нею і відповідачем були припинені, спільне господарство не ведеться. На сьогоднішній час дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини і не виявляє щодо неї ніякої турботи, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про стан її здоров'я, не контролює процес її фізичного та духовного розвитку. Оскільки я маю намір тимчасово виїжджати з дитиною за кордон з метою забезпечення її здорового морального та фізичного розвитку, а також у зв'язку з тим, що місце перебування відповідача їй невідомо, вона вимушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. При цьому вона має намір отримати дозвіл на виїзд дитини до досягнення нею повноліття в будь-які країни ближнього та дальнього зарубіжжя в будь-який час. На теперішній час назвати країну та дату виїзду не в змозі, оскільки має лише намір в подальшому виїжджати за межі України. При цьому вважає за необхідне мати можливість в будь-який час виїжджати за кордон для лікування, туризму або з іншою метою. Крім того, зазначила, що має родичів в Російській Федерації, у зв'язку з чим бажає здійснити тимчасовий виїзд з дитиною до цієї країни у зв'язку з нестабільною ситуацією в регіоні та проведенням антитерористичною операцією. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і суду пояснила, що шлюб з відповідачем було розірвано у 2013 року, останній раз батько дитини бачився з нею три роки тому в м. Донецьку. На сьогоднішній день відповідач ніяким чином не спілкується з дочкою, не проявляє щодо неї батьківської турботи, зареєстрований в [INFO], але фактичне місце його перебування невідомо. У зв'язку з тим, що неможливо отримати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини на кордон дитина, яка займається спортивними танцями, не мала змоги виїхати у минулому році на змагання, відпочинок та оздоровлення за кордон. Найближчим часом восени вона разом з дочкою має намір виїхати до Російської Федерації для відвідування родичів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим у справі на підставі ст.224 ЦПК України ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду оповіщена у встановленому порядку, її представник в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, неявка якого відповідно до вимог ч.3 ст.36 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні до них правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 січня 2000 року по 29 квітня 2013 року (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [PERSON] є батьком, а [PERSON] її матір'ю (а.с.8). Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснююся вони держаними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч.1 та 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Абзацом третім частини 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХП, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 з наступними змінами та доповненнями. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 з наступними змінами та доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, з наступними змінами та доповненнями визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами: проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у якій відповідно до Правил записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. На теперішній час позивачка має намір виїжджати разом із неповнолітньою дитиною на відпочинок та мандрувати за кордон, але без нотаріального посвідчення згоди на те батька дочки, не може цього зробити та не може оформити необхідні документи. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи, що тимчасовий виїзд дитини разом із матір'ю за кордон на відпочинок або для розширення світогляду відповідає її інтересам, відсутні об'єктивні підстави для відмови відповідача у наданні позивачці дозволу на виїзд дочки за кордон, тому суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.313 ЦК України, ст.ст.150, 154, 155 СК України, ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57,

Outcome: approved