Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 24.09.2019 р. надійшов зазначений позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 30.04.2015 р. № б/н у розмірі 12 125,05 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що за укладеним договором від 30.04.2015 р. № б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, підтвердивши свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір. Позивач свої зобов`язання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте Відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно з умовами договору, що відображено в доданих до позовної заяви Розрахунках заборгованості за договором. У зв`язку з цим Відповідач з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за станом на 15.08.2019 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 12 125 грн. 05 коп., що складається з такого: - 0,00 грн. - заборгованість за «тілом» кредиту; - 1 062,55 грн. - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 7 907,93 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; - 2 101,00 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн.; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 553,57 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 02.10.2019 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, визначено здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, визнано явку представника Позивача обов`язковою для дачі особистих пояснень, зобов`язано його надати оригінали письмових доказів, доданих до позовної заяви, та інших матеріалів кредитної справи, призначено судове засідання на 31.10.2019 р. (а.с. 41-43), відкладене на 28.11.2019 р. через неявку сторін. У судове засідання 28.11.2019 р. сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено матеріалами справи. Представник Позивача 27.11.2019 р. засобами електронного зв`язку подав до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю прибути (а.с. 63-64). Водночас Відповідач 28.11.2019 р. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 68). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що 30.04.2015 р. Відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та, підписавши анкету-заяву, отримав кредитну карту із встановленим кредитним лімітом на суму 1 000,00 грн., своїм підписом у названій заяві засвідчивши також свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає договір між ним і банком, а також те, що він зобов`язується виконувати ці «Умови і Правила надання банківських послуг». Позивач на виконання умов цього договору свої зобов`язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши [PERSON] кредитні кошти, проте останнім не було виконано у повному обсязі взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. Тому за станом на 15.08.2019 р. у Відповідача з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 12 125,05 грн., що складається з наведених вище сум заборгованості за простроченим «тілом» кредиту, неустойкою. Наведені і встановлені судом обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією згаданої анкети-заяви [PERSON] (а.с. 9); Розрахунками заборгованості за договором від 31.05.2015 р. № б/н, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом - [PERSON] за станом на 31.05.2015 р. (а.с. 5) і за станом на 15.08.2019 р. (а.с. 6-8); витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 10); копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 11-25); випискою з рахунку Відповідача (а.с. 57-60). Зважаючи на подану Відповідачем заяву про визнання позову (а.с. 68), тому за загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; при цьому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 30.04.2015 р. № б/н, укладеного ним з Позивачем, та не виконав взяті на себе зобов`язання. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а обставини, на які посилається у позовній заяві Позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості з Відповідача слід задовольнити. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до статей 15, 16, 509, 525-527, 530, 534, 615, 626, 629, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: approved