Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-29 00:00:00

В травні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. У даному домоволодінні проживає її колишній зять - відповідач по справі [PERSON], шлюб якого з її донькою розірваний в 2011 році та який самовільно вселився в даний будинок. Відповідач будучи зареєстрованим в будинку своєї бабусі [PERSON] по [ADDRESS], відмовляється добровільно виселитись з належного їй на праві власності будинку, де перебуває без її дозволу та будь-якої правової підстави, без її відома змінив замки, не впускає її в будинок, чим створює їй перешкоди в користуванні нерухомим майном. Просила усунути перешкоди їй у користуванні власним житловим будинком та виселити відповідача з даного будинку. В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив суду, що дійсно він по даний час проживає в будинку по [ADDRESS], який належить на праві власності його колишній тещі - [PERSON]. Однак, він брав участь у будівництві даного будинку під час спільного проживання з донькою позивачки, тому вважає, що він на правовій підставі проживає в будинку, у зв'язку із чим, просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є донькою позивачки. 04 грудня 2003 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. До укладання шлюбу кожен з них проживали окремо в будинках їх батьків. Після укладання шлюбу вони почали проживати разом в домоволодінні її матері по [ADDRESS]. Під час спільного проживання з [PERSON] між ними почалися постійні конфлікти та скандали, внаслідок чого її мати [PERSON] прогнала їх з будинку. З 2010 року вони без будь-якої правової підстави та дозволу позивачки почали проживати в домоволодінні її матері по [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу в 2011 році відповідач залишився проживати в даному будинку позивачки, будучи зареєстрованим в будинку своєї бабусі [PERSON] по [ADDRESS]. На даний час відповідач перешкоджає позивачці у користуванні житлом, оскільки поміняв всі замки та не впускає її в будинок. Суд, вислухавши пояснення представників позивачки, відповідача, його представника та покази свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власником домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13 жовтня 2010 року та витягом про державну реєстрацію прав за № 2764055 виданий Новоселицьким комунальним бюро технічної інвентаризації 14 жовтня 2010 року. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.4 ст.9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. З довідки Зеленогайської сільської ради Новоселицького району № 447 від 14 травня 2014 року вбачається, що відповідач зареєстрований по [ADDRESS] в господарстві громадянки [PERSON], а проживає на даний час в будинку позивачки [PERSON] по [ADDRESS] даного села. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що позивачка є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], а відповідач проживає в даному будинку без будь-якої правової підстави та без дозволу позивачки, залишаючись бути зареєстрованим в будинку своїх батьків по [ADDRESS], чим своїми діями створює перешкоди позивачці у користуванні своїм житлом та обмежує її у здійсненні права власності на вказане домоволодіння, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Доводи позивача про те, що він також приймав участь у будівництві житлового будинку, який розташований по [ADDRESS], а тому має право проживання у ньому, суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини під час розгляду справи не підтверджені належними та допустимим доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За вказаних обставин, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подачу позову до суду в сумі 243 гривень 60 копійок. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 109, 116, 150, 156, 157 ЖК України, суд

Outcome: approved