Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а у липні 2015 року, скориставшись своїм правом, подав до суду змінену позовну заяву, в якій просив суд визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], [NUMBER] та визнати за ним право власності на земельні ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що [INFO] помер його батько [PERSON], який проживав разом з ним в селищі Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області. Після смерті батька відкрилася спадщина на належні йому земельні ділянки для ведення сільського господарства, одна з яких площею 3,60 га (рілля), а друга площею 0,33 га (кормові угіддя), розташовані на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, які були передані у власність його батьку [PERSON] на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 24 квітня 1997 року №108, та видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 лютого 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 478. Просив визнати за ним право власності на 1/3 частину обох земельних ділянок в порядку спадкування за законом. Крім того [INFO] померла мати його батька, його баба [PERSON], яка проживала в селі Мала Решетилівка Великобагачанського району Полтавської області. Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, згідно виданих їй Великобагачанською районною державною адміністрацією державних актів на право власності на земельну ділянку: 1) площею 0,33 га - акт [NUMBER] від 10.10.2010 року; 2) площею 3,92 га - акт [NUMBER] від 10.10.2010 року. Просив визнати за ним право власності на ці земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Крім того, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину двох земельних ділянок, які його баба [PERSON] успадкувала після смерті свого сини [PERSON], які були передана у власність [PERSON] на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 24 квітня 1997 року №108, та видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 лютого 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 478. Зважаючи на те, що на дані частини земельних ділянок були виготовлені державні акти на право власності на земельну ділянку, просив визнати державні акти, а саме: на земельну ділянку площею 0,11 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року; на земельну ділянку площею 1,20 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року недійсними, та визнати за ним право власності на 1/3 частину двох земельних ділянок, які його баба [PERSON] успадкувала після смерті свого сина [PERSON] в порядку спадкування за законом. Законний представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просили його задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві від 29.07.2015 року (а.с. 116 - 119). Відповідач Великобагачанська районна державна адміністрація в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, заперечень проти позову не подав, позовні вимоги визнає (а.с. 134). Відповідач Великобагачанська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, заперечень проти позову не подав (а.с. 107). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, відділ Держземагентства України у Великобагачанському районі Полтавської області в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, заперечень проти позову не подала, позовні вимоги визнає. (а.с. 133). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 29 травня 2004 року (а.с. 8). За життя [PERSON] набув право власності на дві земельні ділянки: одна з яких площею 3,60 га (рілля), а друга площею 0,33 га (кормові угіддя), розташовані на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, які були йому передані у власність на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 24 квітня 1997 року №108, та видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 лютого 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 478 (а.с. 10). Спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого [PERSON] були його син [PERSON] (а.с. 9), його дружина [PERSON] (а.с. 49) та його мати [PERSON] (а.с. 7) (Спадкова справа № 355 а.с. 40 - 84). Мати [PERSON] - [PERSON] успадкувала 1/3 частину вказаних вище земельних ділянок. Їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 грудня 2005 року ([NUMBER]) (а.с. 23). На підставі якого виготовлено два державні акти на право власності на земельну ділянку, а саме: на земельну ділянку площею 0,11 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року; на земельну ділянку площею 1,20 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року (а.с. 11,12). Позивач [PERSON] та його мати - дружина спадкодавця - [PERSON] спадщину прийняли, але не оформили правовстановлюючих документів на належні їм (1/3 частину кожному) частини двох земельних ділянок, свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки спадкового майна не видавалося. (а.с. 23). Постановою державного нотаріуса Склярової А.В. від 11 лютого 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельних ділянок, які належали померлому [PERSON] (а.с. 20). Судом встановлено, що [INFO] померла мати [PERSON], баба позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 09 грудня 2011 року (а.с. 8). За життя [PERSON] набула право власності на чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, згідно виданих їй державних актів на право власності на земельну ділянку, а саме: на земельну ділянку площею 0,11 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року; на земельну ділянку площею 1,20 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року; на земельну ділянку площею 0,33 га - акт [NUMBER] від 10.11.2010 року; на земельну ділянку площею 3,92 га - акт [NUMBER] від 10.11.2010 року (а.с. 11, 12, 13, 14). Позивач по справі [PERSON] прийняв спадщину після померлої [PERSON], шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої, за правом представлення на долю померлого [INFO] батька - [PERSON] (а.с. 85, 86). Постановою державного нотаріуса Склярової А.В. від 11 лютого 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на чотири земельні ділянки, які належали померлій [PERSON] (а.с. 21). Крім того з пояснень законного представника позивача вбачається, що на сьогоднішній день оригінали вказаних державних актів втрачено, а для одержання свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки треба подати оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку, що передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом № 296/5 від 22.02.2012 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки, спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктами 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодекс України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом приймається до уваги той факт, що державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,11 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року; на земельну ділянку площею 1,20 га - акт [NUMBER] від 09.11.2011 року є дублюючими та визначають право власності на 1/3 частку земельних ділянок, які були передані у власність [PERSON] на підставі розпорядження Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області від 24 квітня 1997 року №108, та видано державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 18 лютого 1998 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 478. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р., на сьогоднішній день, державні акти на право власності на землю не виготовляються, не видаються і не реєструються. Зважаючи на те, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Правові висновки про це містяться у постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 року (справа №6-33цс13), про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Правова позиція Верховного Суду України згідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. У зв'язку з тим, що вказані вище обставини позбавляють позивача [PERSON] можливості належним чином оформити та вільно розпоряджатися своєю власністю, суд вважає, позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved