Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] Позивач є спадкоємицею за законом після її смерті на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК України, оскільки її батько [PERSON] помер [INFO]. Спадщину позивач прийняла шляхом подання до ноткантори відповідної заяви. На день смерті [PERSON] залишилось наступне нерухоме майно: ? частки житлового будинку [ADDRESS] та ? частки земельної ділянки на якій розташований даний будинок. Про наявність іншого майна позивачу невідомо. Вище згадане майно набуто під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] Дід позивача - [PERSON] помер [INFO], залишивши заповіт. Відповідач на даний час одноосібно користується спірним житловим будинком та земельною ділянкою. У нотканторі позивачу пояснили про необхідність надання правовстановлюючих документів для отримання свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] завжди довіряла чоловікові, у них були гармонійні стосунки, тому майже все спільне майно оформлювалось на ім'я чоловіка - [PERSON] Жодних домовленостей про розмір часток при поділі майна між бабою та дідом при їх житті не було, шлюбний договір ними не укладався. Права [PERSON] на частку в спільному майні подружжя належали їй на момент відкриття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] і не припинилася внаслідок її смерті. Згідно ст. 1218 ЦК України вони входять до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] [INFO]. Заповітів [PERSON] не залишала. Реалізувати свої спадкові права в безспірному порядку позивач не може. Позивач позбавлена можливості оформити спадщину, яка вже нею прийнята, і розпоряджатися нею в повному обсязі, як те передбачено законом. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання за [PERSON] права власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] та 1/6 частку земельної ділянки за цією ж адресою в порядку спадкування за законом після смерті баби позивача [PERSON], яка померла [INFO]. В ході розгляду справи позивачем та її представником було збільшено позовні вимоги, які аргументовано тим, що в судовому засіданні відповідачем було надано свідоцтва про право на спадщину, які видані їй з порушенням чинного законодавства України, а тому залишатись чинними не можуть. Тому, позивач та її представник просили суд, окрім первісних позовних вимог, також визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане після смерті [PERSON] Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08.08.2013 року за реєстровим № 3-689 на ім'я [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане після смерті [PERSON] Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08.08.2013 року за реєстровим № 3-687 на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, і просили суд вимоги задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала і просила суд відмовити в їх задоволенні. Треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи у їх відсутність. Зокрема, [PERSON] повідомив суд, що підтримує позицію [PERSON] [PERSON] зазначила, що не заперечує проти задоволення позову і просить вимоги [PERSON] задовольнити. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], а [INFO] - його дружина [PERSON] За подружнє життя сторонами було набуто у власність, зокрема й спірне нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою. В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справі № 5008 на об'єкт нерухомого майна, розташований по [ADDRESS]. З матеріалів вище зазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що на підставі договору дарування від 22.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який було визнано дійсним рішенням постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Асоціація спеціалістів в аграрній сфері «Третейська ініціатива» від 26.05.2006 року у справі № 16/25.02, 22.08.2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON]. [INFO] в м. Вінниці померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 06.10.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 2568, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 09.10.2012 року. (т. 2 а.с. 117) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 389/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] (т. 2 а.с. 111-182) З матеріалів спадкової справи вбачається, що нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] (онука), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). Спадкоємець [PERSON] (онука) відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що [INFO] в м. Вінниці помер чоловік [PERSON] - [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 26.06.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 1673, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 02.10.2012 року. (т. 2 а.с. 74) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 329/2012 до майна померлого [INFO] [PERSON] (т. 2 а.с. 67-110) З матеріалів спадкової справи вбачається, що нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] (онука), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). Спадкоємець [PERSON] (онука) відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Судом встановлено, що померлим [PERSON] було складено заповіт, згідно якого він все своє майно де б воно не знаходило і з чого б воно не складалось заповів дочці - [PERSON] (т. 2 а.с. 90) Згідно державного акта на право приватної власності на землю за [PERSON] було зареєстровано 29.05.2001 року право власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS] (т. 2 а.с. 41) Отже, вище зазначена земельна ділянка увійшла до складу спадщини після смерті [PERSON] Житловий будинок [ADDRESS] набуто у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.1965 року, посвідченого нотаріусом Другої вінницької міської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстровано за реєстровим № 7396. Дане нерухоме майно було зареєстровано на праві власності за [PERSON] БТІ 07.12.1965 року. (т. 2 а.с. 49-50) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2013 року скасовано рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Асоціація спеціалістів в аграрній сфері «Третейська ініціатива» від 26.05.2006 року у справі № 16/25.02 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування від 22.05.2006 року, на підставі якого [PERSON] було оформлено право власності на житловий будинок [ADDRESS]. (т. 2 а.с. 5-9) Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17.06.2014 року, яка набрала законної сили 29.07.2014 року, скасовано рішення про державну реєстрацію прав від 21.08.2012 року, прийняте державним реєстратором про державну реєстрацію за [PERSON] прав приватної власності на вище вказаний житловий будинок. Також, зобов'язано реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції Вінницької області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації прав, а саме про скасування державної реєстрації за [PERSON] права приватної власності на житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], вчиненої відповідно до рішення про державну реєстрацію прав від 21.08.2012 року, прийнятого реєстратором Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» Левчук І.В. (реєстраційний номер 37443309 ). (т. 3 а.с. 7-11) Оскільки, згідно вимог чинного законодавства України станом на 22.05.2006 року, було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а таке посвідчення було відсутнє, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Отже, враховуючи вище зазначене, нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] також ввійшло до складу спадщини після смерті [PERSON] Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Соколовською сільською радою Хмільницького району Вінницької області 15.11.1952 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 13.11.1952 року, актовий запис № 16. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (т. 2 а.с. 118) Відповідно до Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР в редакції 1926 року, який був чинним на час набуття у власність спірного житлового будинку, майно, нажите подружжям працею в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя, в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окремо власність кожного з подружжя. Відповідно до ст. 112, ч. 3, ч. 4 ст. 113 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 101 цього Кодексу В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи те, що права на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004 року, судом також прийнято до уваги, що нормами ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка за цією ж адресою є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки набуті ними за час шлюбу. Судом встановлено, що згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю між співвласниками досягнуто не було. Доказів про те, що між подружжям була домовленість про визначення розмірів часток будинку та земельної ділянки матеріали справи не містять. Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частки співвласників житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою є рівними - по ?. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути приправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Враховуючи вище зазначене судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на ? частку житлового будинку [ADDRESS] та на ? частку земельної ділянки площею 0, 1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 0510100000:03:040:0382, розташованої в [ADDRESS] Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Однак, з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] не надавала письмової заяви. Окрім того, [PERSON] 25.12.2012 року було повідомлено заявою від 24.12.2012 року нотаріальну контору про наявність спору стосовно спадщини і оспорювання нею прав інших спадкоємців в судовому порядку. (т. 2 а.с. 104 зв.) Враховуючи вище встановлені судом обставини, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на ? частку житлового будинку [ADDRESS] та на ? частку земельної ділянки площею 0, 1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 0510100000:03:040:0382, розташованої в [ADDRESS] Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] (онука), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). Спадкоємець [PERSON] (онука) відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON] - сина померлої, тобто онуками [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». (т. 2 а.с. 76, 82, 82 зв., 83, 84 зв.) [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 21.11.2006 року. (т. 2 а.с. 75) Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1266 ЦК України якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Таким чином, частка в спадщині, яка б належала [PERSON] має бути поділина між [PERSON] та [PERSON] порівну. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач, як і решта спадкоємців після смерті [PERSON], а саме: [PERSON] та [PERSON], мають право на спадкування за законом у першу чергу, враховуючи положення ст. 1261 та ст. 1266 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Згідно ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Судом встановлено, що померлою [PERSON] заповіт не складався. Таким чином, враховуючи те, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло спірне нерухоме майно, а саме ? частка житлового будинку [ADDRESS] та ? частка земельної ділянки площею 0, 1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 0510100000:03:040:0382, розташованої в [ADDRESS], відповідно частки кожного із спадкоємців саме в цьому майні (від ?) становлять: [PERSON] - 1/3 частка; [PERSON] - 1/3 частка; [PERSON] - 1/6 частка; [PERSON] - 1/6 частка ([PERSON] та [PERSON] по 1/6 частці, враховуючи, що частка [PERSON] мала б становити 1/3). Однак, враховуючи відмову [PERSON] від прийняття спадщини на користь [PERSON] та положення ч. 5 ст. 1266 ЦК України, частка [PERSON] становить - 1/3. Судом встановлено у відповідності до ст. 1267 ЦК України відсутність письмової угоди, посвідченої нотаріусом, між спадкоємцями щодо нерухомого майна щодо зміни розміру часток у спадщині когось з них. Тому суд вважає, що підстави для зміни розміру часток - відсутні. Отже, від цілого житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0, 1000 га, розташованої в [ADDRESS] частка [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] становить 1/6. 20.03.2014 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], про що видано роз'яснення. (т. 2 а.с. 52, 53) Судом встановлено, що 08.08.2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки на земельну ділянку площею 0, 1000 га, розташовану в [ADDRESS], яке зареєстровано в реєстрі за № 3-687. (т. 2 а.с. 103) Також, 08.08.2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка складається з 1/8 частки земельної ділянки площею 0, 1000 га, розташованої в [ADDRESS], на 1/3 частку на ім'я [PERSON], яке зареєстровано в реєстрі за № 3-689. (т. 2 а.с. 136 зв.) Згідно ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, враховуючи вище встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08.08.2013 року на ім'я [PERSON] Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи невизнання відповідачем права власності спадкоємця - позивача по справі на спадкове майно, дане право підлягає захисту. Окрім того, судом прийнято до уваги наявність перешкод для оформлення позивачем спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема в зв'язку із видачею свідоцтв про право на спадщину за заповітом і за законом на ім'я [PERSON], не врахування, що спадкове майно є спільною сумісною власністю без визначення часток. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого після смерті [PERSON] Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08.08.2013 року за реєстровим № 3-689 на ім'я [PERSON]; визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого після смерті [PERSON] Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 08.08.2013 року за реєстровим № 3-687 на ім'я [PERSON]; визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на 1/6 частку жилого будинку [ADDRESS] та на 1/6 частку земельної ділянки за цією ж адресою. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 500, 00 гривень (т. 1 а.с. 1), в ході розгляду справи за забезпечення позову - 114, 70 гривень (т. 1 а.с. 174). Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України і наявність документального підтвердження позивачем сплати судового збору в сумі 1 614, 70 гривень, дані витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. Також, з матеріалів справи вбачається сплата позивачем судового збору в сумі 229, 40 гривень (114, 70 грн.+114, 70 грн.) за подання заяви про витребування доказів по справі. Однак, сплата судового збору у випадку, передбаченому пп. 13 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише у випадку, якщо така заява розглядається у порядку, визначеному статтею 135 ЦПК України, а не за подання клопотання про витребування доказів (стаття 137 ЦПК), яке розглядається за правилами статей 130, 168 ЦПК України. Тому, оскільки дані заяви були саме про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК України, відповідно сплата судового збору чинним законодавством не передбачалась. Таким чином, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору в розмірі 229, 40 гривень підлягає поверненню позивачу в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved