Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась кредитна спілка «АЙ-ДАР» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 11.10.2012 року між кредитною спілкою «АЙ-ДАР» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 61-12к, відповідно до якого було надано кредит в розмірі 3\~500, 00 гривень. Позивач прийняті на себе зобовязання виконав, що підтверджується касовим ордером від 11.10.2012 року. Відповідач свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконує. Станом на 18.02.2015 року виникла заборгованість в розмірі 4\~483, 31 гривень, в тому числі пеня в розмірі 3\~407, 60 гривень. Позичальнику надсилались повідомлення з проханням погасити заборгованість, проте борг не було погашено. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача суми неповернутого тіла кредиту у розмірі 927, 99 гривень, процентів за користування кредитом в розмірі 147, 72 гривень та пені в розмірі 3\~407, 60 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, аргументуючи його мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач визнав заборгованість перед кредитною спілкою. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 11.10.2012 року між кредитною спілкою «АЙ-ДАР» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 61-12к, відповідно до якого було надано кредит в розмірі 3\~500, 00 гривень строком на два роки із датою повернення - 11.10.2014 року.(а.с. 5-7) Відповідачем отримано кредит в розмірі 3\~500, 00 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером № 558 від 11.10.2012 року. (а.с. 8) Між сторонами вище зазначеного договору було визначено графік розрахунків з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, зазначений в п. 3.3. договору кредиту № 61-12к від 11.10.2012 року. Згідно п. 1.1. вище вказаного договору кредиту, позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 3.1. договору кредиту № 61-12к від 11.10.2012 року, плата за користування кредитом (проценти) становить 0, 19178 % за день плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником авансово вдень отримання кредиту. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту . Згідно п. 6.1. вище зазначеного договору, за порушення визначеного графіком терміну повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі 1 (одного) проценту від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання. На адресу відповідача позивачем направлялась вимога про необхідність погашення заборгованості по договору кредиту № 61-12к від 11.10.2012 року. (а.с. 13) Однак, вимога позивача залишена відповідачем без належного реагування. Згідно розрахунку боргу, заборгованість [PERSON] перед позивачем станом на 18.02.2015 року становить 4\~483, 31 гривень, з яких: 927, 99 гривень сума неповернутого тіла кредиту, 147, 72 гривень проценти за користування кредитом, 3\~407, 60 гривень пеня. (а.с. 12) Судом перевірено розрахунок боргу, здійснений позивачем, і встановлено його відповідність умовам договору кредиту № 61-12к від 11.10.2012 року. Судом встановлено, що відповідачем на виконання умов договору кредиту № 61-12к від 11.10.2012 року проводились чергові платежі по погашенню заборгованості за кредитним договором, однак з порушенням умов договору, що підтверджується карткою платежів по гривневому кредиту. (а.с. 11) В судовому засіданні відповідач визнав наявність у нього заборгованості за кредитним договором № 61-12к від 11.10.2012 року. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що позивачем на підставі п. 6.1. договору кредиту № 61-12к від 11.10.2012 рокунараховано пеню в сумі 3\~407, 60 гривень. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд, враховуючи пояснення та клопотання відповідача, вважає за можливе і необхідне зменшити розмір неустойки до 1\~075, 71 гривень. При зменшенні розміру неустойки судом враховано: ступінь виконання зобовязань боржником; відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання; значне перевищення розміру неустойки, яка становить 3\~407, 60 гривень згідно розрахунку позивача, розміру боргу, який становить 1\~075, 71 гривень (927, 99 гривень сума неповернутого тіла кредиту + 147, 72 гривень проценти за користування кредитом). Представник позивача не надав суду належних доказів спричинення значних збитків для кредитної установи у звязку з неналежним виконанням відповідачем обовязків за кредитним договором. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально\-людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи вище викладене. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, суд дійшов висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, водночас вирішив, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої неустойки має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 1\~075, 71 гривень, що дорівнює сумі заборгованості по кредиту та відсотках. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, згідно договору кредиту № 61-12к від 11.10.2012 року загальної суми заборгованості в розмірі 2\~151 (дві тисячі сто пятдесят одна) гривня 42 копійки. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 2\~331 (дві тисячі триста тридцять одна) гривня 89 копійок слід відмовити, враховуючи вищевикладене. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial