Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 13.08.2019 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в якій Позивач просить суд: визнати за нею визнання право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на таке майно - на земельну ділянку площею 4,0044 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилось згадане спадкове майно. Спадкоємцем на це майно є вона (Позивач) за заповітом від 03.03.2017 р., але в отриманні свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено нотаріусом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на це майно. Ухвалою суду від 28.08.2019 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 01.10.2019 р., відкладене на 31.10.2019 р. через залучення ухвалою суду від 01.10.2019 р. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, сина спадкодавця - [PERSON] , [INFO] (а.с. 54-56). У підготовче судове засідання 31.10.2019 р. учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення (а.с. 60, 61). Позивач 17.10.2019 р. подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 62), Відповідач [PERSON] 01.10.2019 р. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 52), залучена судом третя особа також подала до суду 17.10.2019 р. заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги так само визнає та не заперечує проти задоволення позову (а.с. 64). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що спірна земельна ділянкаплощею 4,0044 га, кадастровий номер 3221685600:02:003:0009, цільове призначення - для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яка розташована на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, належала [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією доданого до позовної заяви державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 012297, виданого Володарською районною державною адміністрацією Київської області 18.12.2003 р. на підставі розпорядження цієї ж державної адміністрації від 01.12.2003 р. № 438, державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 270 (а.с. 12). Власник названої земельної ділянки [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] , виданого 04.05.2017 р. виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 4 (а.с. 6). Позивач - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7), є спадкоємицею за заповітом, за яким спадкодавець [PERSON] на випадок смерті зробив розпорядження про те, що заповідає названу вище земельну ділянку своїй дочці [PERSON] , [INFO] ; заповіт складено 03.03.2017 р. і зареєстровано секретарем виконавчого комітету Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області в реєстрі за № 2 (а.с.11). Крім того судом встановлено, що Позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату оригіналу правовстановлюючого документа (згаданого вище державного акта), що підтверджено копією листа державного нотаріуса Позивачеві від 11.06.2019 р. № 176 (а.с. 13). Також до позовної заяви додано копію оголошення в газеті «Голос Володарщини » від 30.11.2018 р. № 69 (11509) про недійсність втраченого державного акту на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] (а.с. 15). З копії спадкової справи померлого [PERSON] (а.с. 27-49), витребуваної судом у державного нотаріуса (а.с. 24), судом встановлено, що із заявами про прийняття спадщини на спадкове майно після його смерті звернулися його дочка [PERSON] (Позивач) та його дружина [PERSON] (Відповідач), ступінь родинних зв`язків яких із названим спадкодавцем підтверджено матеріалами спадкової справи, в якій також містить згаданий вище заповіт. Згаданий у матеріалах спадкової справи син померлого [PERSON] , якого суд залучив в якості третьої особи, із заявою про прийняття спадщини, до нотаріуса не звертався. Таким чином, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що Позивач є єдиним спадкоємцем після померлого [INFO] [PERSON] за заповітом,яка звернулася до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право спадщину, яке їй не було видане через відсутність належного правовстановлюючого документа на спадкове майно. При цьому з огляду на визнання позову Відповідачем [PERSON] , вона не має заперечень щодо прийняття Позивачем спадкового майна (земельної ділянки) за згаданим заповітом. Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16, частини першої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України); заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (стаття 1235 ЦК України). Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що Позивач як єдиний спадкоємець за заповітом на спірне спадкове майно (земельну ділянку), яка прийняла цю спадщину шляхом подання до нотаріуса відповідної заяви, правомірно звернулася до суду за захистом своїх прав та має право на зазначене вище спадкове майно (земельну ділянку). Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивача є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. На підставі наведеного та відповідно до статей 78, 81 Земельного кодексу України, статтями 16, 328, 1220, 1223, 1233, 1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved