Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить скасувати Наказ № 120-к ПАТ «Центренерго» від 07.08.2019 про припинення трудового договору (контракту) за прогул без поважних причин Уповноваженого з антикорупційної діяльності ПАТ «Центренерго» Дем`яненка Олександра Володимировича; поновити [PERSON] на посаді Уповноваженого з антикорупційної діяльності ПАТ «Центренерго»; стягнути з ПАТ «Центренерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.08.2019 до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 16943.40 грн; стягнути з [PERSON] 100000,00 грн відшкодування за нанесення моральної шкоди діловій репутації позивача. В обґрунтування позову позивач вказував, що з 10.04.2017 він працював на посаді Уповноваженого з антикорупційної діяльності ПАТ «Центренерго». Наказом №120-К від 07.08.2019 [PERSON] був звільнений на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул поважних причин. Вважає звільнення незаконним, оскільки факту прогулу без поважних причин 07.08.2019 не було, а Акт сфальсифікований. Зауважує, що 07.08.2019 він був відсутній на робочому місці з 10 до 11 години по причині зустрічі із заступником Голови Фонду державного майна України [PERSON] і робоча зустріч не може бути підставою для звільнення. Крім того, Уповноважеий з антикорупційної діяльності може бути звільнений з посади достроково в разі розірвання трудового договору з ініціативи керівника юридичної особи або її засновників за умови надання згоди Національним агентством із питань запобігання корупції, що відповідачем не було здійснено. З 07.08.2019 позивач не працює. Враховуючи викладене, позивач вважає, що звільнення проведене з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] від 23.08.2019 відкрито провадження по даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В жовтні 2019 року позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просив визнати звільнення незаконним, скасувати Наказ № 120-к ПАТ «Центренерго» від 07.08.2019 про припинення трудового договору (контракту) за прогул без поважних причин Уповноваженого з антикорупційної діяльності ПАТ «Центренерго» Дем`яненка Олександра Володимировича; поновити [PERSON] на посаді Уповноваженого з антикорупційної діяльності ПАТ «Центренерго»; стягнути з ПАТ «Центренерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та визначити її розмір із розрахунку на день закінчення розгляду справи у суді; стягнути з [PERSON] 100000,00 грн відшкодування за нанесення моральної шкоди діловій репутації позивача. Згідно Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва №393 від 28.05.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням [PERSON] з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва. В червні 2020 року дана цивільна справа надійшла в провадження судді Мазур Ю.Ю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.02.2021 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання з`явився позивач та зазначив, що до звільнення позивача не було надано згоди НАЗК, а сам факт прогулу категорично заперечив. Підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що позивачем порушено правила внутрішнього розпорядку. Позивач систематично, починаючи з 04.07.2019 порушував трудову дисципліну, про що було складено акт, який позивач відмовився підписувати та не надав жодних пояснень. 09.08.2019 відповідачем було надіслано до НАЗК подання про звільнення з посади, яке розглядається протягом 10 днів. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі наказу № 28-к від 06.04.2017 ПАТ «Центренерго» [PERSON] було прийнято на роботу у ПАТ «Центренерго» на посаду Уповноваженого з антикорупційної діяльності. Під час прийняття на роботу позивач був ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» від 2017, що підтверджується його особистим підписом. Крім того, ПАТ «Центренерго» затверджено документи, які регламентують внутрішній трудовий порядок Товариства та наявні в матеріалах справи, зокрема: Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» від 2017; Колективний договір між уповноваженим органом власника та трудовим колективом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на 2019-20214 роки п. 2.4., якого визначено режим роботи, тривалість робочого часу і відпочинку; Інсрукція про пропускний та внутрішньооб`єктовий режим в приміщенні, яке займає апарат управління ПАТ «Центренерго» від 2018; Наказ ПАТ «Центренерго» № 8 від 12.03.2018 «Про заходи щодо посиленого контролю за станом трудової дисципліни». Наказом №120-К від 07.08.2019 «Про припинення трудового договору (контракту)» [PERSON] було звільнено з посади Уповноваженого з антикорупційної діяльності ПАТ «Центренерго» на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Зазначено підстави звільнення, а саме: службова записка, акт про відсутність на робочому місці. Компенсація за невикористану щорічну основну відпустку складає 1 календарний день за період роботи з 10.04.2019 по 07.08.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Тобто, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.04.2019 року по справі 296/576/17, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України, встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 5 ст. 64 Закону України «Про запобігання корупції» Уповноважений з антикорупційної діяльності може бути звільнений з посади достроково в разі розірвання трудового договору з ініціативи керівника юридичної особи або її засновників за умови надання згоди Національним агентством із питань запобігання корупції. Тобто звільнення Уповноваженого з антикорупційної діяльності за будь-яких підстав, за ініціативи В.о. Генерального директора ПАТ «Центренерго», без згоди Національного агентства із питань запобігання корупції є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства України. Як встановлено судом, згоду Національного агентства із питань запобігання корупції на звільнення позивача керівник юридичної особи [PERSON] або її засновники (учасники) не отримували, що є прямим порушення вимог вищезазначеного закону, оскільки як вбачається з матеріалів справи звільнення [PERSON] здійснено в день нібито прогулу, наказ в цей же день був підписаний усіма Членами Дирекції Директорами. Крім того, звільнення позивача порушує вимоги ч. 8 Розділу VI Антикорупційної програми ПАТ «Центренерго», затвердженої рішенням Дирекції ПАТ «Центренерго» від 15.05.2018, протокол № 30/2018 та погодженої із працівниками ПАТ «Центренерго», якою передбачено, що Уповноважений може бути звільнений з посади з ініціативи генерального директора Товариства за умови надання згоди Національним агентством з питань запобігання корупції. Порядок надання такої згоди затверджено рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.10.2016 № 74, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2016 за № 1542/29672. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було дотримано порядку звільнення позивача з займаної посади, а саме: звільнення позивача відбулося всупереч вимогам чинного законодавства України, а саме без надання згоди Національним агентством з питань запобігання корупції. В свою чергу, частиною 1 статті 235 КЗпП України, визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Outcome: partial