Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Дергачівський районний центр зайнятості Харківської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків в сумі 5310 грн. 03 коп. В підтвердження позову позивач посилається на те, що 21 листопада 2012 року громадянин [PERSON] звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Дергачівського районного центру зайнятості, де був зареєстрований як шукаючий роботу з відкриттям персональної картки №202312112100001. Заява про надання статусу безробітного [PERSON] подана 28.11.2012 року. Згідно поданої заяви, наказом від 28.11.2012 року №НТ121128 з 28.11.2012 року [PERSON] наданий статус безробітного відповідно до п.п. 1, 2, 3 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2. 1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2000 року №307 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) призначена допомога по безробіттю з 28 листопада 2012 року по 01 липня 2013 року. За час перебування на обліку [PERSON] отримав допомогу по безробіттю у розмірі 9972 грн. 53 коп. Дергачівським РЦЗ було здійснено обмін інформації між Державною податковою службою України та Державним центром зайнятості за І квартал 2013 року. Згідно запиту відповіді Державної податкової служби України [PERSON] мав ознаки доходу нарахованого особі відповідно до умов цивільно-правового договору між [PERSON] та Малоданилівською селищною радою. У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням» та Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року №60/62 та постановою правління Пенсійного фонду України від 13 лютого 2009 року №7-1 Дергачівський РЦЗ розслідував обґрунтованість виплати матеріального забезпечення [PERSON] Відповідно до акту розслідування страхових випадків №133 від 03 жовтня 2013 року встановлено, що [PERSON] було укладено договір підряду №13 від 04 березня 2013 року з Малоданилівською селищною радою та відповідно до видаткового касового ордеру №142 від 27 березня 2013 року до вищевказаного договору [PERSON] отримав винагороду в розмірі 949 грн. 60 коп. в період перебування його на обліку в Дергачівському РЦЗ як безробітного. Статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, продовження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Таким чином, охоронюваним інтересам держави спричинено шкоду, яка виразилась в зменшенні видаткової частини бюджету Фонду, з допомогою якого здійснюється соціальний захист громадян на випадок безробіття і тому вбачаються всі підстави для звернення з позовом до суду. Згідно ч. 1 п. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення відповідачу внаслідок умисного невиконання ним своїх обовязків та зловживання ними підлягає стягненню з нього відповідно до законодавства України про зайнятість населення з моменту виникнення обставини, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг. Статтею 39 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що спори, які виникають із правовідносин за цим законом, вирішуються в судовому порядку. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Дергачівським РЦЗ 18 вересня 2014 року до Харківського окружного адміністративного суду був направлений адміністративний позов про відшкодування матеріальних збитків [PERSON] в сумі 9972 грн. 53 коп. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року по справі №820/16360/14 адміністративний позов про стягнення заборгованості був задоволений в повному обсязі. Станом на 01 грудня 2016 року з заробітної плати [PERSON] виконавчою службою утримано 4662,50 грн. [PERSON] оскаржив вищевказану постанову Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/16360/14 від 21 жовтня 2014 року. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково: постанова Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року скасована, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Спір виник щодо правомірності набуття [PERSON] права власності на кошти у розмірі 9972 грн. 53 коп. та стягнення з нього цієї суми, як з недобросовісного набувача, а тому спір має приватноправовий, а не публічний характер, а відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. На момент подачі даного цивільного позову заборгованість [PERSON] перед Дергачівським РЦЗ складає 5310 грн. 03 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що договір підряду №13 від 04 березня 2013 року він не укладав і підпис на договорі підряду не належить йому. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав. Вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали даної справи, як докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом було достовірно встановлено, що 21 листопада 2012 року [PERSON] звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Дергачівського районного центру зайнятості, де був зареєстрований як шукаючий роботу з відкриттям персональної картки №202312112100001. Заява про надання статусу безробітного [PERSON] подана 28 листопада 2012 року. Наказом від 28.11.2012 року №НТ121128 з 28.11.2012 року [PERSON] наданий статус безробітного відповідно до п.п. 1, 2, 3 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2. 1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 20.11.2000 року №307 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) призначена допомога по безробіттю з 28 листопада 2012 року по 01 липня 2013 року. За час перебування на обліку [PERSON] отримав допомогу по безробіттю у розмірі 9972 грн. 53 коп. Відповідно до акту розслідування страхових випадків №133 від 03 жовтня 2013 року встановлено, що [PERSON] було укладено договір підряду №13 від 04 березня 2013 року з Малоданилівською селищною радою та відповідно до видаткового касового ордеру №142 від 27 березня 2013 року до вищевказаного договору [PERSON] отримав винагороду в розмірі 949 грн. 60 коп. в період перебування його на обліку в Дергачівському РЦЗ як безробітного. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, однак суд не погоджується з вищевказаною позицією, так як 18 вересня 2014 року Дергачівським РЦЗ до Харківського окружного адміністративного суду був поданий адміністративний позов про відшкодування матеріальних збитків [PERSON] в сумі 9972 грн. 53 коп. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року вищевказаний адміністративний позов про стягнення заборгованості був задоволений в повному обсязі. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року скасована. Таким чином, строк позовної давності не сплинув. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку про те, що не було надано належних і допустимих доказів про те, що відповідач [PERSON], маючи статус безробітного, працював і виконував будь-які оплачувані роботи в Малоданилівській селищній раді Дергачівського району Харківської області. Не спростовані пояснення відповідача [PERSON] про те, що згідно договору підряду № 13 від 04 березня 2013 року, він отримував грошову винагороду. Відповідач стверджує, що не підписував договір підряду і його прізвище в договорі вказано невірно [PERSON], а не [PERSON]. Хто підписував цей договір, виконував роботу та отримував гроші йому невідомо. Згідно постанови слідчого СВ Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] від 28 червня 2014 року кримінальне провадження закрито, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В даній постанові вказано, що будь-яких доказів, що вказують на шахрайські дії з боку [PERSON] в ході досудового розслідування не встановлено. Також у вказаній постанові слідчого наведені пояснення свідка [PERSON] (заступника Малоданилівського селищного голови - головного бухгалтера селищної ради) про те, що договір підряду №13 від 04 березня 2013 року [PERSON] не підписував.

Outcome: dismissed