Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням квартирою № 12, що розташована у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м. Одесі, та про усунення перешкод в користуванні цією квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що в січні 1996 року вселилася до вищевказаної квартири та у встановленому законом порядку прописалася в цій квартирі в якості члена сімї відповідача, яка є власником цієї квартири та її рідною тіткою по лінії батька, й проживаючи в цій квартирі удвох з відповідачем однією сімєю, вони мали спільний бюджет, витрачали свої кошти на спільні потреби, зокрема, на утримання квартири та її ремонт, на спільне харчування та на купівлю предметів домашньої обстановки та вжитку, а також піклувалися один про одного, але у 2012 році відповідач здійснила заміну замків на вхідних дверях, а влітку 2013 року взагалі перестала впускати її до спірної квартири. З огляду на наведене, позивач вважає, що, незважаючи на те, що відповідач перестала підтримувати з нею сімейні відносини, але це не позбавляє її права користування спірною квартирою відповідно до діючого законодавства України, зокрема відповідно до ст. 156 ЖК України. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов, а відповідач та її представник адвокат [PERSON] не визнали позов та просили відмовити у задоволення позову у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру № 12, що розташована у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.1995 р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державною нотаріальної контори за р. № 14-1274 (а.с. 7). В січні 1996 року у вищевказану квартиру у встановленому законом порядку прописалася, як член сімї власника цієї квартири, відповідач [PERSON], яка є племінницею відповідача [PERSON] (а.с. 8, 9, 10). В подальшому [PERSON], на підставі договору дарування від 13.09.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1736, відчужила квартиру [ADDRESS] (вул. Уютній) в м. Одесі на користь [PERSON] (а.с. 112, 113). Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За результатами розгляду апеляційної скарги представника позивача [PERSON] на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : [PERSON], про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням, 23 березня 2012 року апеляційний суд Одеської області скасував рішення Приморського районного суду м Одеси від 19 грудня 2011 року та ухвалив нове рішення, яким задовольнив частково позов [PERSON] до [PERSON], зобовязав [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у користуванні квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Уютній у м. Одесі шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування цієї квартирою, вказавши, що це рішення є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації у квартирі [ADDRESS], та відмовив у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Уютній в м. Одесі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 вересня 2012 року було скасоване вищевказане рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : [PERSON], про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням, а цю справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року у згаданій справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : [PERSON], про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, було скасоване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2011 року в частині визнання за [PERSON] права користування квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м. Одесі, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням відмовлено, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Як вбачається з вказаного рішення апеляційного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року, суд встановив, що, по-перше, [PERSON] вселилася і була зареєстрована у спірній квартирі за згодою попереднього власника [PERSON], а не як член сімї нового власника квартири [PERSON], яка заперечує про визнання за відповідачем права користування її власністю; і, по-друге, посилання [PERSON] в зустрічному позові на те, що після відчуження квартири [PERSON], вона залишилася проживати разом з нею в спірній квартирі, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що право члена сімї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, права члена сімї власника житла є похідними від прав самого власника, а [PERSON] не є членом сімї власника квартири [PERSON], тому її зустрічні вимоги до останньої задоволенню не підлягають (а.с.102-103). Крім того, апеляційний суд Одеської області у згаданому рішенні від 06 лютого 2013 року вказав, що позивач [PERSON] обрала невірний спосіб захисту порушеного права власності на спірну квартиру шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки це можливо у випадку відсутності члена сімї власника по місцю проживання понад 1 рік, але позивач набула право власності на спірну квартиру 13 вересня 2010 року, а позов подала у березні 2011 року і в цей період [PERSON] не проживала разом з нею як член сімї (а.с. 102-103). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Більш того, як вбачається з виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи від 21.12.2016 р., відповідача [PERSON] знято з реєстрації за адресою : [ADDRESS] з 21.12.2016 р. на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 06.02.2013 р. Також судом установлено, що 22 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за умовами якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру № 12, що розташована у будинку № 12 по вул. Уютній (вул. Затишній) в м. Одесі (а.с.114). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що оскільки, по-перше, 13.09.2010 р. відбулася заміна колишнього власника квартири [ADDRESS] (вул. Уютній) в м. Одесі [PERSON] на [PERSON], яка була власником цієї квартири до 21.02.2013 р. включно та заперечувала проти користування цією квартирою відповідачем [PERSON], а закон не передбачає переходу прав і обовязків в частині збереження права користування житлом членів колишнього власника у випадку зміни власника житлового будинку (квартири), й рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м. Одесі; і, по-друге, з 2012 року відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартири, про що вона сама вказує у позовній заяві, а [PERSON], після набуття нею права власності на спірну квартиру на підставі договору дарування від 22.02.2013 р., не давала згоди на вселення в цю квартиру відповідача [PERSON] у якості члена її сімї, як це передбачено ст. 156 ЖК України та ст. 383 ЦК України, - тому позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону та є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed