Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.10.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVSNGA00000121, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 84987,50 грн. на строк до 29.09.2017 року, а позичальник зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування на умовах та у строки визначені договором. Для забезпечення належного виконання позичальником вказаного кредитного договору, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки відповідно до якого поручитель зобов'язувався відповідати з боржником солідарно за належне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором та виконати письмову вимогу банку із зазначенням невиконаних зобов'язань позичальника протягом п'яти календарних днів з моменту отримання вимоги. Вказував на те, що позичальник [PERSON] належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 17.05.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 424099,90 грн., яка складається з наступного: 71659,01 грн. - заборгованість по кредиту; 86877,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10756,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 234373,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250 грн. - фіксована частина та 20183,33 грн. - процентна складова. Вимога, яка була пред'явлена банком до поручителя залишилась без виконання. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договорів, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача вказану вище заборгованість в сумі 424099,90 грн. та судові витрати по справі. У разі неявки представника позивача в судове засідання просив справу слухати без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації. Про причини своєї неявки суд не повідомили та не направили мотивованого клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 02.10.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №CVSNGA00000121 за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти через касу банку на строк з 02 жовтня 2007 року по 29 вересня 2017 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 84987,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місць на суму залишку кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту в день надання кредиту та 0,20 % щомісячно (а/с 9). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення належного виконання вище вказаного кредитного зобов'язання між банком та [PERSON] 02.10.2007 року було укладено договір поруки згідно умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а/с 12). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 7.1 вказаного вище кредитного договору, погашення заборгованості за кредитом (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати платежів, з 15 по 19 число кожного місяця, позичальник повинен надати банку щомісячний платіж у сумі 1383,29 грн., що складається з кредиту, відсотків, винагороди, комісії. З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась значна заборгованість. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Так, умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником штрафів та пені у зв'язку з порушенням умов та строків сплати щомісячного платежу. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17.05.2016 року за позичальником рахується заборгованість у розмірі 424099,90 грн., яка складається з наступного: 71659,01 грн. - заборгованість по кредиту; 86877,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10756,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 234373,88 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250 грн. - фіксована частина та 20183,33 грн. - процентна складова (а/с 3). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до умов договору поруки, позивачем на адресу поручителя 19.05.2016 року направлялось повідомлення про розмір заборгованості за основним зобов'язанням (а/с 7,8). Доказів належного реагування поручителя на вказане повідомлення та погашення заборгованості матеріали справи не містять. Таким чином, з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача слід стягнути вище вказану заборгованість. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідачів в рівних частках на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 6361,50 грн. та витрат за розміщення оголошення в засобах масової інформації в розмірі 150 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved