Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

В серпні 2018 року представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, уточнив позовні вимоги, звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О.С., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., посилаючись на те, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створена з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району м. Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно положення про Малиновську районну адміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1934-VII від 26.04.2017 року, адміністрація також здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом на території району. Так, згідно повідомлення КП «ЖКС «Хмельницький» від 16.05.2018 року, стало відомо, що квартира [ADDRESS] звільнилася у зв'язку із смертю гр. [PERSON] Відповідно вказана квартира була опечатана для запобігання незаконного вселення,що підтверджується актом від 11.05.2018 року. Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ, яким весь житловий та нежитловий фонд міста Одеси, за виключенням тих, що складають окремі та зазначені в тому ж рішенні категорії, був переданий у власність територіальної громади міста Одеси, тобто у комунальну власність, зазначена квартира [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. При формуванні Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 127428407 від 13.06.2018 року стало відомо, що 06.06.2018 року було здійснено запис № 26505051 про право власності, яким зареєстровано за гр.. [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3-27554, виданого 27.12.2012 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Але відповідно до листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 13.06.2018 року № 290/01/09 квартира [ADDRESS] у місті Одесі не приватизувалась та належить місцевим радам. На підставі висловленого представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги про витребування майна з чужого володіння в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи провести у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання та заперечення на позов від відповідачів на адресу суду не надходило. Про причини своєї неявки суд не сповістили. Треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Янковська О.С., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. Про час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання та заперечення на позов на адресу суду не надходило. Про причини своєї неявки суд не сповістили. Відповідно до ч. 3 ст. 222 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши відповідний позов, письмові докази, що були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами, належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створена з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району м. Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно положення про Малиновську районну адміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1934-VII від 26.04.2017 року, адміністрація також здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом на території району. Так, згідно повідомлення КП «ЖКС «Хмельницький» від 16.05.2018 року, стало відомо, що квартира [ADDRESS] звільнилася у зв'язку із смертю гр. [PERSON] Відповідно вказана квартира була опечатана для запобігання незаконного вселення,що підтверджується актом від 11.05.2018 року. Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХІ, яким весь житловий та нежитловий фонд міста Одеси, за виключенням тих, що складають окремі та зазначені в тому ж рішенні категорії, був переданий у власність територіальної громади міста Одеси, тобто у комунальну власність, зазначена квартира [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси. При формуванні Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 127428407 від 13.06.2018 року стало відомо, що 06.06.2018 року було здійснено запис № 26505051 про право власності, яким зареєстровано за гр. [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3-27554, виданого 27.12.2012 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Але відповідно до листа КП «Міське агентство з приватизації житла» від 13.06.2018 року № 290/01/09 квартира [ADDRESS] у місті Одесі не приватизувалась та належить місцевим радам. З наданих представником позивача на розгляду суду доказів вибачається, що відповідно до листа № 309/01-09 від 22.06.2018 року, свідоцтво про право власності на житло № 3-27554, яке стало підставою для реєстрації права власності відповідача [PERSON], обліковується в базі даних свідоцтв про право власності на житло іншого об'єкту нерухомого майна а саме, квартири [ADDRESS], виданого 01.12.2008 року. З 01 березня 2011 року, рішенням Одеської міської ради від 31.01.2001 року № 273-VI «Про затвердження структури виконавчих органів, загальної численності апарату Одеської міської ради та її виконавчих органів» було змінено найменування Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на Департамент міського господарства Одеської міської ради. Отже станом на дату видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS], а саме 27.12.2012 року уповноваженим виконавчим органом, який здійснював підготовку та видачу свідоцтв про право власності на житло комунального житлового фонду був Департамент міського господарства Одеської міської ради. Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 133781044 від 09.08.2018 року квартира [ADDRESS] на даний час належить на праві спільної власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2018 року, серія та номер 230, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. - відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON], тобто було здійснено повторне відчуження спірної квартири. Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексуУкраїни право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зіст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами ст. ст. 387,388 ЦК України. Пункт 19 вказаної Постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. З наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею. Оцінивши всі надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем доведений факт належності йому спірної квартири, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та вважає що він підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської радипідлягають задоволенню. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Outcome: approved