Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

В червні 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (т. 1 а.с. 23, 24) до відповідача ТОВ «Імперія С», третя особа: директор ТОВ «Імперія С», в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог (т.1 а.с. 30,31): -розірвати трудовий договір, що укладений 01 жовтня 2014р. між ТОВ «Імперія С» та ним ([PERSON]) з 25 грудня 2015р. на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням ТОВ «Імперія С» умов трудового договору; -зобов'язати ТОВ «Імперія С» видати йому ([PERSON]) трудову книжку; -стягнути з ТОВ «Імперія С» на його ([PERSON]) користь заробітну плату у розмірі 2086,96 грн.; -стягнути з ТОВ «Імперія С» на його ([PERSON]) користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку за час затримки: січень - червень 2016р. у розмірі 3836,80 грн. та по день вирішення спору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 01 жовтня 2014р. він працював на посаді начальника юридичного відділу ТОВ «Імперія С». З листопада 2015р. відповідач несвоєчасно проводив виплату нарахованої заробітної плати, у зв'язку з чим, ним було подано 11 грудня 2015р. заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням, яка була зареєстрована в журналі вихідної кореспонденції за № 3 від 11 грудня 2015р., а в подальшому була залишена без розгляду. Листом від 16 грудня 2015р. ним повторно була направлена на адресу відповідача заява про звільнення за власним бажанням з проханням щодо повернення належним чином оформленої трудової книжки та проведення повного розрахунку при звільненні. Після закінчення строку попередження про звільнення він залишив своє робоче місце не отримавши жодної відповіді на подану ним заяву про звільнення за власним бажанням, як і не було видано наказу про звільнення. Також не було повернуто належним чином оформлену трудову книжку та не було проведено повного розрахунку при звільненні по теперішній час. Після звільнення йому не була виплачена нарахована заробітна плата за листопад - грудень 2015р. у розмірі 2086,96 грн., у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою суду від 10 жовтня 2016р. за клопотанням представника відповідача до участі у справі в якості третьої особи було залучено: директора ТОВ «Імперія С» Сібірцеву Н.М. В судових засіданнях представники позивача, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та з урахуванням поданої заяви про зміну позовних вимог, просили суд позов задовольнити. Допитаний, в якості свідка позивач, за клопотанням його представника, суду підтвердив обставини зазначені ним в тексті позовної заяви, зазначивши, що по теперішній час він не звільнений з займаної посади і відповідачем йому нарахована та невиплачена заробітна плата, не проведено остаточного розрахунку. Представник відповідача проти позову заперечував, надавши суду письмові заперечення на позов, зазначаючи, що з першою заявою про звільнення за власним бажанням позивач на підприємство не звертався. І зареєстрував її в невідомому журналі, а друга заява про звільнення від позивача надійшла на підприємство лише тільки перша сторінка, яка не містила його особистий підпис. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши до суду клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення ним з матеріалами справи. Третя особа, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; своїх представників для участі у розгляді справи не направила; подала на адресу суду письмові заперечення на позов, заяв про подальший розгляд справи за її відсутності не подавала; на адресу суду третьою особою було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що її представник має бажання ознайомитись з матеріалами справи. Суд вважає, що сторона відповідача та третя особа не з'явились до суду без поважних причин. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши позивача, в якості свідка, оголосивши письмові заперечення третьої особи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України). Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, наказом №01/10/14-1 від 01 жовтня 2014р. [PERSON] призначено на посаду юриста, з окладом, згідно штатного розпису (т.1 а.с.81). Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач наголошував, що йому була нарахована, але не було проведено виплату заробітної плати за листопад 2015р. у розмірі 1500,0 грн. та за грудень 2015р. у розмірі 586,96 грн. Вищезазначені обставини щодо проведення з боку відповідача нарахування заробітної плати позивачу за листопад - грудень 2015р. знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, про що свідчить довідка форми ОК-7, видана Пенсійним фондом України, де зазначені суми, з яких було проведено відрахування ЄСВ (т.1 а.с.14). Пояснення представника відповідача в тім, що товариством проведено повну виплату нарахованої позивачу заробітної плати судом не приймаються до уваги, з наступних підстав. Із наданих суду, представником відповідача копій відомостей на виплату грошей (заробітна плата) за вересень - жовтень 2015р. вбачається, що [PERSON] виплачена заробітна плата, відповідно, у розмірах: 1297, 95 грн. та 1297, 95 грн. (т.1 а.с.82-83). Відомості на виплату грошей (заробітна плата) за листопад, грудень 2015р. взагалі не містять прізвища позивача, як особи, якій було проведено виплату нарахованої заробітної плати за листопад, грудень 2015р. В судовому засіданні представник відповідача не міг пояснити суду, у який спосіб позивачу було виплачено заробітну за зазначений період часу. Вказані обставини свідчать про не проведення виплати нарахованої [PERSON] заробітної плати за листопад - грудень 2015р. на загальну суму - 2 086,96 грн. (т.1 а.с.84-85). А тому, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі за листопад 2015р. у розмірі 1500,00 грн., грудень 2015р. у розмірі 586,96 грн., всього 2086,96 грн. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору ( ч.3 ст.38 КЗпП України). Як пояснив позивач, 11 грудня 2015р. ним, відповідачу було подано заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 11 грудня 2015р. та повернення трудової книжки з відповідним записом про звільнення за власним бажанням (т.1 а.с. 7). Вказана заява була зареєстрована ним в журналі вихідної кореспонденції (т.1 а.с.5,6). Так як вищезазначена заява не була розглянута, 16 грудня 2015р. він повторно, звернувся до відповідача із заявою про звільнення (т.1 а.с. 10,11). Вказана заява була отримана відповідачем 24 грудня 2015р., про що мається відповідний запис в копії журналу реєстрації вхідної кореспонденції та наявна відповідна відмітка, щодо відсутності в отриманій заяві [PERSON] особистого підпису останнього (т.1 а.с.234, 235). Як встановлено в судовому засіданні, в подальшому, позивачу, відповідачем було направлено 25 грудня 2015р. лист з проханням надати пояснення щодо самовільного залишення робочого місця 11 грудня 2015р., а також послідуючих невиходів на роботу, про що свідчить копія листа; акти про відсутність працівника на робочому місці та табелі обліку використання робочого часу (т.1 а.с.96-218, а.с.241-250, т.2 а.с.2-25). Вищезазначений лист відповідача від 25 грудня 2015р., [PERSON] було залишено без відповіді. Крім того, після залишення [PERSON] 11 грудня 2015р. свого робочого місця, ТОВ «Імперія С» було позбавлено можливості провести остаточний розрахунок по виплаті нарахованої заробітної плати, так як [PERSON] жодного разу не з'являвся до приміщення ТОВ «Імперія С». Судом встановлено, що Наказом відповідача № 31/05/17-1 від 31 травня 2017р. розірвано трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником та звільнено працівника ТОВ «Імперія С» [PERSON] з посади юриста ТОВ «Імперія С» з 31 травня 2017р. на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, про що внесено до трудової книжки відповідний запис (звільнений в зв'язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги правові позиції висловлені Верховним Судом України в постанові по справі № 6-120цс12 від 31 жовтня 2012р. суд, прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині розірвання трудового договору, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України та зобов'язання відповідача у видачі останньому трудової книжки, оскільки з цих підстав позивач, як працівник не звертався до роботодавця з заявою про звільнення. Також, суд, вважає вірним, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON], в частині стягнення з відповідача на його користь компенсації за затримку при звільненні у розмірі середнього заробітку починаючи з січня 2016р. по день прийняття судом рішення у справі, оскільки, вина ТОВ «Імперія С» у несвоєчасній виплаті належних [PERSON] сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу відсутня. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки, позивачем, при зверненні до суду з вищезазначеним позовом було сплачено судовий збір, суд вважає за необхідне, стягнути частково з відповідача на користь позивача витрати по оплаті сплаченого останнім судового збору у розмірі 551,2 грн.

Outcome: partial