Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, на умовах якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21189,71 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 13498,96 грн., заборгованості за відсотками 6105,53 грн., заборгованість за пенею та комісією 100грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 985,22 грн.. Відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). В строк, встановлений судом треті особи пояснення щодо позову не надали (ч. 4 ст. 181 ЦПК). Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 26 квітня 2010 позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язувався повернути його та сплатити відсотки. Позивач в позовній заяві зазначив, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду анкета-заява, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом. На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносини між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, в п.1.1.5.32 Умовах та правилах надання банківських послуг зазначається, що при порушенні клієнтами строків плати по будь-якому грошовому зобов'язанні, клієнт повинен оплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Фактично діючими документом встановлено подвійну цивільну відповідальність за одне й теж саме правопорушення. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача подвійного штрафу за невиконання ним одного кредитного зобов'язання порушує принцип встановлений ст. 61 Конституції України. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 525 цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч. 1\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1 ст. 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. [PERSON] не заперечується факт підписання 26.04.2010 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та не заперечувалось факту отримання платіжної картки емітованої ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до довідки Інгульського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 26.07.2016 року № СВ/2523/51-2016 вбачається, що 29.07.2014 року СВ Ленінського РВ ММУ УМВс України до ЄРДР внесено відомості за № 12016150040004072 за ч. 2 ст. 185 КК України. Під час досудового розслідування повідомлено про підозру [PERSON]. 29 червня 2016 року кримінальне провадження направлено до Ленінського районного суду м. Миколаєва з обвинувальним актом. Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно [PERSON], який міститься в матеріалах справи, встановлено, що 19 липня 2014 року [PERSON] знаходячись в квартирі [ADDRESS] (театральна) в місті [PERSON], таємно, шляхом вільного доступу, діючи повторно, заволодів кредитною картою «ПриватБанку», яка належить [PERSON], після чого [PERSON] перебуваючи на ринку «Колос», за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Миру, 2, придбав в магазині «Алло» техніку, якою розпорядився на власний розсуд, чим спричинив [PERSON] матеріального збитку на суму 13272 грн.. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01.01.1999 року по 26.07.2016 року вбачається факт покупки техніки та зняття грошових коштів. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2017 року встановлено, що 19 липня 2014 року [PERSON] знаходячись в квартирі [ADDRESS] (театральна) в місті [PERSON], таємно, шляхом вільного доступу, діючи повторно, заволодів кредитною картою «ПриватБанку», яка належить [PERSON], після чого [PERSON] перебуваючи на ринку «Колос», за адресою: м. Миколаїв, пр.-т Миру, 2, придбав, за допомогою вказаної кредитної картки, в магазині «Алло» техніку, якою розпорядився на власний розсуд, чим спричинив [PERSON] матеріального збитку на суму 13272 грн. Дії [PERSON] кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2017 року, затверджено угоду про примирення від 21 червня 2017 року, укладену між потерпілою [PERSON] та обвинуваченим [PERSON]. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 185 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначеного покарання із покаранням, призначеним вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.07.2016 року , залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 08.11.2016 року, призначено [PERSON] остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі. Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2017 року набрав законної сили 22 липня 2017 року. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). За змістом ст.\~12,\~81 ЦПК України\~саме на сторін процесу покладено обовязок доказування обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вищевказаним вироком суду, що набрав законної сили, доведено обставини засудженого [PERSON] щодо неправомірного заволодіння коштами відповідачки [PERSON] з використанням її кредитної картки. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України\~встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно\~ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вирок у кримінальному провадженні, набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що є підставою для відмови у позові. Таким чином, доводи позивача про те, що саме відповідачка [PERSON] реально отримала кредитні кошти від банку не знайшли своє підтвердження та спростовуються вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2017 року, яким встановлено злочинні дії іншої особи щодо неправомірного заволодіння коштами банку шляхом викрадення кредитної картки відповідачки, отже підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 26 квітня 2010 року з відповідачки у суду не має. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 квітня 2010 року необхідно відмовити. На підставі ст. ст. 12, 13, 76-78, 81, 82, 525-527, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed