Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 17.01.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що вони з Відповідачем є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні, оскільки Відповідач ухиляється від покладеного на неї законом обов`язку утримувати свою дитину, добровільно кошти на дитину не надає, інтересами дитини не цікавиться. Ухвалою суду від 13.02.2020 р. відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 15-17). За статтею 275 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду спливає 13.04.2020 р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи у іншому порядку. Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України (набрав чинності з 02.04.2020 р.) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 275 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, строки звернення до суду, включаючи строки подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення тощо,продовжуються на строк дії такого карантину. Разом з тим, суд бере до уваги, що Відповідач отримала згадану вище ухвалу суду від 13.02.2020 р. та копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів 21.02.2020 р., що підтверджено поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції (а.с. 22) та відомостями офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» про відстеження за трек-номером вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 23, 25), відтак встановлений судом 15-денний строк подання відзиву із запереченнями проти позову сплив до 02.04.2020 р. - дня набрання чинності наведеної норми пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, протягом цього встановленого судом строку відзиву на позовну заяву, а так само клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подала. Позивач отримав згадану вище ухвалу суду 29.02.2020 р., що підтверджено відомостями офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» про відстеження вручення рекомендованого поштового відправлення за відповідним трек-номером (а.с. 23, 24); клопотань про розгляд справи за його позовом у судовому засіданні до суду не подав. За частиною восьмою статті 178 ЦПК України та враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони - [PERSON] , [INFO] (а.с. 3), проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 5, 14, 19), є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено доданою до позовної заяви копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого повторно 06.12.2016 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 02 (а.с. 7). Названа малолітня дитина проживає разом з батьком (Позивачем) в с. Мармуліївка Володарського району Київської області, що підтверджено копією розпорядження Володарської районної державної адміністрації Київської області від 19.11.2019 р. № 164 «Про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] » (а.с. 8). Як стверджує Позивач у позовній заяві та не спростовується Відповідачем, яка отримала копію позовної заяви, але відзиву із запереченнями щодо позовних вимог до суду не подала, остання ухиляється від утримання своєї дитини, добровільно виділяти кошти на її утримання відмовляється. Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6). За статтею 27 Конвенції про права дитини, схваленою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989 р. та ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XII, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічно стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України). Згідно з положеннями частин першої, третьої статті 181, частини першої статті 183, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними;за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вимогами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2020 рік, зокрема, для дітей відповідного віку визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Зважаючи на наведене та оцінивши в сукупності наявні докази, суд вважає наявними законні підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на малолітню дитину, виходячи з непорушності її конституційного права на утримання батьками до досягнення нею повноліття та мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину. Також суд бере до уваги, що обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням спільного проживання з дитиною, а заявлений до стягнення з Відповідача розмір аліментів (1/4 частки від доходу) відповідає визначеному у законах розміру аліментів, що може бути стягнутий навіть безспірно в наказному провадженні (частина п`ята статті 183 Сімейного кодексу України, пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України). Водночас суд у порядку пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Відповідача аліментів на користь Позивача на утримання малолітньої дитини у межах суми платежу за один місяць. Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (у даному випадку - держави). Відповідно до статей 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved