Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

В червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.07.2018 року вищезазначену справу передано на розгляд Вінницькому міському суду Вінницької області. Позовна заява мотивована тим, що 30.10.2015 року до [PERSON] звернулася [PERSON] з проханням позичити їй грошові кошти у сумі 7000,00 грн., які відповідач зобовязалась повернути 30.04.2016 року, про що було складено відповідну розписку. Враховуючи, що позивач добре знав відповідача і на той час у нього була така сума грошей, він погодився позичити їй 7000,00 грн. Однак відповідач свої зобовязання не виконала, у добровільному порядку борг не повернула. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак відповідач кошти не повернула. У звязку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з [PERSON]В, на його користь основну суму заборгованості у розмірі 7000,00 гривень, 3% річних та відсотків з урахуванням індексу інфляції у розмірі 3279,10 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 02.08.2018 року відмовлено у прийнятті цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за розпискою до свого провадження. Цивільну справу № 145/999/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за розпискою повернуто до Тиврівського районного суду Вінницької області. Ухвалою суду від 30.08.2018 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за розпискою залишено без руху. Надати позивачу строк пять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви в новій редакції з врахуванням зазначених в даній ухвалі недоліків. Ухвалою суду від 20.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду. Відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. На підставі ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до розписки відповідач [PERSON] 30.10.2015 року позичила у [PERSON] кошти в сумі 7000,00 грн. строком до 30.04.2016 року. На день звернення позивача з даним позовом відповідач кошти не повернула, в даний час добровільно повертати гроші не бажає. З розрахунку вбачається, що станом на 29.05.2018 року заборгованість відповідача перед позивачем становить: 7000,00 грн. сума основного боргу, 2843,61 грн. сума втрат від інфляції, 435,49 грн. 3% річних. Судом перевірено розрахунок боргу, наданий позивачем, і встановлено його відповідністю чинному законодавству. Встановленим фактам відповідають зобовязальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ч. 2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В установлений строк відповідач [PERSON] не виконала своє зобовязання, тим самим порушила вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику\~(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом (правова позиція міститься в справі Верховного суду України від 02.09.2015 року № 6-369цс15). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 704,80 грн. судового збору. На підставі зазначеного та

Outcome: approved