Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 02.02.2017 р. надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, в якій Позивачі просять суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог через технічну помилку, поданої в судовому засіданні 19.06.2017 р., а.с. 163, 164): припинити право власності [PERSON], [INFO], на 1/5 частку будинку за адресою: [ADDRESS].; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/5 частку зазначеного будинку, що належить Відповідачеві; виплатити [PERSON] 67 612,20 грн., внесені Позивачами на депозитний рахунок суду. У подальшому Позивачі під час судових дебатів відмовилися від останньої вимоги через невнесення ними відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачі у своїй позовній заяві зазначили, що [PERSON] та його сім'я в складі: дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] (третя особа [PERSON]) є особами, евакуйованими з смт Поліське Київської області до інших регіонів України після Чорнобильської катастрофи 26.04.1986 р. Названа дочка [PERSON] (третя особа [PERSON]) 15.06.1991 р. вийшла заміж за [PERSON], згідно з рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради народних депутатів від 29.07.1991 р. № 85 вони отримали ордер на сім'ю в складі двох осіб на вселення до двокімнатної квартири площею 29,37 кв.м за адресою: [ADDRESS], яка була ними приватизована, а 04.09.1992 р. продана. У 1994 році [PERSON] розлучилася з чоловіком, маючи вже на той час спільну дитину - Відповідача по справі [PERSON] У 1994 році Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також отримали ордер на трьох осіб на вселення до чотирьохкімнатної квартири площею 61,4 кв.м (спірний будинок) за адресою: [ADDRESS]. У 1996 році [PERSON] (третя особа [PERSON]) разом із дочкою [PERSON] (Відповідач) прийняли участь у приватизації цього житла разом із Позивачами. Таким чином, зазначені особи - Позивачі, Відповідач та третя особа є співвласниками будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., кожному з них належить 1/5 частка даного житла. У 1998 році [PERSON] разом із своєю донькою [PERSON] виселилася із спірного будинку та почала проживати зі своїм новим чоловіком за іншою адресою в смт Володарка Київської обл., змінивши прізвище при укладенні шлюбу з «[PERSON]» на «[PERSON]». Після виселення зазначені особи більше не цікавилися спірним житлом та не проживали у ньому, благоустроєм прилеглої території не займалися, участі в оплаті комунальних послуг не брали. Крім того, Позивачі вказали на те, що Відповідач [PERSON] має у приватній власності 1/2 частку трьохкімнатної квартири площею 60,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS], де на даний час і проживає. У січні 2017 року Позивачі запропонували Відповідачеві [PERSON] виплатити грошима вартість її частки спірного будинку, на що остання не погодилася. Тому Позивачі звернулися до суду з проханням припинити право власності [PERSON] на 1/5 частку спірного будинку та визнати право власності на цю 1/5 частку будинку за одним із Позивачів [PERSON] Відповідно до вимог частини третьої статті 111, частини сьомої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) після повторного автоматизованого розподілу зазначеної цивільної справи (протокол від 15.03.2017 р.), ця справа визначена автоматизованою системою документообігу суду в провадження судді Макаренко Л.А. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 15.03.2017 р. відкрито провадження в справі, після виправлення недоліків на виконання ухвали суду від 29.03.2017 р. розгляд справи було призначено на 12.04.2017 р., відкладений на 18.05.2017 р. У судовому засіданні 18.05.2017 р. та 07.06.2017 р. оголошувалися перерви для виклику свідків та для надання можливості Позивачам надати суду оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви. У судовому засіданні Позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити, надали суду усні пояснення з приводу викладених у позовній заяві обставин та на обґрунтування заявлених ними вимог. Так, Позивач [PERSON], [INFO], надала пояснення, ідентичні обставинам, викладеним в описовій частині позовної заяви, додавши, що вони у 1994 році переселилися з Полісся, у 1996 році приватизували не квартиру, як помилково зазначено у позовній заяві, а будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дочку [PERSON] та внучку [PERSON] приписали, оскільки їм на той час не було де проживати та для того, аби [PERSON] змогла отримувати матеріальну допомогу як дитина, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи. Також зазначила, що з Відповідачем [PERSON] перебували у нормальних стосунках, за оплатою комунальних послуг до неї не зверталися, перешкоди у користуванні будинком їй не чинять, проте пустить її до будинку тоді, коли вона покаже документи про виділ її частки. Водночас експертиз про можливий поділ будинку вони не робили. Щодо причин визнання права власності на 1/5 частки будинку саме за Позивачем [PERSON], то [PERSON] пояснила, що саме [PERSON], їх син, буде доглядати батьків до їх старості. Позивач [PERSON], [INFO], підтримав зазначені пояснення [PERSON], додавши, що його батьки приватизували спірний будинок в смт Володарка, Київської області такої самої площі, яким був їх будинок у смт Поліське, Київської області, який батьки збудували самі у 80-х роках. [PERSON] (третя особа) отримала житло зі своїм колишнім чоловіком у Ставище та не має прав на батьківський будинок. До того ж не лише у [PERSON] є дочка, у нього ([PERSON].) також є власні діти, [INFO] та [INFO], які на даний час проживають разом із Позивачами у спірному будинку. Також [PERSON] зазначив, що з Відповідачем [PERSON] в них були нормальні стосунки, а конфлікти і постійні непорозуміння виникають не з племінницею (Відповідач), а із сестрою (третя особа [PERSON].). Експертизи про поділ будинку вони не робили, але Відповідач цим будинком не користується. Пояснення [PERSON] та [PERSON] повністю підтримав третій Позивач [PERSON], [INFO], зазначивши, що з Відповідачем [PERSON] в них добрі стосунки. Відповідаючи на додаткові запитання щодо відносин Позивачів із Відповідачем та [PERSON] особою, Позивачі повідомили, що неприязних відносин із Відповідачем у них немає, проте із [PERSON] особою [PERSON] у них, дійсно, нормальні відносини не складаються. Представник Позивачів підтримав пояснення, надані ними у судовому засіданні, додавши, що частка Відповідача [PERSON] у спільному майні є незначною (лише 1/5 частина) і не може бути виділена в натурі, оскільки у спірному будинку лише чотири кімнати, які не можуть бути розраховані на п'ятьох людей; спільне користування є неможливим через неприязні стосунки з [PERSON] особою [PERSON], яка є матір'ю Відповідача та також має 1/5 частку в спірному будинку, проте Позивачі звернулися з даним позовом не до [PERSON], а до [PERSON] тому, що припинення її права власності на 1/5 частки не завдасть істотної шкоди її інтересам, так як вона має ще у власності інше житло - 1\\2 частини квартири, що знаходиться на пров. Лютневий в смт Володарка. Звертатися до суду з даним позовом [PERSON] як четвертій співвласниці спірного будинку не пропонували. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено її розпискою (а.с. 147). Представник Відповідача позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, надісланих до суду 28.03.2017 р. (а.с. 105-107). Зазначив також, що частка власності Відповідача у спірному будинку така ж сама, як і в інших власників (1/5), тому не може вважатися незначною, оскільки є рівнозначною з частками інших власників; на підтвердження висновку про неможливість виділення її частки в натурі Позивачі повинні надати висновок експерта, чого вони не зробили; спільне користування спірним будинком є неможливим не через неприязні стосунки з Відповідачем, які виникли лише після подачі позову до суду, а [PERSON], до якої позов не подавався. Що ж до виплати [PERSON] 67 612 грн. 20 коп. компенсації за її частку, то представник Відповідача звернув увагу, що така сума визначена на підставі оцінки, зробленої за 5 міс. до звернення до суду, а тому не відповідає ринковій вартості цієї частки на тепер, до того ж за запропоновані Позивачами гроші Відповідач не зможе придбати інше житло, відтак задоволення даного позову завдасть значної шкоди Відповідачеві. Крім того, представник Позивача ствердив, що у разі задоволення позову і позбавлення Відповідача її частки у спірному будинку, то за законом право власності на цю частку має бути розподілено між усіма іншими власниками, а не передано одному з них, до того ж дядьку Відповідача, а не її матері, до прикладу. Також представником Відповідача вказано і надано документи на підтвердження того, що Позивачі перешкоджають Відповідачеві реалізовувати своє право власності на спірну 1/5 частку, зокрема щодо її відчуження матері Відповідачці - [PERSON] особі у справі [PERSON] [PERSON] особа без самостійних вимог на стороні Відповідача [PERSON], [INFO], заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на пояснення, надані у судовому засіданні представником Відповідача, додавши, що вона та її дочка [PERSON] (Відповідач) не зверталися до Позивачів з приводу реалізації свого права власності на спірний будинок та користування ним, бо не хотіли їх «стісняти», оскільки вона з дочкою мають де жити. Викликана у судове засідання свідок [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та фактично проживає на [ADDRESS] пенсіонер, є сусідкою Позивачів та також переселенкою з Поліського району, повідомила суд, що знайома з цією сім'єю ще з Полісся, стосунки, на її думку, завжди були нормальні, проте якщо вони звернулися до суду, то значить не все добре в сім'ї. Також зазначила, що Відповідач та [PERSON] особа не відвідували часто Позивачів та не допомагали їм по господарству. Свідок [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS], пенсіонер, повідомила суд, що експертів у будинку не було, поділ майна не визначали, Відповідач [PERSON] даною власністю (будинком) не користується та, на скільки відомо свідку, проживати разом з Позивачами у неї наміру не виникало, хоча перешкод їй ніхто не чинить. За свідченням [PERSON], Відповідач мало спілкується з Позивачами, проте про напруженість у їх стосунках їй не відомо. Свідок [PERSON], [INFO], який зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] працює в ДСП «Північна площа», є колишнім чоловіком Третьої особи [PERSON], повідомив суд про те, що сторони років десять не спілкуються, причина йому не відома. До будинку Відповідача не пускають, наскільки йому відомо за слів [PERSON], що [PERSON] таких спроб і не робила, бо в неї є інше житло. Свідок [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с. 157). Тому в частині її свідчень клопотання представником Відповідача, який викликав даного свідка, у судовому засіданні було відкликано. Суд, заслухавши пояснення Позивачів, їх представника, представника Відповідача та Третьої особи, а також пояснення свідків, які з'явилися в судове засідання 07.06.2017 р., ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі письмові й інші докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого. Судом встановлено, що Позивачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], Відповідач [PERSON] та [PERSON] особа [PERSON] є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS]., шляхом приватизації ними цього будинку у 1996 році, яку ніхто із сторін не оскаржував і не оспорював. Станом на день звернення до суду з позовом і розгляду судом цієї справи кожна із перелічених вище осіб володіє 1/5 часткою згаданого будинку, тобто частки є рівними. Наведене підтверджується як показаннями усіх осіб, які беруть участь у справі, так і наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про право власності на житло від 22.11.1996 р. (а.с. 21, 99), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 144 по вул. Польова в смт Володарка, виготовленим за станом на 31.10.2016 р. (а.с. 22-26). Відповідач зареєстрована та фактично проживає в [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності спільно з [PERSON], по 1/2 частці кожному, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 28, 29), листом Володарської селищної ради Київської області, надісланим на запит суду в порядку статті 122 ЦПК України (а.с. 33). У Позивачів склалися неприязні стосунки з [PERSON] особою [PERSON], матір'ю Відповідача, через певні обставини її особистого життя, проте з Відповідачем напруженість у стосунках проявилася вже після звернення Позивачів до суду з даним позовом, на що звертали увагу Позивачі, надаючи в суді пояснення і відповідаючи на запитання, їх представник та представник Відповідача. Водночас суд не бере до уваги докази, які стосуються питань особистого життя Третьої особи [PERSON], її стосунків з членами родини, а також питань наявності чи відсутності перешкод для Відповідача у користуванні спірним будинком та можливості відчуження належної їй частки, оскільки ці обставини не стосуються предмета доказування у дані справі та не мають істотного значення для вирішення справи (стаття 58 ЦПК України). Відповідно до приписів і гарантій статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним; примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості; примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Аналогічні гарантії непорушності права власності закріплено статтею 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За визначенням частини першої статті 316, статті 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з нормами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; власність зобов'язує; власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; держава не втручається у здійснення власником права власності; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (статті 355, 356 ЦК України). Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зважаючи на наведені норми статті 365 ЦК України та враховуючи положення частини першої статті 358 ЦК України щодо здійснення співвласниками права спільної часткової власності за їхньою згодою, суд вважає, що позов про позбавлення одного із співвласників права на частку у спільному майні може бути поданий усіма іншими співвласниками, а не кимось з них окремо від інших співвласників. На порушення таких вимог статей 358 і 365 ЦК України до суду з позовом звернулися лише три із п'яти співвласників будинку по вул. Польова, 144, в смт Володарка, четвертій співвласниці [PERSON] навіть не пропонувалося і не обговорювалося питання звернення до суду із даним позовом про позбавлення п'ятої співвласниці частки у спільному майні. Крім того, для припинення права особи на частку у спільному майні слід встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України з обов'язковою умовою, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, та попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитних рахунок суду; саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 р. про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок; постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11, постанова Верховного Суду України від 02.06.2014 р. у справі № 6-68цс14). Судом встановлено, що Відповідачеві, так само як і усім іншим співвласникам спірного будинку, належить 1/5 частка цього будинку, тобто її частка є рівнозначною часткам інших співвласників будинку, а відтак неможна говорити про те, що ця частка є незначною порівняно з частками інших співвласників. Також Позивачами не надано доказів того, що частку Відповідача неможна виділити в натурі, а річ (спірний будинок) є неподільним, оскільки цей будинок має загальну площу 107 кв.м, житлову площу 61,4 кв.м, чотири кімнати, два виходи. Доводи Позивачів щодо неможливості їх спільного з Відповідачем володіння і користування спірним будинком через неприязні стосунки Позивачів з [PERSON] особою [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки, як ствердили самі сторони і третя особа, ці неприязні стосунки відносяться не до Відповідача, а до її матері - Третьої особи, яка також є співвласницею будинку, проте Позивачі позов подали не до неї, а до її доньки. Крім того, зважаючи на те, що Відповідач не зможе придбати іншу власність замість 1/5 частки у спірному будинку з огляду на запропоновану Позивачами суму, суд вважає, що позбавлення її зазначеної частки може завдати істотної шкоди інтересам Відповідача, а наявність у Відповідача іншої власності (1/2 частка квартири, в якій вона проживає) за законодавством України не є підставою для позбавлення права власності. Також у матеріалах справи відсутнє підтвердження попереднього внесення Позивачами вартості спірної частки на депозитний рахунок суду, як це прямо вимагається частиною другою статті 356 ЦК України. У судовому засіданні 19.06.2017 р. представник Позивачів повідомив суд про те, що Позивачами такі кошти на депозитний рахунок суду не вносилися. Позовна вимога щодо визнання права власності на спірну частку лише за одним із співвласників - Позивачем [PERSON] - також не була належним чином та переконливо обґрунтована Позивачами і їх представником ані в позовній заяві, ані у їх усних поясненнях. За наведених обставин суд вважає, що відсутні передбачені статтею 365 ЦК України підстави для прийняття рішення про припинення права Відповідача на частку у спільному майні (спірному будинку), відтак позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed