Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1262/2007, що стягуються з [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], з розміру 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з нею. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1262/2007 було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання його дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2007 року і до її повноліття. Враховуючи те, що станом на 2018 рік встановленого судом розміру аліментів їй не вистачає на утримання дитини, вона просила суд збільшити такий розмір аліментів. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача і просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. При цьому, зазначив, що він справно сплачує аліменти на утримання їхньої з позивачем дитини, при цьому він має нерегулярний, мінливий дохід, оскільки не має постійного місця роботи, а заборгованість по сплаті аліментів у нього виникла, у звязку з тим, що він останні два місяці не може влаштуватися на роботу. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1262/2007 з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання його дитини: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2007 року і до її повноліття, на користь матері дитини, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць. Вказане рішення суду скасоване не було і набрало законної сили 28 травня 2007 року (а.с.8). На підставі вищевказаного рішення, Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 15.05.2007 року був виданий відповідний виконавчий лист № 2-1262. Зазначений виконавчий лист за № 2-1262 від 15.05.2007 року знаходиться на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується листом останнього від 29.11.2018 року за № 37986/7. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач звернулася до суду з даним позовом і просила змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], з розміру 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, відповідач доводиться батьком дитини, якій станом на момент ухвалення судом даного рішення виповнилося шістнадцять повних років. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Тобто, очевидним є той факт, що стягнуті з відповідача рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1262/2007 аліменти не покривають 50 відсотків прожиткового мінімуму для його дитину, встановленого (мінімуму) у 2018 році. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. А відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, чинним законодавством передбачено, що батьки мають як рівні права щодо дитини, так й рівні обовязки. Згідно же з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Тому, розмір аліментів присуджених з відповідача має бути збільшеним для утримання його дитини, що сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дитині належний рівень життя. З урахуванням вищевказаного, оскільки змінилися обставини, які були при стягненні з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в 2007 році, суд вважає можливим змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів. В той же час, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача про встановлення розміру аліментів, що буде стягуватися з відповідача на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зокрема нею не надано і не зазначено належних, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти в такому розмірі. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так само необґрунтованими є посилання позивача, як на підставу для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, на те, що в неї на утриманні перебувають ще троє малолітніх дітей, окрім спільної з відповідачем дочки, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Так, згідно свідоцтв про народження вищевказаних малолітніх дітей, доданими до матеріалів даної справи (а.с.15-17), їхніми батьками є відмінні від відповідача особи, а саме [PERSON] і [PERSON]. Саме ці особи мають утримувати своїх дітей в порядку ст. 180 СК України. Відповідач до цих дітей не має жодного відношення, а відтак перебування цих дітей на утриманні у позивача не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Положеннями ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Таким чином, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання дитини слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. З урахуванням всього вищевказаного, під час розгляду даної справи, судом не було встановлено умов, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дитині в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який (розмір) буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини і сприятиме її нормальній життєдіяльності, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1262/2007, що стягуються з [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], з розміру 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановивши аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання даним рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. В порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 704 грн. 80 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, суд вважає необхідним відкликати виконавчий лист № 2-1262, виданий 15.05.2007 року за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1262/2007, з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області після набрання даним рішенням суду законної сили і повного погашення заборгованості [PERSON] за вказаним виконавчим листом, якщо така є. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial