Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

В травні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 16 вересня 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 57, після одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . 22 травня 2019 року вона змінила прізвище на [PERSON] . Від шлюбу у них дітей немає. Протягом останніх кількох років відносини між ними поступово погіршувалися, так як відповідач зловживав спиртними напоями. Між сторонами часто виникали сварки і непорозуміння, чоловік нерідко поводив себе нетактовно та агресивно, проявляв фізичне насильство. Через скрутне матеріальне становище [PERSON] змушена періодично виїжджати на роботу за межі держави. При цьому, відповідач ніде не працює і бажання працевлаштуватися не висловлює, ігнорує її прохання щодо належного утримання сім`ї та житла. Шлюбні стосунки не підтримують протягом п`яти останніх років, між ними фактично втрачено почуття любові та поваги один до одного. Взаєморозуміння та примирення вони досягти не можуть, тому позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 16 вересня 2003 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 57. Відповідач зловживає спиртними напоями, внаслідок чого між сторонами часто виникали сварки і непорозуміння, чоловік нерідко поводив себе нетактовно та агресивно, проявляв фізичне насильство. При цьому, він ніде не працює і бажання працевлаштуватися не висловлює, ігнорує прохання позивачки щодо належного утримання сім`ї та житла. Шлюбні стосунки вони не підтримують протягом п`яти останніх років, між ними фактично втрачено почуття любові та поваги. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності з вимогами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 908 гривень.

Outcome: approved