Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 21.09.2020\~р. надійшов зазначений позов [PERSON] до Березнянської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, в якому Позивач просить суд: визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 3,9960\~га, кадастровий номер 3221680800:05:008:0032, що розташована на території Березнянської сільської ради Володарського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача [PERSON] (договір про надання правової допомоги від 18.09.2020\~р. №\~25, а.с.\~11) у позовній заяві зазначила, що [INFO] померла [PERSON] , яка залишила заповіт, згідно з яким все майно заповіла [PERSON] (Позивачу). Після смерті спадкодавця [INFO] . приватним нотаріусом Бабак\~В.С. за заявою Позивача відкрито спадкову справу, до складу спадщини входить земельна ділянка площею 3,9960\~га, що розташована на території Березнянської сільської ради Володарського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, але нотаріусом повідомлено про відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, тому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на майно (а.с.\~1-3). Ухвалою суду від 25.09.2020\~р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду в порядку загального позовного провадження, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, витребувано в нотаріуса спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] , призначено підготовче судове засідання на 27.10.2020\~р. (а.с.\~17-18), надалі знято з розгляду та призначено на 11.12.2020\~р. на підставі наказу голови суду від 19.10.2020\~р. №\~22-АС через встановлення карантинних обмежень у зв`язку з виявленням у працівника суду підтвердженого випадку захворювання на COVID-19 (а.с.\~29, 30-31), відкладене на 14.01.2021\~р. через ненадходження витребуваної спадкової справи, у подальшому на 09.02.2021\~р. за клопотанням представника Позивача та направленням запиту щодо спадкової справи до архіву та на 11.03.2021\~р. через ненадходження відповіді на цей запит. Ухвалою суду від 11.03.2021\~р. повторно витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву згадану спадкову справу, підготовче судове засідання відкладено на 13.04.2021\~р. (а.с.\~57-59). У підготовче судове засідання 13.04.2021\~р. Позивач та його представник не з`явилися, до суду 26.10.2020\~р. подано заяву представника Позивача щодо розгляду справи без їх участі (а.с.\~24). Представник Відповідача Березнянської сільської ради Володарського району Київської області до суду не з`являється, 10.11.2020\~р. до суду подано заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають (а.с.\~41); за станом на тепер названа сільська рада за даними Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб\~ підприємців,\~громадських формувань\~Міністерства юстиції\~України перебуває в стані припинення. За загальним правилом частини першої статті\~223 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення підготовчого судового засідання, визначені статтею\~198 ЦПК України, також відсутні. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті\~211 ЦПК України). За наведених обставин та позицій учасників справи суд вбачає можливим застосувати положення частини четвертої статті\~200 ЦПК України щодо можливості ухвалення судового рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до положень пункту\~1 частини другої статті\~49, частини першої статті\~206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (провадження у справі), зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку статті\~206 ЦПК України (частина четверта статті\~200 ЦПК України). Згідно з\~частиною четвертою\~статті\~206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті\~24 Постанови Пленуму від 12.06.2009\~р. №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті\~11 Постанови Пленуму від 18.12.2009\~р. №\~14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання\~щодо наявності\~підстав для\~прийняття визнання\~Відповідачем позову\~та задоволення\~позовних вимог\~Позивача,\~суд,\~ознайомившись з\~матеріалами справи\~і оцінивши\~наявні в\~справі докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), виходить з такого. За наявними письмовими матеріалами справи судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 3,996\~га, що розташована на території Березнянської сільської ради Володарського (на тепер Білоцерківського) району Київської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії\~І-КВ №\~009229, виданого 02.04.2001\~р. Березнянською сільською радою Володарського району Київської області на підставі рішення цієї сільської ради від 28.02.2001\~р., акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~318 (а.с.\~27), та інформацією, викладеною в листі Міжрайонного управління у Володарському та Тетіївському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.09.2020\~р. №\~132/139-20 (а.с.\~26). Власник названої земельної ділянки [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії\~ [NUMBER] , виданого 11.10.2019\~р. Виконавчим комітетом Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис №\~9 (а.с.\~4). Позивач [PERSON] , [INFO] (а.с.\~5-), є спадкоємцем названої вище земельної ділянки за заповітом, за яким спадкодавець [PERSON] на випадок смерті зробила розпорядження про те, що все своє майно заповідає [PERSON] (Позивачу), заповіт складено 01.07.2003\~р. та посвідчено секретарем виконавчого комітету Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, зареєстровано в Реєстрі за №\~31 (а.с.\~6). Також судом встановлено, що Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бабак\~В.С. з документами для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , проте та відмовила через відсутність необхідних належно оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.\~9). Як зазначалося вище, ухвалою суду від 25.09.2020\~р. про відкриття провадження у справі (а.с.\~17-18) та у подальшому ухвалою суду від 11.03.2021\~р. (а.с.\~57-59) судом витребувано спочатку в нотаріуса, потім з державного нотаріального архіву копію спадкової справи згаданої [PERSON] , яка надійшла до суду 30.03.2021\~р. (а.с.\~63, 64-80). З копії цієї спадкової справи №\~75/2019 померлої 11.10.2019\~р. [PERSON] судом встановлено, що будь-які інші особи, окрім Позивача, не подавали до нотаріуса заяв про прийняття спадщини після [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку також не видавалося. Також представником Позивача 26.10.2020\~р. долучено до матеріалів справи копію оголошення в газеті «Голос Володарщини» від 25.09.2020\~р. про недійсність втраченого державного акту на згадану земельну ділянку серії\~І-КВ №\~009229 виданого 02.04.2001\~р. на ім`я [PERSON] (а.с.\~28). Таким чином, судом на підставі наявних у справі письмових доказів встановлено, що Позивач є єдиним спадкоємцем після померлої [INFO] [PERSON] за заповітом, який звернувся до нотаріуса з метою оформлення свідоцтва про право спадщину, яке йому не було видане через відсутність належного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Відповідно до положень пункту\~1 частини другої статті\~16, частини першої статті\~328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За нормами статті\~328, частини другої статті\~373 ЦК України, частини другої статті\~78, пункту\~«г» частини першої статті\~81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті\~1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті\~1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття\~1218 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті\~1223 ЦК України); заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (стаття\~1235 ЦК України). Згідно з частинами першою, третьою статті\~1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом\~27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008\~р. №\~7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті\~1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. За таких наведених вище і встановлених обставин суд вважає, що Позивач як єдиний спадкоємець за заповітом та який звернувся до державного нотаріуса з метою оформлення спадщини, правомірно подав до суду позов щодо захисту його прав, оскільки має право на спірне спадкове майно, що підтверджено належними і допустимим доказами, тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача (органу місцевого самоврядування) на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті\~142 ЦПК України, частини третьої статті\~7 Закону України «Про судовий збір», за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50\~відсотків судового збору. Зважаючи на складність цієї справи та обсяг наявних у ній доказів складання повного рішення суду відкладено в межах десятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті\~259 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті\~247 ЦПК України).

Outcome: approved