Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки згідно до договору позики 4950 доларів США в перерахунку на гривні у відповідності до курсу Національного банку України на день прийняття судом рішення та три проценти річних від простроченої суми на день постановлення судового рішення. В обґрунтування позову зазначав, що 01 листопада 2015 року він надав для [PERSON] у позику 4950 доларів США, які вона зобовязувалась повернути до 15.01.2016 року, про що власноручно написала розписку. В порушення зобовязання відповідачка борг не повертає, тому з цього приводу звернувся до суду. В \~судовому \~засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги позову. Відповідачка в судове засідання не зявилась, вона належним чином повідомлена про час та місце проведення розгляду справи, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, тому відповідно до ст. 224 ЦПК суд за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ст. 1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлено, що 01 листопада 2015 року відповідачка отримала від [PERSON] 4950 доларів США, про що власноручно написала розписку. Відповідно до розписки [PERSON] зобовязувалася повернути борг не пізніше 15 січня 2016 року, однак взятого на себе обовязку не виконала, а тому з неї підлягає стягненню сума боргу у перерахунку на гривневий еквівалент за курсом Національного банку України, який на 15.03.2016 року становить 26,517435 грн. за 1 долар США, що складає 131\~261 грн. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вказаної норми підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачки трьох процентів річних за прострочення виконання умов договору позики. Станом на 15.01.2016 року (останній день добровільного повернення позики) сума боргу у перерахунку на гривні становила 118\~552 грн. 50 коп. ( 4950 доларів х 23,95 грн.). Три процента річних буде становити 3356,57 грн., та якщо поділити на 365 днів, то складе 9,74 грн. за один день. Кількість днів прострочення у період з 16.01 по 15.03 2016 року становить 59 днів х 9,74 грн. = 574,66 грн. Також відповідно ст. 88 ЦПК України із відповідачки підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved