Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

В січні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18 травня 2016 року відповідач позичив у позивача 13\~000,00 грн. Кошти надані в борг зобовязався повернути до 31 липня 2016 року, що підтверджується борговою розпискою від 18.05.2016 р. Проте по закінченню зазначеного в розписці строку відповідач грошові кошти не повернув. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд: стягнути з відповідача [PERSON] борг у сумі 16 068 грн. 86 коп. та судові витрати на користь позивача. Позивач в судове засідання зявився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив суд задовольнити. Відповідач в судове засідання зявився. Позов визнав, однак пояснив, що не може відразу сплати борг. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2016 року відповідач позичив у позивача 13\~000,00 грн. Кошти надані в борг зобовязався повернути до 31 липня 2016 року, що підтверджується борговою розпискою від 18.05.2016 р. В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як встановлено ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідач порушив взяті на себе зобовязання . Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідачів. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved