Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом 1 групи по психічному захворюванню безстроково. Спостерігається у лікаря-психіатра з 1974 року з діагнозом : «важка розумова відсталість із порушеннями поведінки». У клінічній картині захворювання домінує інтелектуальне зниження й розладу поведінки з агресивними тенденціями. Багаторазово лікувався стаціонарно в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня», остання виписка зі стаціонару 10.06.2016 року. Зі слів опікуна [PERSON] психічний стан [PERSON] протягом останнього тижня погіршився: дратівливий, нецензурно висловлюється, вибігає на вулицю оголеним, «гавкає», проявляє агресію відносно матері, кидається з ножем. 14.03.2017 року оглянутий дільничним лікарем-психіатром, за результатами огляду психічний стан хворого кваліфіковано, як загострення хронічного психічного розладу, запропоновано госпіталізацію. 14.03.2017 року о 13-20 год. оглянутий черговим лікарем прийомного відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР, який підтвердив загострення важкого психічного розладу, а також високу вірогідність здійснення суспільно-небезпечного діяння , у звязку із чим був госпіталізований у примусовому порядку. 14.03.2017 року о 14-00 год. [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка встановила, що він страждає на тяжкий психічний розлад у формі тяжкої розумової відсталості з вираженим порушенням поведінки, з високою вірогідністю вчинення суспільно-небезпечного діяння до оточуючих (агресивна поведінка відносно матері). Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, є доцільним примусова госпіталізація хворого, оскільки його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] - його матір [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні відмовився від пояснень. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 14.03.2017 року, [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO] страждає на тяжкий психічний розлад у формі тяжкої розумової відсталості з вираженим порушенням поведінки, з високою вірогідністю вчинення суспільно-небезпечного діяння до оточуючих (агресивна поведінка відносно матері). Приймаючи до уваги, що [PERSON] представляє небезпеку для себе та оточуючих, є доцільним примусова госпіталізація хворого, оскільки його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved