Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В позові позивач зазначив про те, що 17.08.2012 року зареєстрував шлюб з відповідачем у Вінницькому міському відділі РАГС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1723. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Життя у позивача з відповідачем не склалось через її поведінку. У них різні характери та погляди на життя, що породжує психологічну несумісність та суперечки. Вище викладене й підставою для звернення до суду із вимогами про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 14.04.2014 року позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини роз'єднані в окремі провадження, відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 14.04.2014 року провадження по справі було зупинено, в зв'язку з наданням подружжю строку строк для примирення. Ухвалою суду від 29.07.2014 року провадження по справі відновлено, в зв'язку з закінченням строку для примирення. В судовому засіданні позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримав, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, вказала, що збереження шлюбу та примирення між ними неможливе, згодна на розлучення. Після розірвання шлюбу просила суд залишити їй прізвище - [PERSON]. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 17.08.2012 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 17.08.2012, актовий запис № 1723. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. (а.с. 3) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21.03.2013 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом вживались заходи для примирення подружжя, згідно ст. 111 СК України, однак примирення не відбулось. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи безумовне визнання відповідачем позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно квитанції № 173589889291155 від 19.03.2014 року позивачем було сплачено судовий збір в сумі 244, 00 гривень, тобто в більшому розмірі ніж це встановлено Законом України «Про судовий збір» - 243, 60 гривень. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики, згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. Судовий збір в сумі 0, 40 гривень підлягає поверненню позивачу, в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки був сплачений в більшому розмірі на момент його звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved