Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до Бердянської державної нотаріальної контори, [PERSON] про визнання відмови від спадщини недійсною. В позові посилається на те, що [INFO] помер її син [PERSON] , після смерті якого залишилось майно у вигляді житлового будинку, земельної ділянки та автомобіля. Спадкоємцями першої черги за законом є мати померлого - позивач по справі, та дружина померлого [PERSON] - відповідач по справі. Вказує, що 16.12.2016 року нотаріусом булла складена заява про відмову позивача від спадщини на користь [PERSON] . Однак зазначає, що вказана заява не відповідає дійсності, оскільки позивач не мала наміру відмовлятися від своєї частки спадщини на користь відповідача та вважала, що підписує заяву про прийняття спадщини після смерті сина, а не про відмову від неї. Зазначає, що з 2013 року почала сліпнути: захворіла глаукомою, катарактою обох очей і стала практично сліпою. На час підписання заяви була повністю сліпою, адже внаслідок захворювання втратила зір, а тому особисто прочитати цей документ та вірно сприйняти його текст не мала можливості. Посилається на те, що у зв`язку із вадами здоров`я у вересні 2017 року видала довіреність на ім`я [PERSON] для оформлення спадщини після смерті сина, однак в жовтні 2017 року [PERSON] повідомила їй, що нею була написана заява про відмову від спадщини, а не про прийняття, у зв`язку із чим і звертається до суду. 17.07.2018 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача [PERSON] адвокат Линник С.В. просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо стану здоров`я станом на момент підписання заяви. Написати заяву про відмову від спадщини після смерті сина було особистим волевиявленням позивача. Окрім того, із самої заяви вбачається, що позивачу було повністю роз`яснено нотаріусом, що дана заява може бути відкликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні [PERSON] додатково пояснила, що на момент підписання заяви нічого вже не бачила, а тому підписуючи заяву, вважала, що приймає спадщину. Зазначає, що вона лише поставила свій підпис на заяві там, де їй було вказано. Наміру відмовлятися від спадщини не мала, спадковий будинок вона будувала разом з померлим чоловіком та іншого житла вона не має, на теперішній час проживає з родичами в селі, які її забралди до себе, а тому просить задовольнити позов. Представники позивача [PERSON] та адвокат Міскевич А.Л. в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити, надавши пояснення відповідно до позову. Адвокат Міскевич А.Л. додатково пояснила суду, що позивач є практично сліпою. Сторонньої допомоги та підтримки їй ніхто не надавав, оскільки чоловік помер в 2015 році, а син в 2016 р. До лікаря [PERSON] звернулася тільки в 2017 році. Наміру відмовлятись від спадщини після смерті сина вона не мала, бажала прийняти спадщину, адже разом із чоловіком будувала будинок і в неї були погані відносини з її невісткою - відповідачем, яка нею не опікувалась та не надавала допомоги. Посилалася на п. 25 ППВСУ від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначивши, що позивач помилилась стосовно природи та можливих наслідків вчинення правочину. Крім того, вважає, що були порушені норми Правил оформлення документів нотаріусом та Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки самим відповідачем було зазначено в судовому засіданні, що заяву про відмову від прийняття спадщини у [PERSON] відібрала помічник нотаріуса, а не сам державний нотаріус. Права та наслідки відмови від спадщини позивачу також не роз`яснювались. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Линник С.В. в судовому засіданні проти позову заперечували, суду пояснили, що, не дивлячись на неприязні стосунки із [PERSON] , відповідач не мала наміру ввести її в оману, нотаріус читала вголос заяву, яку підписує позивач, а тому остання знала, що підписує. Представник Бердянської державної нотаріальної контори в сьогоднішнє судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без представника (а.с. 165). В минулому судовому засіданні представник надала пояснення щодо порядку написання заяв у випадку наявності вад зору у заявника. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, судом встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Позивач по справі [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 74). Заявою від 16.12.2016 року, поданою в Бердянську державну нотаріальну контору, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті сина на користь його дружини [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копії листа Комунальної установи Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об`єднання» № 1180 від 04.05.2018 року [PERSON] , [INFO] , знаходилася на лікуванні у відділенні офтальмології К УБМР «Бердянське тМО» у період з 09.10.2017 по 18.10.2017 з діагнозом: ОУГ ІV а глаукома ОД; ОУГ ІІІ-ІV а глаукома ОS. Незріла катаракта обох очей. Гострота зору правого ока - 1/Sprincerta. Гострота зору лівого ока - 1/S plincerta (неправильне світловідчуття). Хвора є практично сліпою. Зі слів хворої [PERSON] вона погано бачить з 2011 року. Спочатку у неї осліпло праве око, а потім ліве око. 16.11.2017 року хворій зроблено операцію на лівому оці ФЕК + ІОЛ ОS. Проведена операція не призвела до позитивних наслідків. На теперішній час хвора [PERSON] потребує оформлення у МСЕК, а також у постійному сторонньому нагляді (а.с. 10). Вказане також підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 12, 13), копією медичної картки (а.с. 14-17). Окрім того, допитана в якості свідка лікар офтальмологічного відділення [PERSON] пояснила суду, що позивача знає, [PERSON] хворіє на глаукому, не бачить на протязі 10 років. Хвороба запущена, в грудні 2016 року, на час складання заяви про відмову від прийняття спадщини, читати [PERSON] не могла. Обтяжливим моментом є гіпертонічна хвороба позивача з 1995 року. Погіршення почалося десь з 2011 року - атрофія зорового нерва. Праве око у позивача не бачить зовсім, ліве бачить лише світло. Згідно з ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Пунктом 19 та 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним і що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК (435-15), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. У п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст.ст. 225, 229-231, 233 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно з правилами про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце, то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, який в силу вимог ст. 229 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що позивач є її рідною тіткою. В листопаді 2017 року вона возила тітку на операцію. Пам`ятає, що коли зустріла позивача в серпні 2017 року вона плакала, була голодною, її вела якась дівчина, а [PERSON] спитала «Хто це?», бо нічого не бачила. В 2010 році тітка ходила в окулярах. Потім розказала, що її возили до нотаріуса, але що саме вона там робила пояснити не змогла. Просила прийняти спадщину після смерті сина, у зв`язку із чим і оформила довіреність на її ім`я. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, знає її з 1958 року. В 2015 році, після смерті чоловіка [PERSON] , остання погано бачила, ходила із палицею. Питала як сплачувати квитанції за користування комунальними послугами. Жила сама, скаржилась, що голодна. Розказувала, що після смерті сина невістка [PERSON] возила її до нотаріуса приймати спадщину, казала, що їй там читали заяву. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача. Знає її сім`ю близько 30 років. Пам`ятає, що до смерті чоловіка (до 2015 року) [PERSON] погано бачила, а після його смерті стала сліпа. Бачився із нею на кладовищі в с. Партизани, а потім вона зовсім перестала з`являтися і племінниця занепокоїлась. Також зі слів йому відомо, що до операції позивач бачила смужку світла, а після операції не бачила нічого. Як пояснив свідок [PERSON] влітку 2017 року [PERSON] замовляла пам`ятник після смерті чоловіка та говорила, що нічого не бачить і пам`ятник не побачить, тому навіть не треба її везти його вибирати. Свідок [PERSON] , яка є знайомою [PERSON] , пояснила, що [PERSON] мала проблеми із зором, проте повністю сліпою не була, пересувалась із палицею на момент підписання заяви про відмову від прийняття спадщини. Згідно до ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 ЦК України. Зазначена норма формулює правила про підстави недійсності відмови від прийняття спадщини, але в ній не зазначається на обмеження цих підстав лише вказаними в перелічених статтях ЦК. Тому за відсутності зазначення такого обмеження слід зробити висновок, що із цього правила не випливає неможливість визнання такої відмови судом недійсною з інших підстав. Так, судом зокрема встановлено, що позивач з відповідачем мають недоброзичливі стосунки, позивач іншого житла крім спадкового будинку не має, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, в тому числі і на частку спадкового будинку, має значні вади зору. Отже, суд приходить до висновку, що наявні дві обов`язкові обставина для можливості визнання недійсною відмови від спадщини - вкрай невигідні умови та тяжкі обставинами, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved