Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернувся з позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 03 лютого 2007 року він вступив в шлюб з відповідачкою по справі. Їхній шлюб зареєстровано Точилівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №01. Від вказаного шлюбу в позивача та відповідача є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Позивач в позовній заяві вказує, що останнім часом значно погіршились взаємовідносини між ним та його дружиною, вони не підтримують шлюбних стосунків. Між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні відносини. Час від часу між ними виникали сварки, конфлікти та непорозуміння. Ситуація, що склалася, погано впливає на виховання їхньої дитини. Фактично сім`я розпалась в зв`язку з повною несумісністю їхніх характерів. Позивачем зазначено, що спору в частині виховання неповнолітньої доньки [PERSON] між ними немає. Подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, то при вказаних обставинах позивач та відповідач прийняли спільне рішення щодо розірвання шлюбу, відповідач по справі не заперечує проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу, дане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе. Крім того, позивач в позовній заяві також зазначив, що вирішити питання щодо розірвання шлюбу через Ананьївський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, при наявності спільної згоди на розірвання шлюбу йому та відповідачці не вдалося, оскільки законодавством України передбачено інший порядок розірвання шлюбу при наявності в позивача та відповідачки неповнолітньої дитини. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи міститься заява позивача від 13 вересня 2019 року, про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.10). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься її заява від 13 вересня 2019 року, в якій вона просить розглянути справу у її відсутність. Також в вказаній заяві відповідачка погоджується на розірвання шлюбу із [PERSON] та не заперечує проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу із позивачем, після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище - « [PERSON] », проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.11). Статтею 200 ЦПК України визначено, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у своїй заяві від 13 вересня 2019 року відповідач вказує, що згодна на розірвання шлюбу та не заперечує проти позовних вимог позивача, суд приходить до висновку про ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії паспорту позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець, зареєстрований та фактично мешканець [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 18 березня 1996 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5). Відповідно до копії паспорту відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Котовськ, Одеської області, зареєстрована та мешканка [ADDRESS] (а.с.7). Судом встановлено, що сторони 03 лютого 2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 03 лютого 2007 року Точилівською сільською радою Ананьївського району Одеської області(а.с.4). Встановлено, що позивач та відповідач мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2006 року Точилівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.9). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог сторін, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивача, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем.

Outcome: approved