Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

В січні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт»» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в якому просило стягнути з відповідача 13 000 грн. суми страхового відшкодування та 243 грн. 60 коп. витрат з оплати судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначило, що 24.07.2012 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АВ/4942626, на виконання умов якого, позивач взяв під свій страховий захист автомобіль марки «GEELY» д.р.н. [NUMBER], який належить страхувальнику. В результаті ДТП, яка відбулась 30 листопада 2012 року було пошкоджено транспортний засіб «ВАЗ», д/н [NUMBER]. Приватне акціонерне товариство «СК «Український страховий стандарт» визнало вищевказану ДТП страховим випадком та сплатило потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 13 000 грн. Оскільки у скоєнні вищевказаної ДТП винним визнано відповідача [PERSON], позивач просить понесені ним збитки з виплати страхового відшкодування стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов з викладених у ньому підстав підтримала повністю, просила суд про його задоволення. Доповнила свої вимоги тим, що в порушення вимоги, встановленої п. 33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов»язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмово повідомити страховика, з яким було укладено договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності, про настання дорожньо - транспортної пригоди, про що відповідач не повідомив страховика. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні з посиланням на те, що відповідач вчасно, на протязі трьох робочих днів письмово повідомив позивача про настання страхового випадку, а тому вважають, що вимоги позову, що були пред»явлені до нього позивачем безпідставні. Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у розгляді справи, допитавши свідка [PERSON], розглянувши письмові матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2012 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та відповідачем [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом №АВ/4942626, на виконання умов якого, позивач взяв під свій страховий захист автомобіль марки «GEELY» д.р.н. [NUMBER], який належить страхувальнику. (а.с. 8). В результаті ДТП, яка відбулась 30 листопада 2012 року, було пошкоджено транспортний засіб «ВАЗ», д/н [NUMBER]. Приватне акціонерне товариство «СК «Український страховий стандарт» визнало вищевказану ДТП страховим випадком та сплатило потерпілій особі - [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 13 000 грн. (а.с. 10,103). Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 25.04.2013 року у скоєнні ДТП, що сталася 30.11.2012 року винним визнано відповідача [PERSON] (а.с. 7). Пунктом 33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов»язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмово повідомити страховика, з яким було укладено договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності, про настання дорожньо - транспортної пригоди. Відповідно до підпункту «г», п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. В судовому засіданні відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказував, що ним було вчасно, а саме 03.12.2012 року повідомлено страхову компанію про страховий випадок, що стався 30.11.2012 року. Судом було оглянуто журнал реєстрації вхідної кореспонденції Приватного акціонерного товариства «СК «Український страховий стандарт», з якого вбачається, що 03.12.2012 року заява від відповідача про настання страхового випадку не зареєстрована. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] встановлена та не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Таким чином, регрес, це право що виникає у особи, внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. При цьому виходячи з роз'яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1999 року, суд вважає, що відшкодуванню на користь позивача підлягає сума в розмірі 13 000 грн., тобто сума здійсненого страхового відшкодування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження сплати позивачу збитків понесених ним в зв'язку із виплатою страхового відшкодування відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved