Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Головний лікар КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» [PERSON] звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON], до психіатричної лікарні, який 3 травня 2018 року о 13 годині 40 хвилин був госпіталізований до КЗ ЧОПЛ згідно направлення лікаря психіатра Звенигородської ЦРЛ [PERSON] з ознаками тяжкого психічного розладу. 3 травня 2018 року був оглянутий лікарем психіатром [PERSON] у приймальному відділенні КЗ ЧОПЛ, яка підтвердила висновок про необхідність його госпіталізації. 3 травня 2018 року хворий був оглянутий комісією лікарів психіатрів, заступником головного лікаря [PERSON], завідуючої 16 відділенням [PERSON] та лікарем - психіатром [PERSON], які підтвердили обґрунтованість на госпіталізацію хворого. Представник заявника, лікар - психіатр КЗ ЧОПЛ [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що хворий страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді шизоафективного розладу, змішаний тип, афективно-параноїдний синдром, стан загострення та являє безпосередню небезпеку для оточуючих. Просила заяву задовольнити. Також вказала, що хворий є недієздатним, інвалідом 2 групи безтерміново з 2016 року, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2016 року. Зазначила також, що хворий поступає на лікування сьомий раз. Законний представник вказала, що хворий становить небезпеку для оточуючих, є агресивним, розгальмований, йому необхідне лікування, оскільки таке йому допомогає. Прокурор заяву про госпіталізацію підтримала та просила її задовольнити. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, представника заявника, законного представника, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.3 ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Отже, для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу необхідна наявність трьох складових: якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. [PERSON] був доставлений до комунального закладу ЧОПЛ 3 травня 2018 року згідно направлення лікаря - психіатра Звенигородської ЦРЛ з ознаками тяжкого психотичного розладу. Як вбачається з рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 6 листопада 2015 року [PERSON] визнано недієздатним (а.с. 4). Згідно з висновком ЛКК КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», голови комісії [PERSON] та членів комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON] виявляє ознаки тяжкого шизоафективного розладу, змішаний тип, афективно-параноїдний синдром, стан загострення та вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, потребує госпіталізації та стаціонарного лікування (а.с.3). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], є недієздатним, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2016 року, має безтермінову групу інвалідності з 2016 року, всьоме поступає на лікування, що свідчить про наявність у нього тяжкого психічного розладу, відтак він може становити небезпеку для оточуючих. Отже, з врахуванням вищевказаного суд вважає, що заява головного лікаря КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved