Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

До Вільнянського районного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між сторонами укладено договір оренди землі, відповідачем зобов`язання відносно сплати орендної плати систематично не виконується, у зв`язку з чим просить суд договір оренди землі припинити шляхом його розірвання. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні вкладеним в позовній заяві. Також, просив суд стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 5500 грн. згідно акта погодження виконаних робіт, який долучив до матеріалів справи. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції надав до суду заперечення та пояснив, що підставою для розірвання договору є лише невиконання зобов`язання, неналежне виконання зобов`язання не може бути підставою для розірвання договору. До відзиву на позовну заяву [PERSON] долучено розписку [PERSON] , відповідно до якої останній отримав від [PERSON] орендну плату за весь строк у повному обсязі відповідно до договору оренди землі від 24.10.2008, реєстраційний номер 2263. Також, якщо суд дійде до висновку щодо обґрунтованості позову, просив застосувати строк позовної давності, який позивачем пропущено. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні обставини. 24 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий №2323685900:12:010:0005 сільськогосподарського призначення площею 6,39 гектари, розташовану на території Софіївської сільської ради, Новомиколаївського р-ну, Запорізької області. Договір зареєстровано в ЗРФ Центр ДЗК 22 грудня 2008 року за №04087400254. [INFO] [PERSON] помер. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після померлого спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємець, 07.05.2014 зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 6,39га, з кадастровим номером 2323685900:12:010:0005. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року (справа №322/1094/17) з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 24 жовтня 2008 року в розмірі 13 809,09 гривень, а саме: 5 710,00 гривень заборгованість з орендної плати за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2016 року; 294,73 гривні відсотки річних за період з 26 грудня 2014 року по 30 листопада 2017 року; 1 804,36 гривень-інфляційні витрати за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року; 6 000,0 гривень-пеня за період з 26 грудня 2015 року по 20 грудня 2017 року. Рішенням суду встановлено факт систематичної невиплати [PERSON] орендної плати. Одночасно вищезазначеним рішенням суду надано оцінку розписці, на яку посилається відповідач [PERSON] , а саме, вказано, що у зв`язку з не зазначенням у Договорі оренди загальної суми грошового зобов`язання орендаря за цим договором, відсутність у розписці суми грошового зобов`язання, яке виконано орендарем, позбавляє її правового змісту, а тому суд не має можливості встановити на підставі цієї розписки суму орендної плати, яку відповідач сплатив [PERSON] , та відповідно, перевірити обсяг виконання орендарем його обов`язку з внесення орендної плати. Розписка [PERSON] від 24.10.2008 року визнана рішенням суду неналежним доказом внесення відповідачем орендної плати за 49 років, а твердження відповідача про те, що ця розписка підтверджує отримання [PERSON] орендної плати в сумі 111916,00 гривень є припущенням, яке не допускається при доказуванні (ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі (в редакція на час виникнення правовідносин) - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За визначенням ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, справляється виключно у грошовій формі. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1.ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В порядку ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.32 Закону України від 06 жовтня 1998 року №161-ХІУ «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Так, ч.1 ст. 24 указаного Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначене право орендодавця кореспондується обов`язку орендаря щодо своєчасного внесення орендної плати. Обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату передбачений і п.11 укладеного 24 жовтня 2008 року між сторонами договору оренди земельної ділянки. Невиконання умов договору встановлено рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року. Відповідно до п. «д» ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно із частиною 5 статті 17 Закону України «Про плату за землю», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, несплата земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності виробниками сільськогосподарської продукції та громадянами протягом року вважаються систематичною і є підставою для припинення права користування земельними ділянками. Суд приходить до висновку, що мало місце порушення користувачем земельної ділянки зобов`язання щодо сплати орендної плати. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 1 ч.1 ст.611 ЦК України передбачено настання правових наслідків встановлених договором або законом, зокрема розірвання договору. Відносно заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування позовної давності, оскільки рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року стягнуті: інфляційні витрати за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2017 року; 6 000,0 гривень-пеня за період з 26 грудня 2015 року по 20 грудня 2017 року, а отже строк позовної давності за правовідносинами сторін не сплив. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення, оскільки обставини систематичного невиконання договору встановлені рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2018 року, строки позовної давності позивачем не пропущено. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат суд приходить до такого. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, судовий збір, сплачений при поданні позову в розмірі 768,40 грн., необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Підстави стягнення витрат на професійну правничу допомогу передбачені статтею 137 ЦПК України. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано: довіреність від 18.12.2019, акт погодження виконаних робіт по цивільній справі. Надані документи не свідчать про оплату позивачем витрати, пов`язаних з правничою допомогою, тому суд відмовляє у стягненні з відповідача заявлених витрат в розмірі 5500грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved