Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

В червні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником житлового будинку №21, розташованого по вул. Гагаріна в с. Сумці Баранівського району Житомирської області. В даному будинку з червня 2015 року проживав [PERSON], якого позивач зареєструвала 03.06.2016 року у звязку з тим, що він доглядав за домогосподарством позивача. 30 травня 2016 року відповідач скоїв злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України і 01.06.2016 року був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та в подальшому засуджений до 8 років 10 місяців позбавлення волі. З 01.06.2016 року [PERSON] не проживає у вказаному вище будинку. У звязку з тим, що [PERSON] зареєстрований в будинку позивачу, вона не має змогу оформити документи для отримання субсидії на оплату комунальних послуг за користування житлом. З огляду на викладене, вирішила звернутися до суду з даним позовом з метою захисту порушених житлових прав. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, позов просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] позов просив задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Підтвердив той факт, що дійсно позивач приписала відповідача за його проханням, адже проти відповідача було порушено кримінальне провадження з метою залишення його на свободі до набрання вироком суду законної сили. Зауважив, що позивач не має змоги оформити субсидію та вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, та зазначив, що планує примиритися з позивачем та в подальшому спільно з нею проживати. Представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності будинок за адресою: вул.. Гагаріна, 24, с. Сумці, Барановський район, Житомирська область, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11). Згідно довідки виконавчого комітету Барановської міської ради Житомирської області від 31.03.2017 р. №310 за вище вказаною адресою, в будинку, що належить позивачу з 03.06.2016 року зареєстрований відповідач (а.с. 12). 14.11.2016 року відповідача було засуджено Барановським районним судом до 8 років і 10 місяців позбавлення волі, а строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу його затримання, тобто з 01.06.2016 року, вирок набрав чинності 06.02.2017 р. (а.с. 13-18). Таким чином, відповідач не проживає у будинку позивача, де був зареєстрований з 01.06.2016 р. Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~\~ Згідно зі ч. 1, 2ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд вважає, що з наданих суду документів достовірно встановлено, що [PERSON] відсутній за адресою де фактично зареєстрований: [INFO], з 01.06.2016 р. Згідно вимог ст.72 ЖК України, суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] понад один рік відсутній за місцем реєстрації, існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує судові витрати.

Outcome: approved