Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов [PERSON], [PERSON] до Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, Вінницької обласної ради, третя особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Вінницька міська рада, про визнання права користування житловим приміщенням, в якому позивачі просять визнати за ними право користування кімнатою №19, що розташована у будинку гуртожитку за адресою [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач [PERSON] разом з чоловіком позивачем [PERSON] проживає в гуртожитку по [ADDRESS]. Відповідно до розпорядження №37 Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова від 15.12.1983 року позивач [PERSON] була поселена в кімнату гуртожитку по [ADDRESS]. 20 вересня 2005 року [PERSON] було видано ордер [NUMBER] на проживання в гуртожитку в кімнаті №19. Факт постійного проживання позивачів з 1984 року і по даний час в зазначеній кімнаті підтверджується актом складеним гр. [PERSON], [PERSON] Крім того, позивачі зазначили, що фактом, що підтверджує їх постійне проживання у вищезазначеній кімнаті гуртожитку є: договір про користування електричною енергією, укладений між [PERSON] та ПАТ «Вінницяобленерго», на постачання електроенергією кімнати; квитанціями про сплату комунальних послуг. З 2010 року ведеться робота по підготовці гуртожитку до передачі його в комунальну власність міста з подальшою приватизацією займаних кімнат. 20 червня 2013 року на сесії Вінницької обласної Ради було прийняте рішення про передачу гуртожитку в комунальну власність міста. Проте однією з умов передачі гуртожитку в комунальну власність міста є і реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Але мешканці гуртожитку зареєстровані не до займаних кімнат, а тільки до будинку, тобто в адресі реєстрації місця проживання вказано лише «[ADDRESS], гуртожиток». Позивачі зазначають, що вони зверталися до головного лікаря ВОКЛ ім. М.І. Пирогова з проханням провести перереєстрацію мешканців відповідно до займаних кімнат, але отримували відмову, оскільки перереєстрація громадян не входить до компетенції ВОКЛ ім. М.І. Пирогова. В подальшому, на звернення інших мешканців гуртожитку до Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької державної адміністрації отримано відповідь про те, що дане питання розглядається виключно в судовому порядку. Вищевказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що наведено в позові, просила його задовольнити, додатково зазначила, що в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] проживає з 1984 року, [PERSON] - з 2005 року. Представник відповідача Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І.Пирогова - Круцюк І.П. в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Представник відповідача Вінницької обласної ради Котик В.В. в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Представник третьої особи - Вінницької міської ради Федчишин В.А. в судовому засіданні у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] згідно розпорядження №34 Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова від 15.12.1983 року вселилася до гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до ордеру [NUMBER] від 20.09.2005 року, виданого Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім. М.І. Пирогова [PERSON], отримав право на вселення до кімнати гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.16). Згідно довідок №01-1-23/895 від 12.04.2016 року в гуртожитку по [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] та її чоловік [PERSON], особовий рахунок [NUMBER] на оплату за проживання в кімнаті №19 відкрито на ім'я [PERSON], станом на 12.04.2016 року заборгованості по оплаті за гуртожиток та комунальні послуги не має (а.с.12, 14,17). Отже, позивач [PERSON] проживає у даному гуртожитку з 1984 року, позивач [PERSON] проживає у гуртожитку з 2005 року. Позивачі сплачують всі комунальні платежі своєчасно та в повному обсязі. Факт постійного проживання позивачів в кімнаті №19 в гуртожитку по [ADDRESS] підтверджується актом складеним [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Також підтвердженням факту постійного проживання позивачів у згаданій кімнаті гуртожитку є договір про користування електричною енергією №040130490, укладений між ПАТ «Вінницяобленерго» та позивачем [PERSON] в травні 2013 року, саме на постачання електроенергією кімнати №19, розрахункові листи за проживання в гуртожитку (а.с.18-21). Судом встановлено, що вказаний вище гуртожиток є комунальною власністю управління спільної комунальної власності територіальних громад. Рішенням Вінницької обласної ради від 20.06.2013р. №569 ВОКЛ ім. М.І. Пирогова зобов'язано передати в комунальну власність територіальної громади м. Вінниці будівлю гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.24-27). Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Відповідно до п.п.6,14 ст.18 вказаного Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208. Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ч.1 ст.9 ЖК УРСР громадами мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 16 ЖК України до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст.47 Житлового кодексу України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає, що позов обґрунтований, користування позивачами кімнатою №19 в гуртожитку за адресою [ADDRESS] повністю підтверджено матеріалами справи, крім того, суд бере до уваги визнання відповідачами позовних вимог, таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved