Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по інфляційних втратах у розмірі 11791,17 грн. та по 3% річних у розмірі 1227,57 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровськ від 19 червня 2012 року по справі № 419/1953/12 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 8908 грн. 00 коп., судовий збір у сумі 219 грн. 08 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500 грн. 00 коп., а всього 9627 грн. 08 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили 28 січня 2013 року. Отже, факт порушення відповідачем обовязку встановлений. 29 січня 2013 року було видано відповідний виконавчий лист, який предявлено до виконання у виконавчу службу. Проте, до теперішнього часу зазначене рішення суду не виконане. Частиною 2 ст. 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач має сплатити: інфляційні втрати за період з 25.01.2013 року по 28.03.2017 року у розмірі 11791,17 грн. та 3 % річних за період з 28.01.2013 року по 28.04.2017 року у розмірі 1227,57 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги позивача та просив задовольнити в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі та зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року по цивільній справі № 419/1953/12 (провадження № 2/419/1431/2012) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 8908 грн. 00 коп., судовий збір у сумі 219 грн. 08 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 500 грн. 00 коп., а всього 9627 грн. 08 коп. (а.с.5-7). Вказане рішення суду скасоване не було та набрало законної сили 28 січня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вищевказані обставини доказуванню не підлягають, оскільки вони встановлені заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року по цивільній справі № 419/1953/12 (провадження № 2/419/1431/2012), яке скасоване не було та набрало законної сили 28 січня 2013 року. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року по цивільній справі № 419/1953/12 (провадження № 2/419/1431/2012), є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Тому, оскільки відповідачем заборгованість за заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2012 року по цивільній справі № 419/1953/12 (провадження № 2/419/1431/2012) непогашена у повному обсязі, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. На підставі вищевказаного, відповідачка має сплатити позивачу суму індексу інфляції за весь час прострочення за період з 25.01.2013 року по 28.03.2017 року у розмірі 11791,17 грн. та три проценти річних за прострочення сплати коштів за період з 28.01.2013 року по 28.04.2017 року у розмірі 1227,57 грн. За таких обставин, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму індексу інфляції за весь час прострочення за період з 25.01.2013 року по 28.03.2017 року у розмірі 11791,17 грн. та три проценти річних за прострочення сплати коштів за період з 28.01.2013 року по 28.04.2017 року у розмірі 1227,57 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved