Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

В січні 2020 року позивачка, через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 грудня 1993 року вона з відповідачем уклала шлюб. Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.03.2020 року шлюб між ними розірваний. Під час перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, в результаті спільних зусиль ними було придбано майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , однокімнатна квартира [ADDRESS] та легковий автомобіль «Шевроле Авео», 2006 року випуску. За згодою сторін вказане майно було зареєстровано за відповідачем. Таким чином, даний житловий будинок, квартира та автомобіль є об`єктами спільної сумісної власності сторін, оскільки придбані ними у період шлюбу. При цьому між ними не досягнуто згоди у здійсненні поділу майна, яке є спільною власністю подружжя. На підставі викладеного, просить визнати за позивачкою право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а у власності відповідача залишити однокімнатну квартиру [ADDRESS] та легковий автомобіль «Шевроле Авео», 2006 року випуску. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги №112/19 від 24.12.2019 року та ордеру серії АН №1007259 від 10.01.2020 року, в судове засідання не з`явилися, надали відповідні заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 28.07.2020 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.12.1993 року, який розірвано заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.03.2020 року, яке набрало законної сили 21.04.2020 року. Відповідно до свідоцтва про право власності №415 від 30.07.2001 року, на підставі рішення Талаківської селищної ради та акту приймання, замість договору купівлі-продажу від 24.09.1996 року р-р 2971, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що також підтверджується реєстраційним написом на правовому документі №1359 Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 30.07.2001 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 11.10.2019 року. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Сидоренко Н.О. за реєстраційним номером 5050, під час шлюбу придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] (загальною площею 30,87 кв.м, житловою площею 17,2 кв.м). Відповідно до п.18 якого, придбання нерухомого майна за цим Договором вчинялось за письмовою згодою дружини Покупця - [PERSON] . Зазначене також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №195671525 від 08.01.2020 року. Згідно наданої суду інформації Територіального сервісного центру МВС №1441, за [PERSON] , [INFO] , зареєстровано легковий автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , 2006 року випуску, сірого кольору, № двигуна [NUMBER] , № кузову [NUMBER] . Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до наданих суду документів встановлено, що спірний житловий будинок в м.Маріуполі Донецької області, однокімнатна квартира в м.Макіївці Донецької області та легковий автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , дійсно придбані сторонами під час шлюбу та в інтересах родини. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказане майно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст.ст.12,81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що право власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] , який є об`єктом спільної сумісної власності сторін, підлягає визнанню за позивачкою, при цьому у власності відповідача підлягає залишенню однокімнатна квартира [ADDRESS] та легковий автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER] , таким чином вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Outcome: approved