Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Директор КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкова І.Л. звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] \~ у психіатричний стаціонар без його згоди. В обґрунтування заяви зазначила, що він був госпіталізований до комунального закладу згідно направлення лікаря\~ Смілянської швидкої медичної допомоги. Підставою для його направлення стала наявність тяжкого психічного розладу, погрози, із застосуванням ножа, на адресу матері та в зв`язку з погрозами суїцидального змісту, внаслідок чого [PERSON] виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву повністю та пояснив, що в добровільному порядку [PERSON] відмовляється лікуватись. Просив суд надати дозвіл на його примусову госпіталізацію до КНП «ЧОПЛ ЧОР» в умовах стаціонару без його згоди. [PERSON] заперечував проти примусової госпіталізації, пояснив суду, що в лікуванні не має потреби, хворим себе не вважає, проти виявленої агресії заперечував. Прокурор не заперечував проти задоволення заяви. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з вимогами ст.340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] . 27 лютого 2020 року лікарем Смілянської швидкої медичної допомоги його було направлено на госпіталізацію в психіатричний заклад у зв`язку з розладом психіки та поведінки. Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. 28 лютого 2020 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку, що він має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психостимуляторів (амфетамін внутрішньо-венно) переважно змішані (поєднання маніакальної та депресивної симптоматики) Ш-F 15.56, що відноситься до категорії тяжких психічних розладів та виявляє реальні наміри, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, в зв`язку з чим потребує лікування в стаціонарі.\~\~\~ Суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18). Оскільки в судовому засіданні підтверджено наявність у [PERSON] психічного розладу, встановлені обставини, що він проявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для нього та оточуючих і в добровільному порядку відмовляється від лікування, то на даний час наявні підстави для його госпіталізації в психіатричний заклад в примусовому порядку.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved