Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, припинення права власності та внесення змін у свідоцтво. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON]. Як вбачається із заповіту [PERSON] заповів позивачу - своєму синові, все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Як відомо позивачу до складу спадщини [PERSON] входило: 2/5 частки квартири [ADDRESS]; частка земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS], розміром 0, 0859 га, яка на день смерті [PERSON] була зареєстрована в державному земельному кадастрі на ім'я його батька - [PERSON], померлого [INFO], і на частку якої [PERSON] мав право, однак не отримав правовстановлюючого документа та не провів реєстрацію свого права. В вересні 2014року позивач звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою отримання свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на частку у вищевказаній земельній ділянці. Однак, нотаріус повідомив позивачу, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може бути йому видане, так як дане свідоцтво видане вже на 100 % земельної ділянки іншому спадкоємцю - дочці померлого [PERSON] та рідній сестрі [PERSON] - [PERSON] Позивач вважає, що він має право на частку вище вказаної земельної ділянки. З моменту народження по день смерті [PERSON] вони постійно проживали разом. Всі родичі знали, що позивач є сином [PERSON] Позивачу було відомо, що його батько разом із своєю сестрою - [PERSON] вступили у володіння та управління майном після смерті [PERSON] Вони разом обробляли земельну ділянку, в чому позивач також неодноразово допомагав своєму батькові. Відповідач, знаючи, що позивач є сином [PERSON], завжди визнавала за ним та померлим її братом право на частку у спадковому майні [PERSON] Тому, для позивача виявилось несподіванкою, що відповідач отримала свідоцтво про право власності на 100 % земельної ділянки. На даний час позивач розцінює дії відповідачки як такі, що порушують його права. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про встановлення факту, що померлий [INFO] [PERSON] вступив у володіння та управління земельною ділянкою за кадастровим номером [NUMBER], розташованою по [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності [PERSON], померлому [INFO]; визнання за [PERSON] права власності на ? частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] в розмірі 429,5 га; припинення права власності [PERSON] на ? частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] в розмірі 429,5 га; внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на ? частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] в розмірі 429,5 га. Ухвалою суду від 24.02.2015 року до участі у справі було залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. В ході розгляду справи, після ознайомлення з матеріалами спадкової справи, позивачем неодноразово збільшувались позовні вимоги. Так, позивач просив суд: встановити факт, що померлий [INFO] [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], яка складалась з земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]; визнати за [PERSON] права власності на спадщину за заповітом, яка складається з ? частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]) в розмірі 429,5 га, яка належала померлому [PERSON], та ? частину грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], належних померлому [INFO] [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на ? частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]) в розмірі 429,5 га та ? частину грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]; внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 19.08.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 8-1451 19.03.2013 року, визнавши, що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з ? частки земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]) в розмірі 429,5 га, яка належала померлому [INFO] [PERSON]; внести зміни у свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], видане державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 19.08.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 8-1451 19.03.2013 року, визнавши, що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з ? частини грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], належних померлому [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представники збільшені 06.06.2015 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 05.06.2015 року (одержано судом 06.06.2015 року), і просили суд вимоги задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала і просила суд відмовити в їх задоволенні. Надала суду письмові заперечення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином. Про причини неявки суду не повідомлено. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 15.04.2013 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці, про що 15.04.2013 року зроблено відповідний актовий запис № 1037. (т. 1 а.с. 13) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 430/13р. до майна померлого [INFO] [PERSON]. (т. 1 а.с. 93-131) З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] (син); [PERSON] (сестра); [PERSON] (дочка). (т. 1 а.с. 98, 103, 106, 107) Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] було складено заповіт. Згідно заповіту № 334389 від 04.04.2013 року, [PERSON], заповів своєму синові [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. (т. 1 а.с. 108) 22.08.2014 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 1-1713, яка складається з 2/5 часток квартири під [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 130) Першою вінницькою державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]), переданої для ведення садівництва, належної померлому [INFO] [PERSON], який був батьком [PERSON], померлого [INFO], в зв'язку з не наданням [PERSON] правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю частки земельної ділянки. (а.с. 7) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 859 кв.м., розташована на території Вінницької міської ради, садівничого товариства «Калина» (ділянка № [NUMBER]) для ведення садівництва, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 24.09.1997 року, витягом з технічної документації від 19.04.2013 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, повідомленням Управління Держземагенства у м. Вінниці Вінницької області від 29.01.2015 року. (т. 1 а.с. 83, 164 -169) Також, судом встановлено, що [PERSON] було відкрито рахунки у Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» на яких містяться залишки, а саме: № [NUMBER] - відкрито 21.11.1996 року, залишок 2 318, 36 гривень, № [NUMBER] - відкрито 01.01.1980 року, залишок 0, 29 гривень та № [NUMBER] - відкрито 01.03.1991 року, залишок 0, 13 гривень. (т. 1 а.с. 193) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області 12.03.2003 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Вінниці, про що 12.03.2003 року зроблено відповідний запис № 843. (т. 1 а.с. 185) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 832/13 до майна померлого [INFO] [PERSON]. (т. 1 а.с. 180-208) З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] (дочка), а [PERSON] (син) із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON]. (т. 1 а.с. 181-182) Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] заповіт складено не було. 19.08.2013 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В. було видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 8-1451 та № 8-1454, яка складається ізземельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління АТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], належних померлому [INFO] [PERSON]. (т. 1 а.с. 204-205, 207-208) Судом прийнято до уваги, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року і строк на її прийняття також закінчився до 01.01.2004 року, а тому дані відносини спадкування регулюються ЦК Української РСР. На що також звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Згідно ст. 524 ЦК УРСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст. 564 ЦК УРСР порядок розпорядження на випадок смерті вкладами в державних ощадних касах і Державному банку СРСР за спеціальними вказівками вкладників визначається статутами названих кредитних установ і виданими в установленому порядку правилами. Якщо вкладник не зробив розпорядження ощадній касі або банку, то в разі смерті вкладника його вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах за правилами цього розділу. З повідомлення Територіально відокремленого безбалансового відділення № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» № 05-13-446 від 27.05.2013 року вбачається, що [PERSON] не зробив заповідальних розпоряджень. (т. 1 а.с. 193) Судом встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 19.08.2013 року звернулась [PERSON] (дочка), а [INFO] [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON]. Зокрема, [PERSON] в заяві про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину від 19.08.2013 року, повідомлено про наявність спадкоємця - сина померлого - [PERSON] і відсутність інших спадкоємців. (т. 1 а.с. 181-182) Однак, згідно запису акта про народження № 1205, виданого 08.08.1958 року, [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON]. (т. 1 а.с. 85) Відповідно до довідки № 4011, виданої ТОВ «ЖЕО» 20.10.2014 року, до складу сім'ї [PERSON] станом на [INFO] входили: [PERSON] - дружина та [PERSON] - син. (т. 1 а.с. 14) Отже, [PERSON] будучи сином [PERSON] також, як і [PERSON] і [PERSON], мав право на спадкування за законом після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги у відповідності до положень ст. 529 ЦК УРСР. (т. 1 а.с. 85, 186) Згідно повідомлення відділу ДРАЦС реєстраційної служби ВМУЮ Вінницької області від 27.01.2015 року на запит суду, актових записів про шлюб чи розірвання шлюбу [PERSON], [INFO], не виявлено. Однак, перевірка проведена за даними Державного реєстру з 01.01.1950 року по 31.12.1995 року та з 01.01.2009 року по теперішній час. Разом з тим повідомлено, що в актовому записі про народження № 1205 від 08.08.1958 року на [PERSON] (батько дитини - [PERSON], [INFO]) є відомості про реєстрацію шлюбу батьків дитини в Бердичівському р/б ЗАГС від 04.05.1946 року. (а.с. 85, 90) В судовому засіданні відповідач не заперечувала той факт, що на час смерті її батька [PERSON], її батьки - [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Отже, [PERSON] як дружина спадкодавця, також мала право на спадкування за законом після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги у відповідності до положень ст. 529 ЦК УРСР. Згідно положень даної норми при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом не встановлено наявність осіб, які б у відповідності до ст. 535 ЦК УРСР мали б права на обов'язкову частку в спадщині [PERSON] Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або ззастереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Так, в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. З довідки № 3565, виданої ТОВ «ЖЕО» 03.10.2014 року, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28.02.1952 року по день смерті. (т. 1 а.с. 15) Також, із заяви [PERSON] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину від 19.08.2013 року вбачається встановлення державним нотаріусом місце відкриття спадщини - [ADDRESS], що підтверджено довідкою ТОВ «ЖЕО» № 138 від 13.05.2013 року. (т. 1 а.с. 181, 184) З довідки № 2237, виданої ТОВ «ЖЕО» 06.09.2014 року, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 21.12.1978 року по день смерті. (т. 1 а.с. 16) Також, з квитанцій на оплату комунальних послуг по [ADDRESS] вбачається, що особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON] Доказів того, що оплату здійснювала [PERSON] самостійно суду не надано. (т. 1 а.с. 46-55) Відповідно до паспорту [PERSON] серії [NUMBER], виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 19.02.2001 року, та довідки № 138, виданої ТОВ «ЖЕО» 13.05.2013 року, вбачається, що вона з 07.10.1974 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 202) З матеріалів справи вбачається, що дружина померлого [PERSON] - [PERSON] на час його смерті проживала і була зареєстрована з ним за однією адресою: [ADDRESS]. Судом не встановлено звернення [PERSON], [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] [PERSON] звернулась 19.08.2013 року, а [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] - [INFO], тобто майже через десять років з дня відкриття спадщини. (т. 1 а.с. 181-182) В той же час, судом прийнято до уваги, що відмовитись від спадщини спадкоємець [PERSON] мав право лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, як те було передбачено ст. 553 ЦК УРСР. Однак, судом прийнято до уваги, що нормами даного положення було передбачено, що той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР) вважається таким, що відмовився від спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не вчинив дій, визначених ст. 549 ЦК УРСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, а тому є таким, що відмовився від спадщини. Згідно ст. 554 ЦК УРСР в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Таким чином, спадщина після смерті [PERSON], яка складалася із земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], належних померлому [INFO] [PERSON], мала бути розподілена між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Судом не встановлено наявність усної домовленості між спадкоємцями [PERSON] щодо зміни розміру частки когось із них в спадщині, яка складається з рухомого майна, а також письмової угоди (договору), посвідченого нотаріусом, стосовно нерухомого майна. Враховуючи те, що спірне нерухоме майно та грошові вклади було набуто за час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, відповідно до складу спадщини увійшли лише ті права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 1 розділу 7 Прикінцевих положень СК України визначено, що він набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. До сімейних відносин, що вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, в даному випадку підлягають застосуванню норми Кодексу про шлюб та сім'ю. Згідно ст. 22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КЗпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 859 кв.м., розташована на території Вінницької міської ради, садівничого товариства «Калина» (ділянка № [NUMBER]) для ведення садівництва була набута [PERSON] за час шлюбу із [PERSON], так само як і грошові вклади, розміщені у Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк», що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим 24.09.1997 року, та довідкою № 05-13-446 від 27.05.2013 року, виданою ПАТ «Державний ощадний банк України», а тому дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. (т. 1 а.с. 167, 193) Судом не встановлено наявність укладених угод між подружжям щодо спільного майна. Доказів про те, що між подружжям була домовленість про визначення розмірів часток в спільному сумісному майні матеріали справи не містять. Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частки співвласників вище вказаної земельної ділянки та грошових вкладів були рівними - по ?. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на ? частку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та ? частку грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], яка повідомила, що з 2006 року є головою кооперативу в СТ «Калина», де розташована спірна земельна ділянка. Свідок зазначила, що [PERSON] зателефонувала до неї і повідомила, що передає своїй дочці [PERSON] повноваження по сплаті членських внесків з 2009 року. Свідок повідомила, що [PERSON], її невістка і син обробляли земельну ділянку. Членом кооперативу був [PERSON], а потім його дружина - [PERSON]. Свідок зазначила, що документального підтвердження переоформлення членства в кооперативі не має і [PERSON] членом кооперативу ніколи не була. Також, свідок зазначила, що [PERSON] не знає. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], який зазначив, що має дружні відносини із сином [PERSON] [PERSON], є його кумом та сусідом. Свідок повідомив, що бував на дачі по [ADDRESS] (точну адресу не знає) разом із [PERSON], а [PERSON] ніколи там не бачив. Зазначив, що [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] не проживав, а лише приїздив до своєї матері. Чи були в квартирі особисті речі [PERSON] свідку невідомо. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що саме вона сплачувала комунальні послуги за квартиру. Також, свідок повідомив, що зі слів сина [PERSON] йому відомо, що [PERSON] є сином [PERSON]. В яких стосунках перебували [PERSON] та [PERSON] свідку не відомо. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], яка зазначила, що є сусідкою [PERSON] багато років, знала і її мати, і її батька, і її брата. Свідок зазначила, що в квартирі по [ADDRESS] в одній з кімнат з 2006 року жив брат [PERSON] - [PERSON]. Свідок зазначила, що [PERSON] до 2006 року в квартирі не жив, в одній з кімнат жила [PERSON], в другій - її син [PERSON], а в третій був ремонт і в ній [PERSON] не жила. Свідок повідомила, що їй не відомо чи були в квартирі особисті речі [PERSON]. Після смерті матері у [PERSON] і [PERSON] теплих стосунків не було, а які стосунки були раніше свідку не відомо. Щодо спірної земельної ділянки, то свідок повідомила, що вона там була лише один раз. Зі слів [PERSON] їй відомо, що земельна ділянка була оформлена на батька. Хто такий [PERSON] свідку не відомо. Зі слів [PERSON] їй відомо, що у її брата [PERSON] є син [PERSON]. Свідок повідомила, що [PERSON] вона не бачила і не спілкувалась з ним. Чи оброблялась земельна ділянка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] їй не відомо. Зі слів [PERSON] земельну ділянку обробляла лише вона із своїм сином. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], яка зазначила, що є сусідкою по дачі по [ADDRESS] Свідок повідомила, що з 1986 року крім [PERSON], її сина [PERSON] та її батьків на земельній ділянці нікого не бачила. Ні [PERSON], ні [PERSON] свідок повідомила, що не знає. Які відносини були між [PERSON] та її братом [PERSON] їй не відомо. Свідок зазначила, що постійно на дачі вона не перебуває, а лише періодично. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], який зазначив, що перебуває в дружніх відносинах із [PERSON] та [PERSON], які є родичами його колишньої дружини. [PERSON] знає як рідного сина [PERSON]. Свідок повідомив, що бував і на дачі, і в квартирі по [ADDRESS], і в квартирі по [ADDRESS]. Свідок зазначив, що в квартирі по [ADDRESS] у [PERSON] була своя кімната, яка була зареєстрована за ним. Він особисто мав розрахункову книжку і сплачував комунальні послуги. Свідок повідомив, що дана обставина йому відома, оскільки він особисто був присутній при сплаті [PERSON] комунальних послуг. Свідок також зазначив, що особисто допомагав [PERSON] на земельній ділянці, що по [ADDRESS], після смерті його матері. Чи займалась земельною ділянкою [PERSON] та на кого дана земельна ділянка була оформлена йому не відомо. Свідок зазначив, що особисто косив бур'яни на цій земельній ділянці разом із [PERSON]. Одного разу там зібрались на відпочинок і [PERSON] із дружиною [PERSON], і [PERSON], і її син [PERSON], і дружина свідка. Свідок повідомив, що [PERSON] повідомив йому за життя, що бажає оформити заповіт на свого сина [PERSON] і просив привезти до нього нотаріуса. Свідок зазначив, що [PERSON] було відомо про те, що у її брата є син - [PERSON], оскільки він із [PERSON] неодноразово приходили в квартиру, де проживає [PERSON]. Син [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] сприймали один одного і спілкувались як двоюрідні брати. Відносини між [PERSON] та її братом [PERSON] були нормальними, спокійними. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Судом при оцінці показань свідків звернуто увагу на суперечності щодо участі [PERSON] та [PERSON] в обробці спірної земельної ділянки. Судом звернуто особливу увагу на ті показання свідків, які зазначали, що володіють інформацією з чужих слів, оскільки така інформація може бути перекручена тією особою, яка її передавала або неправильно сприйнята свідком. Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідком. Враховуючи вище зазначене суд прийшов до висновку, що [PERSON], [PERSON], так само як і [PERSON] вступили у володіння і управління спадковим майном [PERSON], померлого [INFO], прийнявши в спадщину по 1/6 частці (по 1/3 від 1/2) земельноїділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та по 1/6 частці (по 1/3 від 1/2) грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. (т. 1 а.с. 61, 159) Тому, щодо вимог позивача про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON], то, враховуючи положення ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, то мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, враховуючи що спірні спадкові правовідносини виникли після набрання чинності ЦК України (після 1 січня 2004 року). На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Отже, позовні вимоги в частині позовних вимог щодо встановлення факту вступу [PERSON] у володіння і управління спадковим майном [PERSON], померлої [INFO], яке складається із: земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0859га, розташованої по [ADDRESS]) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER] та факт прийняття цієї спадщини задоволенню не підлягають. Відповідно, враховуючи вище викладене та положення ст. 1218 ЦК України до складу спадщини [PERSON] ввійшло право на 1/6 частку грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]. Судом встановлено, що [PERSON] право власності на нерухоме майно прийняте у спадщину після смерті [PERSON] не зареєстрував. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. За даних обставин справи, враховуючи вимоги законодавства України, які регулюють земельні правовідносини, враховуючи їх чинність на час відкриття спадщини [PERSON], право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Отже, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, оскільки реалізація прав позивача має інші механізми. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON], ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Однак, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку. Судом прийнято до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК, чинна на час відкриття спадщини). На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, враховуючи вище викладене, до спадкоємця [PERSON] перейшли лише визначені майнові права, які належали померлому [PERSON] на час відкриття спадщини. Тому, позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на земельну ділянку в порядку спадкування задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині припинення права власності [PERSON] на ? частку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та ? частку грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], то дані вимоги також не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Главою 25 ЦК України чітко визначено підстави припинення права власності, до яких підстави, визначені позивачем та його представниками, не віднесені. Суд вважає, що позивачем в цій частині обрано не вірний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів. Щодо позовних вимог в частині внесення змін у свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 19.08.2013 року, то дані вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Так, ст. 1300 ЦК України передбачено внесення змін до свідоцтва про право на спадщину на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду. Внесен\-ня змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце тоді, коли відсутня згода спадкоємців на внесен\-ня таких змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному по\-рядку. Однак, суд вважає, що в даному випадку, оскільки позивачем та його представниками визначено вимогу не лише про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, а й чітко визначено частку в праві власності на спадкове майно, яку необхідно зазначити нотаріусу в нових свідоцтвах, яка є невірною, такі вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] державнимнотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 19.08.2013 року, визнавши, що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з ? частини грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], належних померлому [INFO] [PERSON], не вбачається можливим оскільки дане свідоцтво було зареєстроване в реєстрі за № 8-1454 19.08.2013 року, а не за № 8-1451 19.03.2013 року, як те зазначено позивачем у його вимогах. Також, й свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 19.08.2013 року та зареєстроване в реєстрі за № 8-1451 на земельну ділянки за кадастровимномером [NUMBER], розташовану по [ADDRESS]), яка належала померлому [INFO] [PERSON], було зареєстроване в реєстрі 19.08.2013 року, а не 19.03.2013 року,як те зазначено позивачем у його вимогах. Вище зазначене підтверджується, як зазначеними вище свідоцтвами про право на спадщину за законом, так й витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі. (т. 1 а.с. 204-205, 207-208) Також, судом звернуто увагу на те, що в разі наявності недійсної відмови від спадщини, а також порушення у зв'язку з видачею оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину за законом прав інших осіб, в даному випадку позивача, відповідно до ст. 1301 ЦК України такі свідоцтва можуть бути визнані недійсними. На що також звернув увагу й Верховний Суд України в п. 27 Постанови Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом встановлення факту вступу [PERSON] у володіння і управління спадковим майном [PERSON], померлого [INFO], яке складається із: земельної ділянки кадастровий номер[NUMBER] площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER] та факт прийняття цієї спадщини. Також, суд прийшов до висновку про визнати за [PERSON] права власності на 1/6 частку грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту вступу [PERSON] у володіння і управління спадковим майном [PERSON], померлої [INFO], яке складається із: земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0859га, розташованої по [ADDRESS]) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER] та факт прийняття цієї спадщини; в частині визнання за [PERSON] права власностів порядку спадкування за заповітом на: ? частку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та 1/3 частку грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]; частині припинення право власності [PERSON] на ? частку земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0859 га, розташованої по [ADDRESS]) та ? частку грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER]; в частині внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 19.08.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 8-1451 19.03.2013 року, визначивши, що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з ? частки земельної ділянки за кадастровимномером [NUMBER], розташованої по [ADDRESS]) в розмірі 429,5 га, яка належала померлому [INFO] [PERSON]; в частині внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 19.08.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 8-1451 19.03.2013 року, визнавши, що спадщина на яку видане це свідоцтво складається з ? частини грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 10001/0179 філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], належних померлому [INFO] [PERSON]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду та подачі заяви про збільшення позовних вимог було сплачено судовий збір в загальному розмірі 737, 00 гривень. (т. 1 а.с. 1-2, т. 2 а.с. 5) Під час ухвалення даного судового рішення судом встановлено факт недоплати позивачем судового збору в сумі 724, 60 гривень, оскільки позовні вимоги містять шість самостійних вимог. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Таким чином, позивач мав би сплатити 1 461, 60 гривень судового збору. Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви, суд залежно від конкретних обставин справи може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, на що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Тому з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача в дохід держави судовий збір в розмірі 724, 60 гривень. Відповідно, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 121, 80 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог немайнового характеру. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4 000, 00 гривень з відповідача на користь позивача, то суд приходить до висновку, що дані витрати підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача з наступних підстав. 09.10.2014 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги № 18. (т. 1 а.с. 76) В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 248 від 19.12.2003 року. 09.10.2014 року згідно квитанції № 18 [PERSON] було сплачено гонорар в розмірі 4 000, 00 гривень адвокату [PERSON] (т. 2 а.с. 61) Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Угода про надання правової допомоги № 18 від 09.10.2014 року, укладена між [PERSON] та адвокатом [PERSON] є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України. Ні позивачем, ні його представником суду не надано акту виконаних робіт щодо надання юридичних послуг адвокатом [PERSON], а укладення договору не є фактом його виконання. Відповідно суду неможливо встановити, яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено, що відповідно, унеможливлює встановити відповідність заявленої вартості правової допомоги. Суд, враховуючи затрати часу роботи адвокатом [PERSON] пов'язаної з розглядом даної справи, а саме: з 15 год. 28 хв. до 17 год. 23 хв., всього 55 хв. (згідно журналу судового засідання від 21.01.2015 р.), з 14 год. 54 хв. до 15 год. 46 хв., всього 52 хв. (згідно журналу судового засідання від 24.02.2015 р.), з 14 год. 46 хв. до 14 год. 58 хв., всього 12 хв. (згідно журналу судового засідання від 16.03.2015 р.), з 09 год. 52 хв. до 10 год. 00 хв., всього 8 хв. (згідно журналу судового засідання від 09.04.2015 р.), з 10 год. 51 хв. до 10 год. 58 хв., всього 7 хв. (згідно журналу судового засідання від 07.05.2015 р.), з 16 год. 06 хв. до 17 год. 00 хв., всього 54 хв. (згідно журналу судового засідання від 20.05.2015 р.), з 15 год. 41 хв. до 15 год. 55 хв., всього 14 хв. (згідно журналу судового засідання від 10.06.2015 р.), з 10 год. 43 хв. до 12 год. 16 хв., всього 93 хв. (згідно журналу судового засідання від 28.07.2015 р.) - всього 4 год. 55 хв., а також положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», прийшов до висновку, що розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 2 395, 40 гривень. Решта витрат на правову допомогу, а саме сума 1 604, 60 гривень, суд вважає необґрунтована. Тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 342, 20 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Також, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 615, 20 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 3 657, 80 гривень слід залишити за [PERSON]. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: partial