Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

В травні 2019 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі також відповідачі) про визнання осіб такими, що втратили право на житло. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку, але фактично там не проживають більше року. З огляду на викладене, з метою реалізації свого права на власність, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 07.05.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляд справи не надходило. При цьому, відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив відповідач не надав. Заслухавши пояснення позивача, її представника та свідка, розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідност.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності будинок [ADDRESS] (а.с. 6,7). Згідно довідки відділу благоустрою та житлово-комунального господарства Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області від 28.03.2019 №1541 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] (а.с. 8). Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч. 4ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316-319 ЦК України). У відповідності до ч.1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ч. 1, 2ст. 319ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності дост.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. З пояснень свідка [PERSON] наданих під присягою в судовому засіданні встановлено той факт, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у будинку [ADDRESS] більше року. Таким чином зважаючи на доводи позивача, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідачів, суд вважає, встановленим факт відсутності відповідачів за місцем своєї реєстрації більше одного року. Згідно вимог ст.72 ЖК України, суд визнає особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved