Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

В червні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., в якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, реєстровий №24218 від 18 грудня 2017р., вчинений третьою особою та стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що документами, поданими відповідачем нотаріусу, які стали підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, не доведено факту безспірності заборгованості. Зокрема, відповідач не підтвердив факту реальності боргу, а саме - не надав нотаріусу документу про видачу кредиту. Також відповідач включив у суму боргу до стягнення платежі по кредиту, строк давності яких минув, а сам розрахунок боргу, вчинений відповідачем є необґрунтовано завищеним. Крім того, виконавчий напис вчинений за період більший, ніж три роки, що суперечить вимогам закону. У зв'язку із цим нотаріус, на думку позивача, повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису, проте нотаріус цей виконавчий напис вчинив, що призвело до стягнення із позивача несправедливої суми заборгованості на користь відповідача. Також позивач вважає, що законом та договорами, які укладені між ним та відповідачем, не передбачено можливості задовольнити вимоги кредитора у позасудовий спосіб на підставі виконавчого напису нотаріусу. З огляду на викладене, вважаючи цей виконавчий напис незаконним, позивач вважає належним способом захисту його прав та інтересів визнання судом оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2018р. відкрито провадження по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2018р. закрито підготовче судове засідання ат призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник, позов підтримали та пояснили, що нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, що підтверджується наданими нотаріусом документами за запитом суду про витребування доказів, які були надані банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Зі змісту виконавчого напису слідує, що строк, за який провадиться стягнення становить понад чотирнадцять років, а саме: з 14 травня 2003р. до 08 серпня 2017р., при цьому позивач зобов'язаний був погасити повністю всю заборгованість до 13 травня 2008р. Оскільки, позивач не виконав умови угоди, то банк мав право звернутись з вимогою про стягнення у примусовому порядку заборгованості і як свідчать матеріали справи таке право у кредитора виникло - 14 травня 2008р. В той час, як виконавчий напис нотаріусом вчинено 18 грудня 2017р. Отже, спірним виконавчим написом на думку сторони позивача стягнуто заборгованість за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги. Крім того, представник позивача звертав увагу, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 08 квітня 2015р., яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до позивача про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором № 1359 відмовлено. Таким чином, банк звертаючись до нотаріуса щодо винесення виконавчого напису достеменно знав про наявність вищевказаного рішення суду, ввівши в оману щодо відсутності спору щодо суми заборгованості. За таких обставин спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. Відповідач, третя особа, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання представники не з'явилися, третя особа клопотала про розгляд справи у її відсутність. Сторона відповідача поважності причин неявки свого представника до суду не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 травня 2003р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №1359, згідно якого відповідачем позивачу було надано кредит на картковий рахунок клієнта в сумі 19520,0 дол. США на термін 60 місяців по 13 травня 2008р., зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних . Зазначений кредитний договір нотаріально не посвідчений. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Оскільки позивач умови кредитного договору належним чином не виконує, утворилася заборгованість, з метою стягнення якої в грудні 2017р. відповідач звернувся до третьої особи (нотаріуса) із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі. Третя особа нотаріус Швець Р.О., на підставі цієї заяви та доданих до неї документів, вчинив виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за № 24218 про стягнення з [PERSON], на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми в розмірі 2678512,1 грн., за період з 14 травня 2003р. по 08 серпня 2017р., який оскаржується позивачем. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосувала третя особа нотаріус Швець Р.О., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв'язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить о висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved