Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД» в якому просила зобовязати відповідача звільнити її з посади експерта-оцінювача земельних ділянок згідно п.2 ст.36 КЗпП України в звязку з закінченням терміну трудового договору. Зобовязати повернути трудову книжку, видати наказ про звільнення, виплатити належні суми при звільненні. Позивач декілька раз уточнювала позовні вимоги, кінцево просила визнати звільнення її з посади оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» з 08.10.2014 року за наказом №48/к від 08.10.2014 року незаконним та поновити її на займаній посаді. Зобов'язати ТОВ «Козацькі землі ЛТД» звільнити її з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» за її заявою про звільнення за власним бажанням від 12.03.2015 року, днем звільнення вважати день видачі трудової книжки. Зобов'язати ТОВ «Козацькі землі ЛТД» внести до трудової книжки запис про звільнення вдень видачі трудової книжки та видати позивачу трудову книжку Стягнути з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2010 року по 14 лютого 2014 року, а саме за 38 місяців 14 днів із розрахунку 1500 гривень на місяць у сумі 57700 грн. та з 14 лютого 2014 року по 12 березня 2015 року із розрахунку мінімальної заробітної плати на місяць у сумі 15671,6 грн., а всього стягнути 73371,6 грн. Стягнути середній заробіток за затримку у видачі трудової книжки та розрахунку при звільнені станом на 02.02.2016 року із розрахунку мінімальної заробітної плати на місяць у сумі 13710,8 грн., моральну шкоду у сумі 100000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 01.12.2010 року за наказом №61/к від 01.12.2010 року була прийнята на роботу в ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок. В цей день з позивачем був укладений трудовий договір строком до 31.03.2015 року. Згідно договору заробітна плата складала 1500 грн. 14.02.2014 року наказом №30/к була переведена з посади експерта оцінювача земельних ділянок на посаду оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» з посадовим окладом згідно штатного розпису. 12.03.2015 року позивач зверталася до ТОВ «Козацькі землі ЛТД» з заявою про звільнення за власним бажанням, просила погасити заборгованість по заробітній платі, але відповіді не отримала. Заборгованість по заробітній платі погашена не була. На відповідну заяву була отримана відповідь за №121 від 23.03.2015 року з якої позивачу стало відомо про те, що вона 08.10.2014 року уже була звільнена з займаної посади у звязку з її скороченням. Такі дії відповідача вважає неправомірними, оскільки не була повідомлена ні про зміни в організації, ні про можливе звільнення. До останнього часу працювала в офісі товариства, за адресою: м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, 21 оф.5. Після ознайомлення з запереченнями на позовну заяву позивач додатково зазначила, що можливі повідомлення про скорочення умисно направлялись товариством на іншу адресу, а саме: [ADDRESS], при цьому, що ця адреса не є ні місцем проживання, ні місцем її реєстрації. Позивач зазначає що не вказувала такої адреси роботодавцю, а навпаки в трудовому договорі зазначена адреса: м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, 21 оф.5, саме за вказаною адресою здійснено її реєстрацію, саме тут товариство і здійснює свою відособлену діяльність. Підставою звернення до суду стало те, що позивач не може самостійно знайти порозуміння з керівництвом товариства, яке до цього часу не видало їй трудової книжки, не провело розрахунку при звільненні. На неодноразові звернення, представниками товариства зазначається, що то немає розпоряджень на повернення будь-яких документів, то документи, зокрема, трудова книжка була вилучена слідчим, то ніби слідчий самостійно повернув трудову книжку позивачу. Зазначена ситуація з ненаданням документів про звільнення, неповернення трудової книжки, на думку позивача, стала можливою внаслідок дій директора товариства - [PERSON], який в такий спосіб на підставі кваліфікаційного свідоцтва позивача в супереч ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» продовжує здійснювати ліцензійну діяльність, умовно маючи в складі товариства оцінювача з експертної грошової оцінки [PERSON] В останнє судове засідання позивач не зявилась, подала до суду письмову заяву в якій просила розглядати справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечила. Відповідач ТОВ «Козацькі землі ЛТД» протягом останніх двох засідань не забезпечило участі свого представника, хоча належним чином повідомлялось про час та місце судового розгляду. В поданих до суду запереченнях директор товариства, який також є третьою особою у справі, не погодився з позовними вимогами, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що [PERSON] дійсно працювала в товаристві, проте лише з 14.02.2014 року на посаді оцінювача за напрямком 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства». 08.10.2014 року з зазначеної посади була звільнена у звязку з організацією виробництва. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 1881,7 грн., у звязку з тим, що остання не була на роботі в день звільнення була виплачена 23.03.2015 року на наступний день після вимоги останньої, шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок. Організація виробництва викликана неотриманням товариством необхідної дозвільної документації за 3 «Оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства», відповідно посада яку обіймала позивач була скорочена. Про скорочення посади та звільнення працівника товариство належним чином у встановлені строки повідомило позивача, шляхом направлення в її адресу поштовим звязком відповідних наказів. Трудова книжка була вручена позивачу слідчим, яким здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015080060000 від 26.03.2015 року внесеного до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а тому відсутні підстави для задоволення відповідної вимоги, як і вимог про надання довідок заробітну плату та сплачені податки, оскільки такі вимоги не є належним способом захисту. Третя особа [PERSON] в судові засідання не зявлявся, його представник будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду до суду також не зявися. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без здійснення фіксації судового процесу. Зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ТОВ «Козацькі землі ЛТД». На підставі наказу №61/к від 01.12.2010 року (а.с.5) була прийнята на посаду експерта-оцінювача земельних ділянок, про що зроблена відмітка в трудовій книжці (а.с.4). З працівником 01.12.20010 року укладено трудовий договір на строк до 31.03.2015 року (а.с.6-7). Відповідно до п.1.2. укладеного договору, працівнику встановлена заробітна плата в розмірі 1500 грн. 14.02.2014 року наказом по товариству №30/к позивача було переведено з посади експерта оцінювача земельних ділянок на посаду оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.24). 08.10.2014 року наказом по товариству №48/к позивача було звільнено з посади оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» у звязку з скороченням чисельності або штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП (а.с.33). В день звільнення позивачу не видали належним чином оформленої трудової книжки, розрахунок по заробітній платі не проведено (а.с.34). Дійшовши такого висновку, що ґрунтується на матеріалах справи, суд критично ставиться до посилань директора ТОВ «Козацькі землі ЛТД» [PERSON], що містяться в запереченнях на позовну заяву (а.с.21) про те, що позивач була переведена на нову посаду з посади оцінювача на яку була прийнята, лише 09.04.2013 року, а не 01.12.2010 року про що свідчить наказ №61/к від 01.12.2010 року та відмітка у трудовій книжці працівника. На підтвердження своїх посилань [PERSON], як директор товариства ТОВ «Козацькі землі ЛТД» не надав відповідних документів. Що стосується роботи [PERSON] на товаристві. Директором лише не заперечуються обставини звільнення позивача з займаної посади. Інформація повідомлена директором є суперечною вцілому, зокрема, листом №121 від 23.03.2015 року на запит [PERSON] [PERSON] повідомив, що позивач працювала на товаристві з 05.04.2007 року по 30.06.2010 року на посаді менеджера з адміністративної роботи; з 09.04.2013 по 13.02.2014 року на посаді експерта оцінювача земельних ділянок; з 14.02.2014 по 08.10.2014 року на посаді оцінювача за напрямком 3 «оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства». При цьому директор зазначає, що наказ №61/к від 01.12.2010 року взагалі не існує. Повідомлені обставини знову ж спростовуються матеріалами справи, так листом від 21.03.2011 року [PERSON], звертаючись до голови Василівської РДА Запорізької області з проханням надати дозвіл на участь в конкурсі разом надає і копію кваліфікаційного свідоцтва з експертної грошової оцінки земельних ділянок на [PERSON] (а.с.50). Листом аналогічного змісту до голови Приморської сільської ради від 28.12.2011 року з прикладанням кваліфікаційного свідоцтва позивача (а.с.105). Протоколами, звітами про експерту грошову оцінку (а.с.106-114). Довіреністю [PERSON] від 07.10.2010 року, посвідченою директором ТОВ «Козацькі землі ЛТД», якою позивач уповноважувала [PERSON] отримати її кваліфікаційне свідоцтво (а.с.93). Довідкою ТОВ «Козацькі землі ЛТД» від 01.12.2010 року, підписаною директором [PERSON], наданій про те, що [PERSON] дійсно працює в товаристві, підстава - наказ №61/к від 01.12.2010 року (а.с.94). Наказом по товариству №56/к від 10.11.2010 року, зокрема, про введення [PERSON] до складу підрозділу оцінювачів (а.с.126). Копія зазначеного наказу міститься в ліцензійній справі ТОВ «Козацькі землі ЛТД» та надана на запит позивача [PERSON] агентством земельних ресурсів. Суд не приймає за належне посилання відповідача і про те, що позивач в день звільнення не була присутня на робочому місці. Зазначену обставину відповідач обґрунтовує відповідною запискою заступника директора товариства [PERSON] від 08.10.2014 року (а.с.31) та відповідним актом від тієї ж дати (а.с.32), додатково підписаного працівниками [PERSON], [PERSON] Проте, як вбачається з зазначених документів та матеріалів справи місцезнаходженням товариства є офіс 29 в м. Запоріжжя по вул. 40 років Радянської України, б.39-а, а місцем роботи [PERSON], зокрема, відповідно п.1.6 трудового договору від 01.12.2010 року є офіс 5 в м. Дніпрорудне по пр. Ентузіастів, б.21. Факт відокремленої роботи оцінювача підтверджується рекламними носіями (а.с.95-101), трудовим договором від 05.04.2007 року (а.с.138), наявність якого також не заперечується директором [PERSON] (а.с.38). Складаючи акт по місцю знаходження офісу товариства в м. Запоріжжі, без вжиття заходів з перевірки офісу в м. Дніпрорудному - заступник директора товариства, вказані працівники внесли до вищевказаних документів неправдиві дані про відсутність [PERSON] на своєму робочому місці. Неправдивість вищевказаних даних підтверджується і тим, що відсутність працівника на робочому місці, як самостійна підстава для звільнення останнього не була застосована керівництвом товариства. Відповідно до ч.3 ст.32, ч.1 ст.49-2 КЗпП України, про зміну істотних умов праці, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. З аналізу обставин місцезнаходження товариства, здійснення його статутної діяльності і поза межами м. Запоріжжя, суд не приймає за належне твердження представників відповідача про те, що повідомлення позивача про зміни в організації виробництва та скорочення штату працівників (а.с.27-30) відбулося завчасно. Оскільки вказані повідомлення були направлені на адресу, яка не є ні адресою реєстрації, ні роботи позивача. Так, повідомлення направлялись за адресою: [ADDRESS], хоча місцем роботи позивача відповідно до трудового договору є м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, 21 оф.5, зареєстрованим місцем її проживання є адреса: [ADDRESS], кім.6 (а.с.149). Позивач вказаних повідомлень не отримував, повідомлення повернулись з відміткою про невручення. Відповідно до правової позиції, що міститься в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. За вказаних обставин суд доходить висновку, що позивач про зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату, яке згідно протоколу загальних зборів (а.с.25) фактично стосувалося лише її посади, про подальше її звільнення не була повідомлена. Належних доказів про проведення такої організації виробництва, скорочення чисельності відповідачем не надано, як наслідок суд доходить висновку про те що звільнення позивача із займаної посади відбулося в супереч вимогам закону, позивач підлягає поновленню на посаді, позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, у звязку з передчасністю не підлягає задоволенню вимога позивача про звільнення її посади на яку вона тільки має бути поновлена. Згідно з вимогами статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що позивач не був повідомлений про звільнення, в день звільнення позивачу не видано трудової книжки, не проведено повного розрахунку. При цьому судом критично оцінюються посилання директора товариства про те, що слідчим СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУ МВС України у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР №12015080060001432 від 26.03.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, особисто було вручено позивачу її трудову книжку (а.с.23). Під час розгляду даної справи, на адвокатський запит була отримана відповідь слідчого в даному кримінальному провадженні, з якої вбачається, що трудова книжка [PERSON] з ТОВ «Козацькі землі ЛТД» не вилучалась, мало того, як зазначено, неодноразові запити слідчого про надання інформації про місцеперебування трудової книжки позивача були проігноровані керівництвом товариства (а.с.170). Крім того, керівництвом ТОВ «Козацькі землі ЛТД» були проігноровані вимоги позивача про надання копій наказів про прийняття-звільнення з роботи, довідок по заробітній платі (а.с.13), зазначена інформація не була надана і на адвокатські запити (а.с.73). З листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області від 01.06.2015 року адресованого головному спеціалісту з питань запобігання корупції Держпраці України вбачається, що проведення позапланової документальної перевірки товариства не представилось за можливе у звязку з протиправними діями представника товариства [PERSON], яка в категоричній формі відмовилася надавати будь-які документи (а.с.66). З листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 10.06.2015 року вбачається, що в супереч вимогам ст.17 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» керівництво ТОВ «Козацькі землі ЛТД» в 10-ти денний термін не повідомило орган ліцензування про зміну даних, зазначених в документах, що додавалися до заяви про видачу ліцензії. Відповідно до ситуації такими даними було звільнення [PERSON], яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача. Про звільнення працівника орган ліцензування був повідомлений в довільній формі лише 03.06.2015 року, при цьому копія наказу про звільнення від 08.10.2014 року не була надана (а.с.51). За вказаних обставин, за відсутності будь-яких даних ТОВ «Козацькі землі ЛТД» про нараховану, виплачену [PERSON] заробітну плату суд погоджується з розрахунком позивача по заборгованості із заробітної плати, здійсненого виходячи з розміру заробітної плати в 1500 грн., що встановлений п.1.2 трудового договору від 01.12.2010 року за період з 01.12.2010 року по 13.02.2014 року та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за час роботи з 14.02.2014 року по 12.03.2015 року. Так заборгованість по заробітній платі, відповідно до розрахунку позивача за період з 01.12.2010 року по 13.02.2014 року складає 57700 грн. (38,5 міс. х 1500 грн.). Заборгованість за 14.02.2014 року по 12.03.2015 року складає 15752,8 грн. Відповідно до ст.8 Закону України «Про [PERSON] бюджет України» на 2014 рік мінімальна заробітна плата становила 1218 грн. та відповідно до ст.8 Закону України «Про [PERSON] бюджет України» на 2015 рік мінімальна заробітна плата становила 1218 грн. та з 01.09.2015 року - 1378 грн. З 14.02.2014 року по 12.03.2015 року минуло 12 міс. 28 дні ((1218 х 12) + (1218/30)х28) = 15752,8 Проте, як вбачається з квитанції №П4433082199/1 від 23.03.2015 року ТОВ «Козацькі землі ЛТД» на картковий рахунок позивача була перерахована сума 1881,7 грн. (а.с.41). За таких обставин за період роботи 14.02.2014 року по 12.03.2015 року з позивача слід стягнути 13871,1 грн. (15752,8 грн. - 1881,7 грн.) А разом за період з 01.12.2010 року по 12.03.2015 року - 71571,1 грн. (57700 грн. + 13871,1 грн.). Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач та характеру немайнових втрат. Суд враховує тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та морально-психологічних хвилювань. Розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 грн., на думку суду, достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Тому суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у розмірі 5000 грн. Як передбачено частиною першою статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою третьою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Розглянувши дану цивільну справу у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах поновлення позивач на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації моральної шкоди. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі\~Закону України «Про судовий збір» в редакції закону, що діяла на момент звернення до суду, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню сума судового збору 487,2 грн.

Outcome: partial