Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з її картки для виплат грошових коштів в сумі 961.67 грн. незаконними; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти в сумі 961.67 грн. та у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 червня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» ( Банк) та ЧВПУ побутового обслуговування ( Клієнт) укладено договір про розрахунково-касове обслуговування підприємства/організації з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток. На підставі вказаного договору вона отримала в банківській установі картку для виплат. 27 червня 2014 року ЧВПУ побутового обслуговування, з яким вона перебуває у трудових відносинах, перерахувало на картку заробітну плату в сумі 2729.79 грн. 01 липня з її картки для виплат ПАТ КБ «ПриватБанк» була списана сума 961.67 грн. У неї відсутня будь-яка інформація про наявність боргових зобов»зань її перед банківською установою, відсутні такі дані і у відповідача. Будь-яких розпоряджень щодо списання грошових коштів з свого рахунку вона відповідачу не надавала, тобто вказане списання проведене без дотримання приписів законодавства. Такі дії спричинили їй моральні страждання, які вона оцінює в 2000 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції лише на підставі виписки з карткового рахунку [NUMBER] зробив помилковий висновок про існування у неї кредитних зобов'язань перед відповідачем і тим більше щодо їх розміру. Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції зроблений помилковий висновок про існування будь-якої домовленості між нею та банківською установою щодо договірного списання останнім належних їй грошових коштів з усіх відкритих у банку рахунків на її ім'я на виконання кредитних зобов'язань, оскільки договір про розрахункове-касове обслуговування укладений між банківською установою та ЧВПУ побутового обслуговування і відсутні докази про те, що вона приєдналась до цього договору. Апелянт зазначає, що до спірних правовідносин мали бути застосовані приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.2004 року № 22. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховані приписи Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України, згідно з якими забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку. Встановлено, що 25 червня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» ( Банк) та ЧВПУ побутового обслуговування ( Клієнт) укладено договір про розрахунково-касове обслуговування підприємства/організації з видачі заробітної плати/стипендії з використанням платіжних карток. Позивачка перебуває з ДПТНЗ «Чернігівське вище професійне училище побутового обслуговування» у трудових відносинах та отримала платіжну картку для виплат ( зарплатну) [NUMBER]. Відповідно до п. 3.4 вказаного договору банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед банком. Згідно з довідкою ДПТНЗ «Чернігівське вище професійне училище побутового обслуговування» № 174/01-07 від 20 жовтня 2014 року у червні 2014 року на картковий рахунок позивачки було перераховано заробітну плату в сумі 2 729 грн. 79 коп. Вказані обставини також підтверджуються випискою по картці [NUMBER]. ПАТ КБ «ПриватБанк» 01 липня 2014 року здійснив автоматичне списання грошових коштів в сумі 961.67 грн. з зарплатної картки [NUMBER] на картковий рахунок 4149….8193 в рахунок погашення простроченої заборгованості в сумі 961 грн. 67 коп. за договором від 06 грудня 2005 року. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача по списанню з зарплатного рахунку позивача грошових коштів в сумі 961.67 грн. на погашення заборгованості останнього за кредитним договором відповідають умовам договору та приписам законодавства. Проте, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. [PERSON] при отриманні у відповідача платіжної картки для виплат ( зарплатної) [NUMBER] будь-якого договору не підписувала , що не оспорювалось в ході апеляційного розгляду справи. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що хоча письмова форма правочину не додержана, але між сторонами укладений договір банківського рахунку, а, з урахуванням приписів ст.ст. 218, 1066, 1067 ЦК України, такий договір є дійсним. Згідно з п. 2.1.2.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 06 березня 2010 року, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку Клієнта у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта в розмірах, визначених цими договорами. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що згідно з умовами укладеного між сторонами договору банківського рахунку , позивачка надала згоду ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснювати списання з свого зарплатного рахунку грошових коштів на погашення заборгованості по інших договорах, а доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються письмовими доказами по справі. В ході апеляційного розгляду справи представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що кредитний договір від 06 грудня 2005 року ( картковий рахунок 4149….8193) , укладений між банківською установою та [PERSON], втрачений, тобто відсутня можливість надати його до матеріалів справи. В ході апеляційного розгляду справи представник [PERSON] пояснив, що позивачкою з банківською установою кредитний договір від 06 грудня 2005 року не укладався, а ком»ютерну виписку по рахунку можливо надрукувати на будь-яку особу. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи відповідачем не надано належних доказів укладання між позивачкою по справі та банківською установою кредитного договору. Лише комп»ютерна виписка з карткового рахунку [NUMBER] не є належним доказом укладання між сторонами по справі кредитного договору та умов такого договору, тобто відсутні належні докази як про укладання між сторонами кредитного договору, так і про наявність у позивачки перед банківською установою боргових зобов»язань за кредитним договором. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що списання ПАТ КБ «ПриватБанк» 01 липня 2014 року з зарплатного рахунку позивачки грошових коштів в сумі 961.67 грн. є безпідставним, а тому вказану суму слід стягнути з банківської установи на користь позивачки. У задоволенні позовних вимог про визнання дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з картки для виплат грошових коштів в сумі 961.67 грн. незаконними слід відмовити, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав не передбачений ст.. 16 ЦК України. За змістом ст.. 1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунку клієнта грошових коштів, банк зобов»язаний зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта , оплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки таке право позивачка не передбачено ні умовами укладеного договору банківського рахунку, ні приписами ст.. 1073 ЦК України. З урахуванням приписів ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету м. Чернігова підлягає стягненню судовий збір в сумі 243.6 грн.

Outcome: partial