Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Головний лікарь Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 19.04.2019 року. З анамнезу відомо, що психічні розлади зявились у [PERSON] з 2004 року, є людиною з інвалідністю 2 групи з дитинства безстроково. Захворюванню передував період метафізичної інтоксикації та психопатоподібної поведінки. В подальшому неодноразово лікувався стаціонарно, остання госпіталізація з 09.05.2018 року по 14.08.2018 року в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. У березні 2019 року перебував в реанімаційному відділенні 5-ої міської лікарні у звязку з тим, що на тлі психічного стану випив невідому кількість психотропних препаратів, знаходився пять днів у комі. До лікарні звернулась матір [PERSON] [PERSON] із заявою про примусову госпіталізацію її сина, так як стан сина погіршився протягом останніх трьох тижнів, порушився сон, розмовляє сам із собою, погрожує матері фізичною розправою. На вулиці у жінок вириває сумки, вживає наркотики і алкоголь. 19.04.2019 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, простої форми з аутоагресивними та агресивними діями й високою ймовірністю здійснення суспільно-небезпечного діяння (отруєння пацієнта медикаментами, агресія на адресу матері). Госпіталізація обґрунтована. Таким чином, лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримував з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Лікар-психіатр [PERSON] зазначила, що 19.04.2019 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої, хворий страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, простої форми з аутоагресивними та агресивними діями й високою ймовірністю здійснення суспільно-небезпечного діяння. Лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, так як [PERSON] неспроможний задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність Зацікавлена особа мати [PERSON] [PERSON] вважала, що необхідно примусово госпіталізувати [PERSON], так як він представляє небезпеку для себе та оточуючих. Постійно погрожує їй, перед цим убив собаку. [PERSON] вів себе у судовому засіданні неадекватно, на питання суду не відреагував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, зацікавленої особи, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 19.04.2019 року [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ярославська, буд. 74 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі шизофренії, простої форми з аутоагресивними та агресивними діями й високою ймовірністю здійснення суспільно-небезпечного діяння. Його лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Щодо обєктивності вказаного висновку у суду сумніві відсутні. Досліджений висновок лікарів, надані суду пояснення лікаря-психіатра та зацікавленої особи, що [PERSON] внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе та оточуючих, не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved