Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 06.12.2019 р. надійшов зазначений позов Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Володарського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» до [PERSON] про стягнення коштів за електроенергію, в якій Позивач просить суд (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 13.02.2020 р.): стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за використану електричну енергію в розмірі 2 651,06 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що ним здійснювалося електропостачання будинку [ADDRESS] на підставі укладеного з [PERSON] договору про користування електричною енергією, споживачеві присвоєно особовий рахунок [NUMBER] . Надалі з листа Володарської селищної ради Київської області від 06.12.2019 р. № 02-20/548 ними отримано інформацію про те, що з 13.09.1996 р. за названою адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , а власник будинку [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . За показами засобів обліку електричної енергії за названим особовим рахунком було нараховано відповідну плату, за станом на день звернення до суду склалася заборгованість за період до 01.01.2019 р. у розмірі 4 576,06 грн. Ухвалою суду від 12.12.2019 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, призначено судове засідання на 28.01.2020р., через неявку учасників справи відкладене на 13.02.2020. У судовому засіданні 13.02.2020 р. представник Позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, проте повідомив про часткове погашення Відповідачем заборгованості, про що подав на підтвердження докази разом із заявою про зміну розміру заборгованості до 2 651,06 грн (а.с. 47-50). Відповідач у судовому засіданні позов визнав, про що подав письмову заяву (а.с.51), вказавши, що він є сином померлої власниці будинку та, дійсно, там проживає. Відповідно до частин першої, четвертої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що Позивачем здійснювалося електропостачання будинку [ADDRESS] на підставі укладеного з [PERSON] договору, споживачеві присвоєно особовий рахунок [NUMBER] (а.с. 18-23). Листом Володарської селищної ради Київської області від 06.12.2019 р. № 02-20/548 Позивача поінформовано про те, що за названою вище адресою з 13.09.1996 р. зареєстрований [PERSON] , [INFO] , власник будинку [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с. 17). За показами засобів обліку електричної енергії за названим особовим рахунком було нараховано відповідну плату, за станом на день звернення до суду склалася заборгованість за період до 01.01.2019 р. у розмірі 4 576,06 грн. (а.с. 20). Під час розгляду справи в суді Відповідачем було частково погашено заборгованість на суму 1 925,00 грн., що підтверджено доданими до заяви Позивача про зміну позовних вимог (а.с. 49-50) та визнано Відповідачем у суді. Наведені обставини та загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за користування електроенергію учасниками справи не заперечуються, в тому числі Відповідачем, яким подано заяву про визнання позовних вимог у розмірі 2 651,06грн. (а.с. 51). За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно з нормами статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі № 221/515/15-а). Зважаючи на усе наведене та встановлені судом обставини, за якими Відповідач користувався наданими Позивачем послугами, проте своєчасно не оплатив такі послуги, що ним самим визнано, тому суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем та задоволення позову. Крім того, за імперативними вимогами частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до статей 11, 14-16, 509, 525, 526, 530, 532, 714 Цивільного кодексу України, статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», статей 2, 9, 16, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved