Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . На початку червня, вона дізналася, що на квартиру накладена заборона на відчуження відповідачем. Ця обставина перешкоджає позивачу на власний розсуд розпоряджатись його власністю, у зв`язку з чим, просить суд скасувати заборону відчуження належного йому нерухомого майна. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач надав суду відзив, в якому просить суд розглядати справу у відсутність представника та відмовити в частині вимог до Першої Миколаївської\~ державної нотаріальної контори посилаючись на те, що відповідач не приймав рішення щодо накладення заборони та вони не мають повноважень щодо прийняття рішення про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно поза встановленї чинним законодавством процедури. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Договору №1203 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.2000 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого в МБТІ 19.04.2004 р. 16 травня 2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №126. Встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис №3565447 від 07.08.2006 року про заборону відчуження нерухомого майна. Реєстратором Реєстру заборон є Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Відповідно до відповіді Державного нотаріального архіву Миколаївської області №561/02-02 від 03.06.2020 р., підставою для накладення обтяження на квартиру [ADDRESS] , є лист №1757/14 від 12.11.2001 р. Центрального районного комітету ММР. Згідно повідомлення Центрального районного виконавчого комітету ММР від 12.11.2001 р., орган опіки та піклування Центрального райвиконкому просить накласти арешт, з подальшою забороною на відчуження житла на кв [ADDRESS] [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , в зв`язку з тим, що у виробництві Центрального суду знаходиться позов органу опіки та піклування про визнання частково недійсним вказаний договір. Відповідно довідки від 13.07.2020 р., згідно даних, які є у розпорядженні архіву суду за позовом органу опіки та піклування до [PERSON] про визнання частково недійсним договору, в алфавітних покажчиках за 2000-2002 р. не значиться. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно дост. 317 ЦК України, власникові належать права: володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання його майном. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Згідно п.4 ч.2ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Виходячи з таких обставин, суд вважає наявність заборони відчуження будинку, який належить на праві власності позивачам, порушенням їх прав на розпорядження своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved