Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

В червні 2017 року позивачка звернулась до суду із позовом до Маріупольської міської ради про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її тітки [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 05 жовтня 2016 року померла її тітка, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У встановлений законом 6-місячний строк позивачка не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, через те, що вона мешкає в Російській Федерації. 04 квітня 2017 року позивачкою було підготовлено нотаріальну заяву із зверненням до нотаріусу про готовність прийняти спадщину після смерті [PERSON] та в середині квітня 2017 року направлено поштою до Третьої державної нотаріальної контори м.Маріуполя, однак через тривалий поштовий переказ заява позивачки не встигла своєчасно прибути до нотаріусу та в усній формі її представнику було повідомлено про пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. На даний час спадкова справа після смерті [PERSON] заведена не була, а інший племінник [PERSON], який є другим спадкоємцем за заповітом, до нотаріальної контори не звертався із заявою про прийняття спадщини, оскільки є громадянином РФ та його місце проживання позивачці не відоме. На підставі зазначеного просить визнати причину пропуску строку на прийняття спадщини поважною. Визначити [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 05 жовтня 2016 року, протягом двох місяців з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Позивач в судове засідання не прибула, в матеріалах справи міститься заява її представника [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 05 жовтня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 964504, виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1473. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 16.04.1994 року, покійній [PERSON] належить кооперативна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 25 лютого 2004 року [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON] та [PERSON] , за яким усе належне їй майно заповідала в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] Заповіт посвідчено державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] 20 листопада 2012 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу серії ІІ-АН № 620820 виданого Відділам ВРАЦС Міллеровського району Ростовської області, актовий запис № 431. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєне прізвище [PERSON]. Згідно письмової відповіді Третьої маріупольської державної нотаріальної контори № 1716/01-16 від 07 липня 2017 року у спадковому реєстрі відсутня інформація про наявність спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла 05 жовтня 2016 року. Даних про прийняття спадщини іншими спадкоємцям також не має. Водночас відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) від 05 жовтня 2016 року остання висловилась про готовність прийняти спадщину та отримати свідоцтво. Проте вказаний документ був помилково направлений не нотаріусу міста Маріуполя у встановлений шестимісячний строк, а її представнику, що призвело до пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або застереженням. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України, передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач у передбачений законом шестимісячний строк не подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті її тітки. Належним чином не подала до нотаріусу заяву про прийняття спадщини в порядку ст.1269 ЦК України. Також встановлено, що позивачка мешкає за межами України, а саме є зареєстрованою у [INFO], Російської Федерації. Своєчасно підготувала нотаріальну заяву про прийняття спадщини, яку посвідчила у нотаріуса за місцем свого проживання в Російській Федерації, проте не встигла направити до нотаріусу м.Маріуполя через віддаленість місця проживання. Вказана обставина обєктивно унеможливила своєчасне прийняття спадщини та звернення до нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк для оформлення спадкових прав після смерті тітки [PERSON] Враховуючі наведені положення чинного законодавства, існуючи обставини та досліджені доказі, суд вважає доведеним поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини та можливість надання додаткового строку в два місяці. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved