Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

В січні 2015 р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), ДПІ у Шевченківському районі м. Києва Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2), треті особи: Слідче управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві, в якому просила суд: - визнати за позивачкою право власності на автомобіль Mercedes-Benz S350, 2008р. випуску, д.н. [NUMBER], колір - чорний, тип - седан, № кузова [NUMBER], (далі по тексту - автомобіль); - звільнити з-під арешту належний позивачці на праві приватної власності автомобіль, обтяжений на підставі постанови слідчого Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Грабчака О.А. за №06-13597 від 26 грудня 2011р. в межах кримінальної справи №06-13597 від 26 грудня 2011р.; - звільнити з-під арешту належний позивачці на праві приватної власності автомобіль, обтяжений на підставі постанови слідчого Слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Грабчака О.А. за №12/3-16770 від 27 грудня 2011р. в межах кримінальної справи №06-13597 від 26 грудня 2011р. із приміткою «заборона відчуження, передачі, переуступки»; - звільнити з-під арешту належний позивачці на праві приватної власності автомобіль, обтяжений на підставі постанови слідчого Слідчого відділу Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві Забуги В.В. за №54/13597/8 від 07 червня 2011р, в межах кримінальної справи №06-13597 від 07 червня 2011р. Судом до участі у справі, за клопотанням сторони позивача, було притягнуто, в якості співвідповідачів: Головне управління МВС України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 3); Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 4); Печерське районне управління ГУ МВС України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 5). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 26 червня 2012 р. державним виконавцем Руденко Ю.О. було постановлено Акт продажу рухомого майна на прилюдних торгах, а саме вищезазначеного автомобіля, і позивачку було визначено покупцем цього автомобіля. 25 грудня 2014 р. позивачкою було отримано свідоцтво про право власності на автомобіль, однак здійснити реєстрацію придбаного автомобіля позивачка позбавлена можливості, оскільки на автомобіль було накладено арешт, в межах розслідування кримінальної справи, порушеної відносно відповідача 1, у зв'язку з чим позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити, не стягувати понесені стороною позивача судові витрати. Відповідачі 1-5, третя особа, про час та місце розгляду справи оповіщались в установленому законом порядку, відповідачами 2, 4 були подані письмові заперечення на позов. Представники відповідача 4 заперечували проти позову, проте наголошували, що не заперечують того факту, що позивачкою було набуто спірний автомобіль на законних підставах, і вона є його власником, однак здійснити реєстрацію права власності відповідач 4 не може, оскільки вказаний автомобіль перебуває під арештом. Решта учасників процесу, своїх представників до суду не направили і заперечення на позов не подавались. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представників відповідача 4, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, 02 вересня 2008р. між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № 400-Ф/08, з цільовим призначенням для придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань відповідачем 1 за зазначеним вище кредитним договором, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем 1 було укладено договір застави, предметом застави є автомобіль. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2010р. по цивільній справі № 2-7348/10 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором; звернення стягнення на предмет застави, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 400-Ф/08 від 02 вересня 2008р. 76904,51 дол. США та 49173,11 грн.; судові витрати; звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль. За заявою ПАТ АБ «Укргазбанк», 30 листопада 2010р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ Руденко Ю.О. було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-7348, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 12 серпня 2010р. Судом встановлено, що в ході виконавчого провадження, з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2010р. було проведено аукціон 20 червня 2012р. з продажу майна - автомобіля, що належить відповідачу 1 (а.с. 12), переможцем аукціону стала позивачка (а.с. 13). Згідно з свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 19 грудня 2014р. позивачка є власником автомобіля (а.с. 14, 15), однак, як встановлено судом позивачка не в змозі вчинити дії, щодо реєстрації права власності на придбаний автомобіль, оскільки згідно даних автоматизованої інформаційно - пошукової системи відповідача 4, на автомобіль було накладено арешт, а саме: - на підставі постанови слідчого третьої особи Грабчака О.А. за №06-13597 від 26 грудня 2011р. в межах кримінальної справи №06-13597 від 26 грудня 2011р.; - на підставі постанови слідчого третьої особи Грабчака О.А. за №12/3-16770 від 27 грудня 2011р. в межах кримінальної справи №06-13597 від 26 грудня 2011р. із приміткою «заборона відчуження, передачі, переуступки»; - на підставі постанови слідчого відповідача 5 Забуги В.В. за № 54/13597/8 від 07 червня 2011р, в межах кримінальної справи №06-13597 від 07 червня 2011р. Вироком Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2013р., відповідача 1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001р., та призначено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2014р. зазначений вирок суду щодо відповідача 1 змінено, на підставі ст. ст. 49, 74 КК України звільнено від кримінального покарання призначеного за ст. 366 ч.1 КК Україну у зв'язку з закінченням строків давності, в іншій частині вирок Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2013 р. залишено без змін. За змістом ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя (ст. 17 Закону України «Про заставу»). За змістом ч. 6, 7 ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права;чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивачкою було придбано автомобіль на виконання рішення суду, а також беручи до уваги положення Закону України «Про заставу» (ст. ст. 1, 17, 20), ст. 126 КПК України (в редакції 1960 р.), роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 р. № 6 суд вважає, що накладення арешту на автомобіль та внесення відомостей про заборону відчуження, порушує права позивачки на користування та розпорядженням своїм майном, оскільки вона не притягувалась до участі у кримінальній справі в якості підозрюваної, їй не пред'являлось обвинувачення у вчиненні будь-якого злочину та не заявлялись вимоги за цивільним позовом, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про звільнення майна - автомобіля з-під арешту підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом позивачка є власником придбаного нею автомобіля, в судовому засіданні сторона відповідачів, не заперечувала зазначеного факту, і представники відповідача 4 наголошували, що відповідачем 4 буде здійснена реєстрація права власності за позивачкою, в разі відсутності обтяжень на зазначений автомобіль. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про визнання за нею права власності на автомобіль не підлягають задоволенню, оскільки остання є його власником (а.с. 14, 15), і протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не надано суду належних і допустимих доказів, в підтвердження обставин того, що сторона відповідачів оспорює право власності позивачки на зазначений автомобіль.

Outcome: partial