Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

В січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, що 21 червня 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено письмовий договір позики, згідно умов якого він передав відповідачу гроші в сумі 42000 грн., які той зобовязався повернути в строк до 31 серпня 2013 року. Відповідач не виконав свої зобовязання щодо повернення коштів, його неодноразові нагадування про необхідність повернення позики залишив поза увагою, припинив відповідати на його телефонні дзвінки та став уникати зустрічей з ним. Також 18 вересня 2013 року змінив прізвище на [PERSON] та до цього часу борг йому не повернув. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ч.1 та ч.2 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку інший розмір процентів не встановлений, оскільки позика безпроцентна. Заборгованість відповідача за договором позики становить суму 42000 грн., сума інфляційних втрат за період прострочення складає 26208 грн., а три проценти річних становить 2940 грн. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Умовами п.9 договору позики передбачена пеня за прострочення повернення позики у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення. Станом на момент подання позову термін прострочення становить два роки пять місяців, однак відповідно до положень ч.2 ст.258 ЦК України пеня за один рік в межах встановленого законом строку спеціальної позовної давності становить суму 76650 грн. (42000 грн. х 0,5% х 365 днів). Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг в загальній сумі 147798 грн., в тому числі: позику в сумі 42000 грн., інфляційні втрати в сумі 26208 грн., 3% річних в сумі 2940 грн., пеню в сумі 76650 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1477 грн. 98 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг в загальній сумі 147798 грн., в тому числі: позику в сумі 42000 грн., інфляційні втрати в сумі 26208 грн., 3% річних в сумі 2940 грн., пеню в сумі 76650 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1477 грн. 98 коп. з підстав, зазначених в позовній заяві, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання тричі не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.ст.1047, 1049 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що 21 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, підписаний сторонами, згідно якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 42000 грн., які він зобовязався повернути в строк до 31 серпня 2013 року (копія договору на а.с.5, оригінал на а.с.15). Однак відповідач [PERSON] отримані в борг кошти в сумі 42000 грн. до 31 серпня 2013 року позивачу [PERSON] на його неодноразові звернення не повернув до даного часу. Доказів повернення позивачу боргу на день винесення рішення відповідачем суду не надано. Згідно ст.ст.1050 ч.1, 625 ч.2 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що відповідач [PERSON] в строк до 31 серпня 2013 року не повернув суму позики 42000 грн., а тому за час користування цими коштами за період з 01 вересня 2013 року по 01 січня 2016 року інфляційні втрати від простроченої суми становлять суму 26208 грн., а також 3% річних від простроченої суми позики за цей же період становлять суму 2940 грн., що підтверджується розрахунком (копія на а.с.6). Відповідно до ст.624 ч.1 ЦК України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що умовами пункту 9 договору позики передбачена пеня за прострочення повернення позики у розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення. Відповідно до положень ст.258 ч.2 ЦК України пеня стягується за один рік в межах встановленого законом строку спеціальної позовної давності. Розмір пені за період прострочення з 26 січня 2015 року по 25 січня 2016 року становить суму 76650 грн. (42000 грн. х 0,5% х 365 днів). Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в загальній сумі 147798 грн., в тому числі: суму 42000 грн. основного боргу, суму 26208 грн. інфляційних втрат, суму 2940 грн. три відсотків річних та суму пені 76650 грн., задовольнивши повністю позовні вимоги, а також у відповідності до ст.88 ч.1 ЦПК України стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1477 грн. 98 коп., сплаченого згідно квитанції (а.с.4), оскільки позовні вимоги задоволені. На підставі викладеного, ст.ст.258, 526, 530, 624, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved