Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Генеральний директор комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради Волощук А.Є., звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації у примусовому порядку відносно [PERSON] ,\~ [INFO] , посилаючись на те, що [PERSON] , рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 23.07.1990 року визнаний недієздатним. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2007 року опікуном недієздатного призначена [PERSON] . [PERSON] неодноразово проходив курс лікування, в КПН «ООМЦПЗ» ООР, останній раз його госпіталізація була продовжена рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2021 року на 6 місяців, у зв`язку з тим, що хворий не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] страждає психічним розладом з 1974 року, багаторазово лікувався в КНП «ООМЦПЗ» ООР, потребує стаціонарного лікування, але в силу неможливості розуміння своїх дій від добровольної госпіталізації відмовляється. На підставі викладеного генеральний директор комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради Волощук А.Є., просить заяву про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку задовольнити. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі про продовження госпіталізації [PERSON] , у примусовому порядку та призначено судове засідання. Заслухавши думку представника КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР - лікаря-психіатра, який підтримав подану до суду заяву, прокурора та опікуна, які вважали, що [PERSON] , слід продовжити госпіталізацію в умовах стаціонару, опікун [PERSON] , додатково суду\~пояснила,\~що [PERSON] ,\~дійсно потребує\~продовження госпіталізації,\~оскільки його\~поведінка є\~неадекватною,\~своїми діями\~та вчинками\~він створює\~небезпеку,\~як для\~себе так\~і для\~оточуючих,\~являється інвалідом\~ІІ групи\~за психічним\~захворюванням, вивчивши надані\~документи,\~історію хвороби,\~суд вважає,\~що заява\~підлягає задоволенню\~з наступних\~підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого райсуду м. Одеси від 23.07.1990 року, [PERSON] , [INFO] , визнаний недієздатним. Рішенням Приморського райсуду м. Одеси від 23.07.2007 року (справа № 2-о-34/07) опікуном [PERSON] , [INFO] призначена [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи за психічним захворюванням безстроково. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрівкомунального закладу «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» зазначено, що на час огляду [PERSON] , 1945 року народження [INFO] о 10. 00 год., діагноз: «Шизофренія параноїдна, безпреривний тип перебігу, дефект змішаного типу параноїдний та астено-апатичний». У висновку комісія встановила наступне: [PERSON] страждає психічним розладом з 1974 року, багаторазово лікувався в КНП «ООМЦПЗ» OOP. Раніше [PERSON] неодноразово була призначена примусова госпіталізація, остання рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2021 року. В ході тривалого перебігу захворювання сформувався виражений дефект особистості, переважно параноїдного типу. Світлі проміжки нетривалі, вдається лише досягти внутрішньолікарняної ремісії. Зазвичай швидко настає загострення хвороби, які виявлялися в неадекватності поведінки- відкривав воду, оголявся та йшов з дому без одягу, вночі голосно кричав, відкривав газ не запалюючи, епізодично зазначалося психомоторне збудження з агресією - найчастіше до рідних і сусідів, яка обумовлена його галюцинаторними переживаннями, при цьому розбивав речі вдома, потребував постійного нагляду. Були епізоди, коли по маревних мотивах відмовлявся від їжі тривалий час і в крайньому виснаженні доставлявся в стаціонар. Враховуючи тривалість і тяжкість хронічного психічного захворювання, що супроводжується частими загостреннями, потребує постійного лікування. При огляді свідомість не запаморочена. В часі дезорієнтований. Настрій мінливий, емоційно напружений, злісний. Маячно трактує навколишнє. Мислення паралогічне, резонерське. На запитання відповідає вітіювато, не завжди по суті. На тлі виражених проявів дефекту, відзначаються імпульсивні дії з руховим збудженням, гучними криками, заявами, що у нього «відбирають енергію, думки». Тут же висловлює марення впливу, величі, переслідування. Називає себе «дворянином [PERSON] », допускає грубі висловлювання антисемітської спрямованості. Стверджує, що він «перебуває під контролем інопланетян». Раніше у відділенні замкнутий, за зовнішнім виглядом не стежить, практично втратив навички самообслуговування, гігієнічні процедури виконує під контролем персоналу, не утримує одяг, оголюється, часто вночі голосно кричить щось незрозуміле, в подальшому заявляючи, що «кричав не він». Епізодично виявляв агресію до інших хворих. До свого захворювання некритичний.». У зв`язку з тяжким психічним захворюванням [PERSON] , на думку лікарів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради, потребує продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, всупереч його бажанню. Вирішуючи питання про продовження госпіталізації [PERSON] в\~умовах стаціонару,\~суд виходить\~з наступного\~обґрунтування. Так, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частиною 2. ст. 28 Конституції України визначено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Як зазначено ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Частиною 2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 вказаного закону, визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Положеннями ст.\~17\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» передбачено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Клопотання про припинення госпіталізації в примусовому порядку можуть направлятися до суду особою, яку було госпіталізовано в примусовому порядку, або її законним представником через кожні 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про продовження такої госпіталізації. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лiкарiв-психiатрiв не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лiкарiв-психiатрiв, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по - друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Отже, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, дають підстави стверджувати, що [PERSON] , в силу наявного у нього тяжкого психічного захворювання, на даний час неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих. В зв`язку з чим, суд вважає, що йому необхідно продовжити госпіталізацію у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування, який не може перевищувати 6 (шести) місяців.

Outcome: approved