Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

В січня 2016р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: [PERSON] (далі по тексту - третя особа 1), Шевченківський районний відділ ДМС України ГУ ДМС у м. Києві (далі по тексту - третя особа 2), в якому просив суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить ? частина зазначеної квартири, відповідач у вказаній квартирі зареєстрований, однак добровільно залишив її, забравши свої особисті речі, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в квартирі не проживає з листопада 2014р., особистих речей в ній не зберігає, витрати по утриманню квартири не несе, а тому позивач вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки відповідач, як член сім'ї позивача, вже більше року поспіль не користується вказаним житлом, то на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просив суд позов задовольнити. До судового засідання представником позивача було подано на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку, через визначені друковані засоби масової інформації, в судове засідання не з'явився, поважності причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність. Треті особи 1, 2, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, третя особа 2 клопотала про розгляд справи у відсутність свого представника, третя особа 1 поважності причин неявки в судове засідання 17 травня 2016р. суду не повідомила. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачу на праві власності належить ? частини квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Відповідно до довідки Форми №3 від 25 січня 2016р. виданої КП КОР «Рембудексплуатація» відповідач зареєстрований у зазначеній вище квартирі з 17 жовтня 2008р. як син власника житла (а.с.13). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 116 ЖК України, ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно наданих стороною позивача, в якості письмових доказів довідок КП КОР «Рембудексплуатація» (а.с. 10-12) відповідач у вищезазначеній квартирі зареєстрований з 17 жовтня 2008р., з 2014р. по теперішній час в ній не проживає. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад одного року, який підтверджується наданими письмовими доказами. Судом не встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі з поважних причин, а також те, що йому чинились або чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн., а також витрати позивача у розмірі 1042,94 грн. про виклик відповідача через друковані засоби масової інформації - газети: «Урядовий кур'єр», «Хрещатик» до суду.

Outcome: approved