Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» Тиндик П.О. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 20047,89 грн, 3% річних - 2454,70 грн,інфляційні витрати 8315,35 грн., а також суму судового збору. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на ім`я відповідача відкритий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за яким відповідачу здійснювалась газопостачання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилась заборгованість, яка за період з червня 2016 по жовтень 2020 склала 20047,89 грн., та не погашена станом на момент подання позову до суду.Крім того, представником позивача проведено нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.12.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні. Крім того, надала суду заяву про застосування строків позовної давності. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» з 01.07.2015 функції постачання та розподілу природного газу розділені. Оператором газотранспортної системи є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із розподілу природного газу на користь третіх осіб (замовників). Постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із постачання природного газу (ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ»). Відповідно до п. 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРС споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Відповідно до п.3 глави 3 розділ VІ кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням\~статей 633,634,\~641,\~642\~Цивільного кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Згідно з\~п.\~4 глави 3 розділу VІ кодекс ГРС договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відповідно до п. 1 розділу 2 «Правил постачання природного газу» підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу. Відповідно до п. 4 гл. 1 розділу 1 Кодексу ГРС договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи. ТОВ «Харківгаз збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , за якою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я відповідача. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17.10.2017, [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з довідки по особовому рахунку споживача [PERSON] о.р.№ [NUMBER] , відповідач на момент виникнення заборгованості була споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . TOB «Харківгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги з газопостачання відповідно до договору, однак, споживач систематично порушував зобов`язання, щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги з газопостачання, що в результаті призвело до заборгованості за вказані послуги, яка за період з червня 2016 по жовтень 2020 склала 20047,89 грн. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментам (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Зі змісту цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж з погашення заборгованості відповідачем було здійснено 31.03.2017, будь-яких дій з виконання зобов`язань за в подальшому відповідач не вчиняла. Тому суд вважає, що 31.03.2020 року закінчився строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Натомість позов подано до суду 14.12.2020, тобто після спливу строку позовної давності. Викладені обставини дають суду підстави для відмови в задоволенні позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 20047,89 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом із тим відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості у добровільному порядку. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 2454,70 грн, а також інфляційних втрат в розмірі 8315,35 грн. Натомість, з наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, убачається, що розмір 3% річних становить 1805,96 грн, інфляційні втрати 5453,03 грн. Викладені обставини дають підстави суду задовольнити позовні вимоги з нарахування 3% річних та інфляційних втрат в межах строку позовної давності, тобто за три роки, що передували зверненню до суду з даним позовом. Відповідно до правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 по справі №922/175/18 позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України на суму основного боргу, який відповідачем не сплачено не є додатковими вимогами, а тому сплив строку позовної давності за основним зобов`язанням не є підставою для відмови в стягненні 3% річних та інфляційних страт. Таким чином, інфляційні витрати в розмірі 5272,60 грн. та 3 % річних в розмірі 1756,53 грн, підлягають стягненню з відповідача. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 479,44 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial