Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки. В обґрунтування позову позивач вказала, що 02 грудня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №1063. Відповідно до Договору купівлі-продажу № 3-3218 від 29.04.2004 року, в період шлюбу, [PERSON] придбав, земельну ділянку площею 0,0438 гектарів., яка розміщена за адресою: [ADDRESS]. На підстав вищевикладеного, позивач просить суд, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0438 га, розташованої на території [ADDRESS] надану для ведення садівництва. Позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 02 грудня 2000 року [PERSON] зареєстрував шлюб з позивачкою [PERSON], що підтверджується актовим записом № 1063 від 02 грудня 2000 року зареєстрованого Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №1063 (а.с.10). Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 квітня 2004 року, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0438 гектарів., розміщену на території Ленінського району [ADDRESS], надану для ведення садівництва, посвідчений державним нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстрований в реєстрі за №3-3221 (а.с.8). Як встановлено в судовому засіданні, земельну ділянку було придбано за спільні кошти подружжя. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано./а.с.18/ Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі по 243грн. 60 коп.

Outcome: approved