Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.06.2015 року вона з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції у Київській області ( актовий запис № 158). Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Однак, підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що вже тривалий час, майже два роки, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, шлюбні відносини не підтримують, шлюб між ними існує тільки формально. На даний час, Позивач та Відповідач проживають окремо один від одного, сімейного життя та спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, у якій заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду від відповідача надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив цивільну справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 червня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області актовий запис № 158, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим, що підтверджується поданими ними заявами. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. Решту судових витрат стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved