Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 25 січня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 4/5 частки домоволодіння, яке розташоване по вул. Калинова, № 29 в с. Тарасівці Новоселицького району. Спадщину після її смерті вона прийняла своєчасно як спадкоємець за заповітом. Однак, оскільки при житті спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на 4/5 частки домоволодіння в порядку спадкування за заповітом та визначити їй 1/5 частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося по даний час. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 68 від 12 січня 2018 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. Калинова, № 29 в с. Тарасівці Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали пятеро осіб, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/5 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1948 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в [PERSON] сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1991 рік особам на праві спільної сумісної власності. 01 червня 1997 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/5 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні. Спадщину після смерті [PERSON] на 1/5 частку домоволодіння як спадкоємець за законом 1 черги своєчасно прийняв її чоловік [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чим вступив у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 202 від 31 січня 2018 року. 14 жовтня 2006 року помер [PERSON], після смерті якого також відкрилася спадщина на 1/5 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] на 1/5 частку домоволодіння як спадкоємці за законом 1 черги своєчасно прийняли в рівних долях по 1/10 частці домоволодіння його дружина [PERSON] та син [PERSON], які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 67 від 12 січня 2018 року. 28 квітня 2009 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, а саме на його 1/5 частку домоволодіння як члена колишнього колгоспного двору, на 1/5 частку домоволодіння успадковану після смерті його дружини [PERSON] та на 1/10 частку, успадковану після смерті його батька [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] на 3/10 частки домоволодіння як спадкоємець за законом 1 черги своєчасно прийняла його мати [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Новоселицького району № 66 від 12 січня 2018 року. 25 січня 2013 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 4/5 частки домоволодіння, а саме на її 1/5 частку домоволодіння як члена колишнього колгоспного двору, на 1/10 частку, успадковану після смерті її чоловіка [PERSON] та на 1/2 частку, успадковану після смерті її сина [PERSON]. 24 листопада 2011 року [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 05 березня 2018 року позивачу наданий додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Позивач своєчасно прийняла спадщину в межах наданого судом додаткового строку, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у звязку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та своєчасно прийняла спадщину, інших спадкоємців не має, то право власності на 4/5 частки домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. Окрім цього, позивачу не визначено частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглися на теперішній час, що унеможливлює отримання ним свідоцтв про право власності на дане нерухоме майно та має значення для визначення частки спадкодавців у спільному сумісному майні. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачем 1/5 частки у вказаному домоволодінні, як її частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261, 1267-1270 ЦК України, суд

Outcome: approved