Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

В серпні 2020р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - розірвати укладений між сторонами шлюб; - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 26 квітня 2018р. було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис № 538. В шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Подружнє життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння в поглядах на сімейне життя, несумісності у поглядах на виховання дитини, виникнення конфліктних ситуацій при вирішенні кожного побутового питання. Спільне господарство сторонами не ведеться, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, відповідач ні на утриманні позивачки не надає допомогу, ні на утримання дитини, не бере участі у її вихованні, яка фактично знаходиться на утриманні позивачки, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом. Подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 листопада 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі прожиткового мінімуму ля дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також просить встановити розмір аліментів на утримання позивачки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб до досягнення дитиною трирічного віку. Наголошував, що постійно сплачував в досудовому порядку аліменти на утримання дитини, а також вже сплатив на користь позивачки судові витрати, просив суд врахувати, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву, про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив та не просив розглядати справу у його відсутність, свого представника до суду не направив. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 2018р. В шлюбі у сторін народилася [INFO] народилася донька [PERSON] . Судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які негативно впливають, як на позивачку, так і на відповідача, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, примирення між сторонами і збереження шлюбу на теперішній час неможливе. Судом достовірно встановлено, що майновий спір між сторонами відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Після розірвання шлюбу прізвища сторін незмінні. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 цієї статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , фактично знаходиться на утриманні своєї матері - позивачки. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачка пред`являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилалась на те, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи матеріальний стан сторін, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини сторін підлягають частковому задоволенню, а саме: слід стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2020р. та до досягнення дитиною сторін повноліття ( [INFO] ). Доводи відповідача, що ним в досудовому порядку регулярно здійснюється сплата аліментів на утримання спільної доньки сторін судом оцінюються критично, оскільки судом не встановлено, що між сторонами існує домовленість про розмір і порядок сплати аліментів відповідачем. Крім того, надані стороною відповідача, в якості письмових доказів копії квитанцій про переказ коштів не містять призначення платежу саме сплата аліментів за певний період часу. Не погоджується суд і з твердженнями сторони відповідача, що на його утриманні перебуває непрацездатний батько, оскільки стороною взагалі не було надано будь-якого належного і допустимого доказу, на підтвердження сум доходів, як відповідача, так і його батька. За змістом ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частинами 2 - 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом достовірно встановлено, що відповідач не надає систематично матеріальної допомоги на утримання дружини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 11 серпня 2020р. та до досягнення дитиною сторін трирічного віку ( [INFO] ). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,6 грн., при цьому судом враховано, що на корись позивачки відповідачем судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу вже сплачений. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved