Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

В серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що її чоловік - [PERSON] [INFO] року помер у зв'язку із професійним захворюванням, на яке хворів під час роботи на підприємстві працюючи в шкідливих та небезпечних умовах. В своєму позові [PERSON] зазначила, що втратила рідну їй людину, з якою прожила у шлюбі 54 роки. Смерть чоловіка призвела до того, що позивачка постійно перебуває в напруженому психічному стані незважаючи на те, що минуло вже 13 років, адже думки про його смерть не залишають її навіть у теперішній час. Після смерті чоловіка змінився уклад життя що потребує додаткових зусиль для його організації. Після смерті чоловіка позивачка вимушена самостійно заробляти собі на життя оскільки чоловік [PERSON] отримував пенсію, яка була джерелом доходу. На підставі зазначеного просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на її, [PERSON], користь в рахунок компенсації відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка - 176 200 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» - Павлова Н.Ф. позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні оскільки розмір відшкодування моральної шкоди належним чином не обґрунтовано та посилаючись на те, що позивачкою не доведено в чому саме їй завдано моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка. Вивчивши матеріали справи, доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивачка [PERSON] з 26 жовтня 1951 року перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, (актовий запис №5 від 26 жовтня 1951 року), яке міститься в матеріалах справи. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис 557 від 14 березня 2005 року). Матеріалами справи встановлено та не оспорене відповідачем те, що за життя [PERSON] досить тривалий працював прохідником шахти «ім. Фрунзе» рудника «Суха Балка» (нині це ПрАТ «Суха Балка ») майже 30 років, із яких 19 років - в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок тривалої роботи на підприємстві у [PERSON] було діагностовано професійне захворювання - пневмоконіоз 1-2 ступню, встановлено 2 групу інвалідності. Комісією, створеною на підприємстві було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 4 від 31 січня 1996 року, де встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло з причини тривалої робота в умовах підвищеної запиленості атмосфери через відсутність належних технічних засобів по нормалізації буріння та провітрювання замкнутих просторів в забої. Комісією КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» №2 було досліджено амбулаторні карти, протікання професійного захворювання та за результатами судово-медичного обстеження було встановлено зв'язок між смертю [PERSON] та професійним захворюванням посмертно, про що складено відповідний акт № 40 від 26 квітня 2005 року. У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов'язком держави. Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Факт спричинення моральної шкоди позивачці [PERSON] у зв'язку із смертю чоловіка встановлений в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи. Так, внаслідок смерті чоловіка, із яким позивачка провела багато років у шлюбі позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнає у зв'язку з втратою близької людини. Таким чином, факт моральних страждань у зв'язку зі смертю чоловіка, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума у розмірі 83 460 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб, буде тією мірою матеріальної компенсації в даному випадку, яка підлягає задоволенню. В задоволенні ж іншої частини позову, слід відмовити. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial