Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Генічеська районна державна адміністрація звернулась до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Під час відвідувань вищезазначеної родини, було встановлено, що [PERSON] знаходиться у нетверезому стані, у приміщенні брудно та немає належних умов для повноцінного розвитку та виховання малолітньої дитини. З огляду на викладене, вважає, що вбачається факт свідомого ухилення відповідача від виконання покладених на неї батьківських обов`язків. У зв`язку з викладеним просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини - [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Від позовних вимог щодо стягнення аліментів відмовилася. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні була відсутня, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового засідання, свідка, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком останньої є [PERSON] (який згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29 липня 2020 року помер [INFO] ). Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 04 жовтня 2019 року, актів оцінки потреб сім`ї, листа директора Генічеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 04 жовтня 2019 року, 01 жовтня 2019 року працівниками Генічеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді проведено оцінку потреб сім`ї [PERSON] . Під час відвідування вказаної родини комісією встановлено, що [PERSON] знаходилась у нетверезому стані, у приміщенні брудно та немає належних умов для повноцінного розвитку та виховання малолітньої дитини, [PERSON] має захворювання на туберкульоз. На час відвідування дитина тимчасово перебуває у рідної бабусі [PERSON] . З рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Генічеської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2019 року слідує, що комісія розглянувши матеріали надані службою у справах дітей, вирішила затвердити висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] . Згідно висновку районної державної адміністрації від 16 березня 2020 року № 302/09-78-02-26 родина відповідача перебуває під наглядом Генічеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації з 2016 року, у зв`язку з ухиленням матір`ю від виконання батьківських обов`язків. За час перебування під наглядом спеціалістами та працівниками поліції проводились перевірки сім`ї відповідача та умов проживання дитини, у зв`язку з надходженням повідомлень щодо знаходження дитини без нагляду з причин перебування матері у стані алкогольного сп`яніння. Дитина багаторазово тимчасово передавалась до родини бабусі через неможливість матері доглядати дитину. Ситуація стосовно зловживання алкогольними напоями повторюється на протязі декількох років. Під час зловживання мати дитини на декілька днів залишає місце свого мешкання та свою малолітню дитину. Неодноразово були встановлені факти перебування дитини, однієї, у будинку який у зимову пору не обігрівається, також на моменти перевірок були зовсім відсутні харчі для дитини. Із [PERSON] неодноразово проводились роз`яснювальні бесіди щодо виконання нею батьківських обов`язків, однак такі заходи позитивних результатів не принесли, поведінка не змінилась. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що [PERSON] проживає в її сім`ї, дитина спілкується з матір`ю по телефону, але проживати з нею не хоче, мати дитини не заперечувала щоб дитина проживала у іншій сім`ї. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Таким чином, все вищевикладене, підтверджує, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо доньки - [PERSON] , оскільки не виховує дитину, не цікавиться її життям, не створює належних умов для її фізичного та духовного розвитку і навчання, крім того зловживає алкогольними напоями, що негативно впливає на розвиток дитини. Доказів які б спростовували дані факти, відповідачем не надано. Зазначені обставини свідчать про те, що залишення дитини у даній сім`ї не відповідатиме найкращим інтересам дитини та не забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. За таких обставин, враховуючи встановлення у судовому засіданні фактів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, з огляду на позицію останньої, яка позовні вимоги визнала, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та відповідача [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно її дочки - [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

Outcome: approved