Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходить за адресою: [ADDRESS] За час свого життя [PERSON] заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги є [PERSON] - дружина спадкодавця та дочки спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, про що подали до нотаріальної контори відповідні заяви. Незважаючи на це, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно. Тому позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Сторони не з'явились у судове засідання. Позивач подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити його, а також слухати справу без її участі. Гірський сільський голова [PERSON] також направив до суду заяву, якою просив розглянути справу без присутності представника сільської ради та при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] надали до суду відповідні заяви, в яких зазначили, що не заперечують проти задоволення позову та просять проводити розгляд справи за їхньої відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] Це підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого на його ім'я, серії [NUMBER] (а.с.11). За час свого життя [PERSON] заповіт не склав, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина та діти, відповідно [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.17), копіями свідоцтв про народження, виданих на ім'я [PERSON] (49-а) та [PERSON], а також копією свідоцтва про одруження, відповідно до якого [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на [PERSON] (а.с.58-а). Крім цього, експертним висновком №056/384-d-2 від 04 квітня 2014 року, виготовленим Українським бюро лінгвістичних експертиз, встановлено, що українські прізвища [PERSON] та [PERSON] є ідентичними (а.с.13). У відповідності до ч.1, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подати заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1273 цього ж Кодексу спадкоємець за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом шестимісячного стоку з дня відкриття спадщини. З копії спадкової справи №1/2014, заведеної приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Черних Н.В., вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого шестимісячного строку (а.с.53). Таким чином, вона прийняла спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується відповідними заявами, поданими до нотаріальної контори (а.с.45,56). Таким чином позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], про що отримала лист нотаріуса №113/02-14 від 28 грудня 2015 року (а.с.21). Як вбачається з довідок, виданих Гірською сільською радою Бориспільського району від 12 січня 2016 року №9 та від 23 червня 2015 року №354 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташовано на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Будинок побудований в 1966 року, домоволодіння обліковується за [PERSON] (а.с.19,20). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 . Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов'язані із виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця - [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] Проте, оформити своє право на спадщину не може у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Тому суд, вважає за допустиме визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовуються в [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: approved