Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

До Віньковецького районного суду 21.07.2014 року звернулась з позовом [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON]. Повідомляє, що її син [PERSON], [INFO], і колишній чоловік [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS]. Кожен із них в ідеальних частках володіє 1/2 частиною цієї квартири. Вона складається із залу площею 18,7 м.кв., житлової кімнати - 11,0 м.кв., кладової -0,9 м.кв., коридору- 3,3 м.кв., кухні - 7,6 м.кв., ванни 2,5 м.кв., вбиральні - 1,1 м.кв.. Відповідач чинить перешкоди їй та сину у можливості користуватись квартирою. Він змінив замки вхідних дверей і двері зачинені. Добровільно не бажає впускати сина та її в квартиру, також не бажає ділити квартиру. Вона зверталась в правоохоронні органи в червні 2014 року, але право її на вселення не поновлено. Посилаючись на вимоги ст. 319 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, вона просить вселити її та сина у спірну квартиру і визначити порядок користування приміщеннями цієї квартири. Їй і сину залишити в користуванні залу площею 18,7 м.кв., відповідачу в користуванні - житлову кімнату - 11,0 м.кв.. У спільному користуванні залишити кладову площею 0,9 м.кв., коридор - 7,3 м.кв., кухню - 7,6 м.кв., ванну - 2,5 м.кв., вбиральню - 1,1 м.кв., стягнувши з відповідача судові витрати. Витребувати у відповідача оригінали правовстановлюючих документів: технічний паспорт, договір дарування від 10.06.2013 року, витяги про реєстрацію права власності. Зобов'язати відповідача повернути їй оригінали зазначених документів на спірну квартиру. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги. Вона та її представник повідомили, що [PERSON] не пускає в квартиру ні позивачку, ні сина, а син не бажає проживати спільно з батьком в цій квартирі. Вона і син живуть в селі Майдан - Олександрівський і в зимовий період дитині досить складно відвідувати в смт. Віньківці школу та секцію з футболу в спортивному комплексі цього селища, а хлопчик талановитий. Відповідач заперечував проти позову. Повідомив, що він не відмовляється впустити сина в квартиру, але колишню дружину не бажає бачити в ній. Він має намір утворити іншу сім'ю і не уявляє можливість проживання в цій квартирі колишньої дружини. Замок на вхідних дверях він міняв. Повідомив, що він має намір оспорити договір дарування в судовому порядку через психічну хворобу. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Віньковецької РДА в судове засідання не з'явився, був повідомлений належно про час та місце розгляду справи. Справа розглядалась в його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, слід вважати позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Встановлено судом і не оспорюється сторонами, що батько і син [PERSON] являються співвласниками, кожен по 1/2 частині квартири [ADDRESS] Зазначену квартиру 10 червня 2013 року батько подарував сину. Договір дарування посвідчений нотаріально. [PERSON] являється власником 1/2 частини квартири, про що зазначено у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4646023. Квартира складається із зали площею 18,7 м.кв., житлової кімнати - 11,0 м.кв., кладової - 0,9 м.кв., коридору - 7,3 м.кв., кухні - 7,6 м.кв., ванної кімнати -2,5 м.кв., вбиральні - 1,1 м.кв.. Відповідач не заперечує те, що дружина та син не живуть в спірній квартирі і не бажає бачити дружину в квартирі. Факт вчинення їм перешкоди в доступі до житла підтвердила свідок [PERSON]. Він також підтверджується копією листа на ім'я відповідача, актом обстеження житла від 13.07.2014 року, висновком органу дізнання Віньковецького РВ УМВС України в Хмельницькій області. Син проживає з матір'ю в с. Майдан - Олександрівський Віньковецького району (довідка № 232), хоча зареєстрований в спірній квартирі (довідка №1415) і навчається в школі смт. Віньківці, куди їздить із села. Із аналізу досліджених доказів факт вчинення перешкод в користуванні житлом доведений. [PERSON] власного житла не має, живе з малолітнім сином у своїх батьків. Син - власник, фактично позбавлений права користування квартирою через зміну батьком замків на вхідних дверях, а тому дії відповідача не відповідають вимогам ст. 41 Конституції України, яка гарантує власнику право володіти і користуватись своєю власністю, а також вимогам статті 317 ЦК України, оскільки власник квартири - син, вправі запрошувати інших осіб в квартиру, реалізуючи принцип вільного користування своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб, визначений ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено. Відповідно до ст.ст. 383, 391 ЦК України, син має право користуватися своїм житлом на свій розсуд як для власного проживання, так і для проживання члена сім'ї - матері, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статті 9, 150 ЖК України стверджують, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, а громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов про усунення перешкоди в користуванні квартирою обґрунтований і підлягає до задоволення. Проте немає необхідності змінювати діючі замки вхідних дверей, а лише передати позивачам ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та заборонити відповідачу самовільно здійснювати заміну замка на вхідних дверях вказаної вище квартири. Також частково слід задовольнити вимоги позивачки і зобов'язати відповідача надати [PERSON] як законному представнику малолітнього [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на квартиру з метою виготовлення їх дублікату і послідуючого повернення їх відповідачу. Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України, спір про місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив про бажання проживати з матір'ю в одній кімнаті. Згідно статті 7 ч.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними актами, визнаними в Україні. Враховуючи, що відповідач проживає один, а син бажає жити з матір'ю удвох, їм слід виділити кімнату в користування більшого розміру. При цьому суд виходить також з вимог ст. 11 ч.2 Закону України «Про охорону дитинства», що кожна дитина має право на проживання разом з батьками або в сім'ї кожного з них і не приймає заперечення відповідача про те, що приведення іншої особи в квартиру, де буде проживати колишня дружина, буде порушенням його прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати в розмірі 245 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial