Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній знаходиться на стаціонарному лікуванні з 24.10.2017 року, є інвалідом 2 групи. Психічно хворий з 2008 року. Багаторазово лікувався у психіатричному стаціонарі з приводу психотичних розладів повязаних з нейросифілісом. В клінічній картині афективна, галлюцинаторно-маячна симптоматика, прояви інтелектуально-мнестичного дефекту. Згідно з ухвалою Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19.09.2013 року щодо [PERSON] застосовувалися примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару із звичайним наглядом. З 30.04.2013 року по 08.09.2014 року знаходився на примусовому стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з діагнозом: «Хронічний маячний розлад внаслідок енцефалопатії складного ґенезу». Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06.06.2014 року [PERSON] визнано недієздатним, опікуном призначена його донька [PERSON] Згідно з рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2016 року, 28.03.2017 року до [PERSON] застосовувалася примусова госпіталізація. Остання госпіталізація відбулась з 25.03.2017 року по 08.05.2017 року з діагнозом: «Хронічний маячний розлад внаслідок енцефалопатії складного ґенезу». Теперішня госпіталізація повязана з погіршенням психічного стану: зі слів опікуна роздратований, конфліктний, агресивний, їсть зіпсовані продукти, відмовляється від прийому ліків. Госпіталізований за заявою доньки-опікуна, як страждаючий на тяжкий психічний розлад, небезпечний для себе і оточуючих. Дав згоду на госпіталізацію. 25.10.2017 року оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження за хворим дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (нейросифіліс, церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба). За психічним станом неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.10.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного ґенезу (нейросифіліс, церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба). Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved