Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визначення часток у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що 14 вересня 1960 року у міському відділі ЗАГС [PERSON] Волинської області позивач зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON], [INFO], актовий запис № 170. Після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище «Сорочинська». В даному актовому записі та виданому на його підставі свідоцтві про укладення шлюбу, оформлених російською мовою, прізвища позивача та його дружини зазначені російською мовою як «Сорочинский» та «Сорочинская». 06 квітня 1961 року у подружжя народився син - [PERSON]. В свідоцтві про народження [PERSON] його батьками зазначено [PERSON] Вячеслава Михайловича та [PERSON]. На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської Ради народних депутатів від 23 квітня 1987 року № 149 сімї позивача в складі трьох осіб - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був виданий ордер на житлове приміщення № 311 на право заняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 35 кв.м., що складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі в м. Вінниці по вул. Будьонного (нині вул. Стеценко) [ADDRESS]. 03 липня 1987 року сімя позивача заселилася і була зареєстрована в даній квартирі. На прохання сімї позивача про вирішення питання про приватизацію ними житла згідно з Законом України «Про приватизації державного житлового фонду», рішенням виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 25 листопада 1993 року за № 856, квартира, була передана у спільну сумісну власність сину позивача - [PERSON], позивачу - [PERSON] та його дружині [PERSON]. Однак, в свідоцтві про право власності на житло, яке було видане 25 листопада 1993 року, помилково прізвище дружини позивача було зазначено «Строчинська». Право спільної сумісної власності було зареєстроване в КП ВООБТІ 04 січня 1994 року в книзі № 188 за реєстровим № 1343/12028, де також прізвище дружини позивача зазначене як «Строчинська». При оформленні вищевказаних правовстановлюючих документів ніхто не звернув уваги на таку помилку. 17 вересня 1999 року дружина позивача отримала паспорт громадянина України на прізвище «Сорочинська Валентина Дмитрівна». Всі документи членів сімї позивача оформлялись тільки на прізвище «Сорочинський» та «Сорочинська». 29 жовтня 2017 року дружина позивача [PERSON] померла. Її смерть зареєстрована 31 жовтня 2017 року у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області актовим записом № 3018 на прізвище «Сорочинська», оскільки таке прізвище містив паспорт померлої. Після смерті [PERSON] позивач та його син прийняли спадщину, як її спадкоємці першої черги за законом. Однак, коли позивач звертався з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору, при ознайомленні з документами нотаріусом було виявлено, що в свідоцтві про право власності на житло прізвище дружини позивача зазначено як «Строчинська» і в свідоцтві не визначені частки співвласників у спільній сумісній власності. Позивачу було усно рекомендовано звернутися до суду для усунення недоліків в документах, так як в звязку зі смертю дружини він позбавлений такої можливості в позасудовому порядку. Також, для вирішення питання отримання свідоцтва на право власності в порядку спадкування на належну спадкодавцеві частину квартири необхідно визначити розмір частки дружини позивача у спільній сумісній власності, оскільки нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Позивач також зазначає, що оскільки останній прийняв спадщину, він успадкував і належну спадкодавцеві частину квартири, однак оформити своє право власності на неї не може з вищезазначених причин. Жодних домовленостей про розмір часток між позивачем, його дружиною та сином ніколи не було, оскільки вони спільно користувались квартирою, тому частки кожного з них у спільній власності є рівнимі - по 1/3 ідеальній частці квартири. Таким чином, позивач не має можливості оформити своє право на успадковану частину квартири без визначення його частки, частки сина та частки померлої дружини, та без встановлення факту належності дружині правовстановлюючого документу на квартиру. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, що видане 25 листопада 1993 року на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно з рішенням виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 25 листопада 1993 року № 856, на квартиру № [ADDRESS], яке було зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в КП ВООБТІ 04 січня 1994 року за реєстровим № 1343/12028 в реєстровій книзі № 188 та визначення розміру часток [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру № [ADDRESS], зареєстрованій в КП ВООБТІ 04 січня 1994 року за реєстровим № 1343/12028 в реєстровій книзі № 188 на праві спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане 25 листопада 1993 року на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно з рішенням виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів від 25 листопада 1993 року № 856, на квартиру № [ADDRESS], визначивши їх рівними, тобто по 1/3 ідеальній частці кожного з трьох співвласників. 26.01.2018 року судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та вирішено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. У строк, визначений судом ухвалою суду від 26.01.2018 року, від відповідача відзив на позов не надійшов.Однак, 17.01.2018 від відповідача до суду надійшло клопотання, зокрема, із повідомленням про визнання ним позовних вимог в повному обсязі і проханням задовольнити вимоги позивача. Також, 29.01.2018 року відповідачем через канцелярію суду було надано докази, які він просив приєднати до матеріалів справи. Ухвалою суду від 11.04.2018 року судом було витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої 29.10.2017 року [PERSON] та з Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» - інвентаризаційну справу на обєкт нерухомого майна квартиру № [ADDRESS]. 23.04.2018 року від Першої вінницької державної нотаріальної контори надійшла відповідь на ухвалу суду від 11.04.2018 в якій зазначено, що спадкова справа до майна померлої 29.10.2017 року [PERSON] заведена приватним нотаріусом Вінницького міського округу [PERSON] 24.04.2018 року судом отримано витребувані ухвалою суду від 11.04.2018 року матеріали інвентаризаційної справи на обєкт нерухомого майна. Ухвалою суду від 02.05.2018 року судом було витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої 29.10.2017 року [PERSON]. 07.05.2018 року судом отримано витребувану ухвалою суду від 02.05.2018 року спадкову справу. В підготовчому засіданні позивач підтримав свої вимоги і просив задовольнити. Відповідач повторно в підготовче засідання не зявився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належнимчином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Однак, 17.01.2018 року від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача, думку позивача та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести підготовче засідання у відсутність відповідача (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з свідоцтвом про одруження серії І-УР № 257626, виданим 15.09.1960 року державним ЗАГС [PERSON] Волинської області, шлюб між «Сорочинским Вячеславом Михайловичем», [INFO], та «Филатовой Валентиной Дмитриевной», [INFO], зареєстрований 14.09.1960 року, актовий запис № 170. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини «Сорочинская». Запис здійснено російською мовою. (а.с. 10) Згідно з свідоцтвом про народження серії ІІІ-УР № 626959, виданим міським бюро ЗАГС м. Вінниця, батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 751. (а.с. 11) Згідно з ордером на житлове приміщення № 311 від 09.07.1987 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 149 від 23.04.1987 року, [PERSON] надано право на заняття в порядку обміну житлового приміщення площею 35,0 кв. м., що складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS], склад сімї [PERSON] син, [PERSON] дружина.(а.с. 12) Згідно з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 50 від 08.02.1990 року, з першого травня 1990 року вулицю Будьонного перейменовано на вулицю Стеценка. (а.с. 45) Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 25.11.1993 року, виданим виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів на підставі рішення № 856 від 25.11.1993 року, квартира № [ADDRESS] належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності громадянам: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 13) Згідно з технічним паспортом на вищевказаний обєкт нерухомого майна, дана квартира зареєстрована ВООБТІ на праві спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу за № 1343/12028. (а.с. 14) З довідок МКП ЖЕК № 14 від 16.01.2006 року та від 12.01.2010 року, особового рахунку № 141747, договору на сумісне обслуговування будинку та прибудинкової території від 11.01.1999 року вбачається, що у квартирі № [ADDRESS] зареєстровані і проживають: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 15-18) Згідно з довідкою ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» № 53 від 10.01.2018 року [PERSON] постійно проживає і зареєстрований в [INFO]. (а.с. 25) Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 392809, виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 31.10.2017 року, [PERSON] померла 29.10.2017 року, про що зроблено запис за № 3018. (а.с. 20-21) З матеріалів спадкової справи № 02/2018 до майна померлої 29.10.2017 року [PERSON] вбачається, що 15.01.2018 року до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] звернулися: [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], а [PERSON] - із заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна. (а.с. 108-123) Судом встановлено, що [PERSON], скориставшисьсвоїм правом, відмовився від прийняття спадщини, звернувшись до нотаріуса протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Судом у відповідності до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що [PERSON]не відкликав своєї заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. З матеріалів інвентаризаційної справи № 64387 на об'єкт нерухомого майна, вбачається, що квартира № 48 в будинку № 44, що по вулиці Стеценка в м. Вінниці належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З посвідчення ВГО «Захист дітей війни» № 001323 від 02.09.2005 року, посвідчення серії АБ № 254284, виданого Управлінням праці та соціального захисту , трудової книжки серії БТ-І № 3684369 та паспорту [PERSON] Дмитрівни АВ 009079, виданого Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 17.09.1999 року, вбачається, що прізвище дружини позивача і матері відповідача записано «Сорочинська». (а.с. 7, 22-23) Судом не приймаються до уваги письмові свідчення [PERSON] та [PERSON], надані позивачем разом із позовною заявою, оскільки такі докази не є допустимими в розумінні положень ст. 78 ЦПК України. (а.с. 26-27) Дані свідчення не можуть бути використані судом як показання свідків. Письмове опитування як свідка можливе лише учасника справи. Клопотання про виклик свідків в судове засідання сторонами по справі не заявлялося. Таким чином, судом встановлено, що у свідоцтві про право власності на житло від 25.11.1993 року, виданим виконкомом Вінницької міської Ради народних депутатів на підставі рішення № 856 від 25.11.1993 року, невірно зазначено прізвище дружини позивача і матері відповідача «Строчинська» замість вірного «Сорочинська». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що факти, викладені в позові, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житло - квартиру № [ADDRESS], видане виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 25.11.1993 року на підставі рішення № 856 від 25.11.1993 року, необхідно позивачу для реалізації ним права на спадщину. В іншому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу неможливо. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що згоди щодо виділу часток майна, що є спільною сумісною власністю між співвласниками досягнуто не було. Згідно з ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що частки сіпввласників квартири № [ADDRESS] є рівними по 1/3. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У підготовчому засіданні судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Отже, враховуючи вищевикладене, безумовне визнання відповідачем позовних вимог а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON], [INFO], свідоцтва про право власності на житло - квартиру № [ADDRESS], видане виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 25.11.1993 року на підставі рішення № 856 від 25.11.1993 року на імя [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру № [ADDRESS] становить 1/3, частка [PERSON] 1/3 та частка померлої 29.10.2017 року [PERSON] становила 1/3. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 057, 20 гривень за подання позову, що підтверджується квитанціями від 15.01.2018 року. (а.с. 1) Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 528, 60 гривень. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано. Також, суду не надано доказів понесення судових витрат і відповідачем. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved