Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Глухівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. З 13.08.2018 року неповнолітній [PERSON] перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, в службі справах дітей Глухівської районної державної адміністрації, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. 10 серпня 2018 року у селі Баничі Глухівського району Сумської області була знайдена дитина [PERSON] , який перебував у себе вдома один на протязі останніх трьох діб без матері. У зв`язку з чим 21.08.2018 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Глухівської районної державної адміністрації проведена профілактична бесіда з [PERSON] , винесено їй попередження про недопустимість незадовільного виконання батьківських обов`язків, попередження про можливе відібрання дитини. З 25.08.2020 [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Обласній спеціалізованій лікарні у м. Глухів з діагнозом F 10.2 Синдром залежності внаслідок вживання алкоголю. З березня 2020 року неповнолітній [PERSON] проживає у рідної тітки [PERSON] та навчається в комунальному закладі Сумської обласної ради «Глухівський ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою». У зв`язку з хронічним алкоголізмом матері просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Представник позивача Жеба А.В. в судому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав, на даний час син проживає разом з нею в с. Вікторове, після проведеного лікування алкоголю більше не вживає та здійснює належний догляд за сином. Заслухавши представника позивача, відповідача та свідка, дослідивши письмові докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного. Відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження за заявою матері згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 7). За місцем проживання [PERSON] характеризується посередньо, а саме зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя (а.с.9). За довідкою № 406 від 28.08.2020 [PERSON] перебувала на лікуванні в КНП СОР «Обласна спеціалізована лікарня у м. Глухів» з 25.08.2020 з діагнозом F 10.2 та двічі проходила курс лікування в наркологічному відділенні Глухівської ЦРЛ у 2017 році та у 2019 році (а.с.10-11). Листом від 09.10.2020 № 01-14/511 Глухівський районний центр Соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомив Глухівську районну державну адміністрацію про те, що мати неповнолітнього [PERSON] на рекомендації центру не реагує, при відвідування мала запах алкоголю. Проте на даний час [PERSON] навчається у Глухівському інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою, має друзів, у вихідні дні перебуває у родині своєї тітки або їздить додому. [PERSON] пройшла лікування від алкогольної залежності і на даний час не вживає спиртних напоїв. Згідно висновку Глухівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 12 жовтня 2020 року, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] у зв`язку з хронічним алкоголізмом (а.с.8). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється рідною сестрою відповідачки [PERSON] у якої є неповнолітній син [PERSON] . До 2018 року [PERSON] належно виконувала свої батьківські обов`язки, але почала вживати алкоголь, внаслідок чого її декілька разів лікували. Останній раз влітку 2020 року. [PERSON] з березня поточного року проживав разом з її сім`єю в місті Глухові, навчається в школі інтернат в м. Глухові, вона здійснює за ним догляд. Сестра проживає з їхнім спільним братом в с. Вікторове, Глухівського району, ніде не працює, переймається тимчасовими заробітками, після проведеного лікування помічена у вживанні алкоголю не була, на зимових канікулах [PERSON] проживає разом з матір`ю в с. Вікторове. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», § 54, § 58). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. А відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона є хронічним алкоголіком або наркоманом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Судом встановлено, що в серпні 2018 року до [PERSON] було застосовано попередження про необхідність змінити своє ставлення до дитини. Так, з моменту застосування попередження та взяття неповнолітнього на облік як дитини, що перебуває в складних життєвих обставинах, минуло майже два роки, протягом яких орган опіки жодних заходів у відношенні відповідача не вживав. Дійсно остання має діагноз хронічний алкоголізм, водночас після проведеного лікування алкоголю не вживає, дитина проживає з матір`ю. В судовому засіданні відповідачка просила не позбавляти її батьківських прав, пояснила, що алкоголю не вживає та здійснює належний догляд за дитиною. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків. Відповідач не завжди дбає належним чином про дитину у зв`язку з вживанням алкоголю, однак, як свідчать матеріали справи та покази свідка в цілому дитиною займається, її поведінка покращилась. В свою чергу позивач не довів ухилення відповідача від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, а наявні в справі докази не є достатніми для позбавлення матері батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , оскільки інтереси дитини у вирішенні питання позбавлення батьківських прав є вищими за інтереси батьків, які відповідальні за дітей та зобов`язані усі питання перш за все вирішувати шляхом домовленостей, непорозуміння між батьками не мають мати наслідком вплив на права та інтереси дітей. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, що не здійснює своїх батьківських обов`язків внаслідок хронічного алкоголізму, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, висновок ґрунтується на уривчастих відомостях про поведінку матері у 2018 році, а той факт, що мати добровільно лікувалась від алкоголізму в 2020 році і станом на час розгляду справи в суді, алкоголю не вживає свідчить про бажання матері змінити свою поведінку та ставлення до виховання дитини, має бажання та наміри приймати участь у вихованні свого неповнолітнього сина. За таких обставин у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав слід відмовити тапопередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством. Позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від позбавлення батьківських прав, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed