Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

В травні 2014 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що на підставі договору дарування від 16.08.2006 р.,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрованого в реєстрі за № 815,їй на праві власності належить 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 22.08.2006 р. Право власності на іншу 1/6 частину частину цього ж будинку має відповідач [PERSON] Відповідач у спірному будинку не проживає, його частка є незначною та не може бути виділена в користування в натурі, відповідач за період з 2006 р. жодного разу до будинку не з*явився ,участі у витратах на його утримання не приймає,цього житла не потребує. Позивачка та відповідач не є родичами або членами однієї сім*ї,через що спільне користування спірним будинком неможливе. Посилаючись на те, що відповідно до ст.365 ЦК України припинення права власності відповідача на 1/6 частину у спірному будинку з урахуванням вказаних вище обставин не завдасть істотної шкоди його інтересам,вартість 1/6 частки у спірному будинку, визначена суб*єктом оціночної діяльності, становить 22962 гр.та внесена на депозитний рахунок суду,позивачка просить суд припинити право відповідача на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] вартістю 22962 гр.на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.07.2003 р., визнати за [PERSON]право власності на вказану частину спірного будинку та виплатити відповідачу грошову компенсацію. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала за вказаними підставами та просила їх задовольнити. Представник позивачки адвокат [PERSON]вважає,що вимоги її довірительки ґрунтовані на законі та є доведеними доказами про неможливість спільного користування спірним майном,яке є неподільним,відсутність родинних відносин між сторонами,відсутність у відповідача потреби у спірному житлі. Відповідач в судове засідання не з*явився,викликався шляхом направлення судових повісток. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження ,причини неявки у судове засідання відповідач суд не повідомив. Відповідно до ст.74,76,77 ЦПК України відповідач вважається таким,що повідомлений належним чином та не з*явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст.224,225 ЦПК України суд за згодою позивача та його представника ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши позивача та її представника,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами, що на підставі договору дарування від 16.08.2006 р.,посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрованого в реєстрі за № 815,їй на праві власності належить 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ 22.08.2006 р.,про що надані копія договору та витяг з реєстру прав власності. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.07.2003 р.№ 3-1243,зареєстрованого ОП ЗМБТІ 11.08.2003 р.за № 9533,відповідачу [PERSON]на праві власності належить 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS]. При розгляді вказаної цивільної справи суд встановив,що [PERSON]та [PERSON]А.є сторонніми особами,у родинних відносинах не перебувають ,через що не можуть спільно проживати у спірному будинку. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Порядок застосування зазначеної норми матеріального права роз'яснив Верховний Суд України у постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-81цс-11, правовий висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України, аналіз норми ч. 1 ст. 365 ЦК України свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З матеріалів технічного паспорту видно,що спірний житловий будинок є одноповерховим ,житлова площа 27,1 кв.м. Відповідачу на 1/6 частину у вказаному будинку припадає 4,52 кв.м(27,1:6) житлової площі. Згідно до ч.2 ст.183 ЦК України спірний будинок є неподільною річчю,оскільки його поділ на частки між співвласниками,виходячи з їх розміру,кожна з яких зберігала б основне призначення житла,вочевидь неможливий. В будинку фактично проживає позивачка з сім*єю,відповідач у будинку відсутній щонайменше з 2006 р.,в домову книгу реєстрація його проживання не зареєстрована. Згідно довідки № 443 від 11.06.2014 р. квартального комітету № 103,відповідач в спірному будинку не проживає з 2005 р. Вселитися в будинок відповідач не намагався,порядок користування будинком між сторонами як співвласниками не визначався. Також сторони не дійшли згоди щодо розподілу витрат по утриманню спільної власності,які оплачує виключно позивачка. Вказані обставини на час розгляду справи нічим об*єктивно не спростовані. Відповідно до висновку,складеного суб*єктом оцінювальної діяльності,про ринкову вартість будинку [ADDRESS], найбільш ймовірна середньоринкова вартість становить 137768 гр.85 коп. Позивачкою на депозитний рахунок суду внесена сума 22962 гр.,що дорівнює вартості 1/6 частки,яка є предметом спору,про що надана квитанція. Відповідачем вартість частки у спільній власності,на яку він має право власності,не оспорювалось. Таким чином,враховуючи,що відповідач має інше житло,де фактично проживає з 2006 р.,частка у спільній власності,на яку він має право власності,є незначною та не може бути виділена в натурі,спільне володіння та користування спірним майном неможливе,суд дійшов висновку,що оплатне припинення його права на частку у спільній власності не завдасть істотної шкоди його інтересам,оскільки відповідач не проживав у спірному будинку тривалий час та на даний час цього житла не потребує. Аналізуючи наведене суд дійшов висновку,що позивачем доведено наявність передбачених законом підстав для припинення права відповідача на 1/6 частину спірного будинку з виплатою відповідачу грошової компенсації вартості цієї частки. Оскільки вирішення спору між сторонами можливо лише в судовому порядку,позивачка обґрунтовано звернулася до суду за захистом своїх прав у спосіб,передбачений ст.16 ЦК України. На підставі ст.16,319,365 ЦК України, ст.3,10,11,57,60,88,212-215, 218,224-225 ЦПК України,суд-

Outcome: approved