Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В судове засідання не з»явивсь представник позивача, направив в адрес суду заяву про розгляд справи без його участі, про час і місце розгляду справи був повідомлений в законом встановленому порядку, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання з»явивсь представник відповідача за дорученням [PERSON] Згідно позовних вимог, позивач просить суд, стягнути з відповідача [PERSON], 22640,29 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 12.08.2008 року, в тому числі: 3000,00 грн. - заборгованості за кредитом, 10693,99 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 7392,00 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, а також штраф загальному розмірі 1554,30 грн. Представник відповідача [PERSON], заявлені позовні вимоги визнав частково, з підстав недобросовісності позивача та зловживання своїми цивільними правами, окрім того посилався на тяжкий матеріальний стан та інвалідність відповідача, а також наявність на його утриманні дружини і малолітньої дитини, просив суд застосувати строки позовної давності. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши в судовому засіданні подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав: Відповідно ст. 213 ЦПК України, - Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», - Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. …Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 57 ЦПК України, - Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язуй надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи 12.08.2008 року відповідачем у справі було подано до установи банку позивача заяву на отримання кредиту, що в понятті ст. 634 ЦК України, є укладенням договору приєднання, згідно якого відповідач приєднався до запропонованого позивачем кредитного договору умови якого встановлені позивачем умовами та правилами надання банківських послуг - далі за текстом рішення «Умови». На підставі вищезазначеного договору позивачем було надано відповідачеві кредит, шляхом відкриття відповідачеві карткового рахунку та видачі пластикової картки із відкритим кредитним лімітом у розмірі 3000,00 грн. Згідно до пункту 6.5. Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим Договором. Як зазначається позивачем у наданому ним розрахунку, чого не заперечує представник відповідача, відповідачем було отримано кредит в сумі 3000,00 грн., що становить суму основної заборгованості, яка не була сплачена відповідачем. За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону та умов договору. Таким чином суд приходить до висновку відносно того, що дійсно відповідач взятих на себе договірних зобов'язань не виконав, отриманого кредиту позивачеві не повернув та не сплатив проценти за користування кредитом. Разом з тим, суд вважає обгрунтованими посилання відповідача, щодо недобросовісності позивача при здійсненні ним своїх цивільних прав. Так відповідно ст. 13 ЦК України, - Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Згідно пункту 5.2. Умов, у випадках порушення держателем або довіреною особою вимог діючого законодавства України, або умов даного договору або у випадку виникнення овердрафта банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) або визнати її недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань повністю чи у визначеній банком частині у випадку невиконання держателем або довіреною особою державтеля своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем не було зроблено жодного платежу на повернення кредиту і прострочка по поверненню наданого кредиту виникла вже станом на 30.09.2009 року, а отже у відповідності до пункту 5.2. Умов, в позивача виникло право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань. Однак позивач своїм правом не скористався і в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що він по момент подання позову до суду, вимагав у відповідача повернення кредиту, чим сам фактично сприяв неповерненню боргу та зростанню заборгованості по сплаті відсотків, в чому мав пряму зацікавленість, чого могло не статись у тому випадку коли б позивач своєчасно звернувся до відповідача із вимогою про дострокове повернення кредиту у зв'язку із несплатою простроченої заборгованості. За таких обставин суд важає, що з боку позивача мало місце умисне зловживання своїми цивільними правами в чому вбачається порушення норм ст. 13 ЦК України. Відповідно ч. 1, 2, ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Нормою ч. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно пункту 9.12. Умов, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Як вбачається з матеріалів справи заява відповідача про надання йому кредиту була підписана сторонами 12.08.2008 року, таким чином суд приходить до висновку про те, що за даним договором кредитний ліміт надавався відповідачеві строком до 12.08.2009 року. Згідно пункту 9.4. Умов, у випадку наявності перевикористання Платіжного ліміта по карті і непогашення його клієнтом на протязі 6 місяців, карта закривається, подальше відновлення дії карти можливе тільки після повного погашення заборгованості клієнтом. Враховуючи те, що відповідач взагалі не проводив погашення заборгованості по кредиту, а також відсутність в матеріалах справи відомостей щодо закриття банком карти відповідача у зв'язку із непогашенням ним заборгованості на протязі 6 місяців, суд приходить до висновку про те, що кредитна карта відповідача була закрита у зв'язку із закінченням строку дії договору 12.08.2009 року і не могла бути відновлена тим чи іншим шляхом в силу приписів пункту 9.4. Умов і правил надання банківських послуг ПАО «А-Банк». За змістом ч. 1 - 3, ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Нормою ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зі змісту заяви відповідача про надання кредиту від 12.08.2009 року, вбачається що сторонами кредитного договору була обумовлена процентна ставка за кредитом у розмірі 2% на місяць на залишок заборгованості і щомісячна комісія 3,5%. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором, є обгрунтованою лише частково, в частині процентів нарахованих до дня закінчення строку дії договору, тобто до 12.08.2010 року. Таким чином задоволенню підлягає вимога позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом, які були нараховані в період з 12.08.2008 року по 12.08.2009 року, тобто тобто сума заборгованості відповідача, що підлягає стягненню становитиме по сплаті процентів -720,00 грн. та по сплаті щомісячної комісії - 1200,00 грн., що в загальному складатиме 1980,00 грн. Як передбачено нормою ч. 1, ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Поняття неустойки визначено ст. 549 ЦК України, згідно ч. 1 якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу). Як передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Суд також приймає до уваги те, що відповідач є інвалідом другої групи, має на утриманні дружину та мальолітню дитину. Також суд враховує факт бездіяльності з боку відповідача, який впродовж більш ніж п'яти років не вимагав у відповідача повернення кредиту, в чому вбачається з його боку зловживання своїм цивільним правом. Судові витрати вирішити в порядку ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial