Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «СК «Перша» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 01.12.2017 року о 16 год. 20 хв. в м. Одесі по вул. Успенська, напроти будинку № 103 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля NISSAN X-Trail, номерний знак [NUMBER], що належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, та автомобіля AUDI Q5 з номерним знаком ВН 5780 СТ, під керуванням відповідача [PERSON]. На підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2017 за № 522/23928/17, відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень на користь держави. Відповідачем вказана постанова не оскаржувалась. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди майну позивача, а саме транспортному засобу NISSAN X-Trail, номерний знак [NUMBER], було завдано матеріальну шкоду. Позивач звернулась до страхової компанії ПрАТ «СК «Перша» із заявою від 18.12.2017 року для отримання інформації щодо визначення розміру матеріального збитку, який зроблено ПрАТ «СК «Перша». Не отримавши відповідь від ПрАТ «СК «Перша», позивач 26.12.2017 року звернулась до субєкта оціночної діяльності ТОВ «ХАВК ХОЛДИНГ» для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу NISSAN X-Trail, номерний знак [NUMBER], на підставі чого складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу NISSAN X-Trail, реєстраційний номер [NUMBER] за № 31251170 від 30 січня 2018 року. Відповідно до Висновку вартість матеріального збитку становить 107 261 (сто сім тисяч двісті шістдесят одна) гривень 25 копійок. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди окрім витрат на відновлення технічного стану автомобіля, позивач зазначає про додаткові витрати, які знаходяться в причинному звязку із дорожньо-транспортною пригодою, а саме: 1500 грн витрати на автотоварознавче дослідження, щодо визначення розміру шкоди на відновлення технічного стану автомобіля, 528 грн витрати на використання послуг комерційного громадського транспорту, 6200 гривень в якості витрат на професійну правову допомогу, а разом 8228 грн. В подальшому позивач отримала відповідь від ПрАТ «СК «Перша», в якій зазначалось про визначений розмір відшкодування вартості матеріального збитку у сумі 83 036 грн. 33 коп. Позивач, не погоджуючись з такою сумою вартості матеріального збитку, подала до ПрАТ «СК «Перша» заяву із запереченнями погодження вартості відшкодування збитку внаслідок ДТП 01.12.2017 року. На заяву про узгодження розміру страхового відшкодування, що була скерована до ПрАТ «СК «Перша» 06.02.2018 р., остання повідомила про відмову у перегляді прийнятого рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 83036,33 грн. Реалізуючи своє право, визначене ч. 1 ст. 12 ЦК України, позивачем в період 07.02.2018 р. на мобільний додаток «Viber» та 23.03.2018 р. через представника відповідача було скеровано претензію та пропозицію щодо відшкодування додаткових витрат, повязаних з усуненням наслідків ДТП, що мала місце 01.12.2017 р. Як зазначає позивач, відповідач у першому випадку надала відповідь у вигляді заперечення, а на другу пропозицію не відповіла взагалі та від подальшого спілкування відмовилась. 02.03.2018 р. страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Перша» в розмірі 83036,33 грн. було перераховане на рахунок позивача [PERSON] та отримано нею. Проте, на даний час залишається невідшкодованою позивачу різниця між страховим відшкодуванням та вартістю матеріального збитку згідно висновку від 30.01.2018 р. № 31251170, яка становить 24224,92 грн (107261,25 83036,33), а також компенсація майнових витрат, повязаних з дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 11728 грн (1500 + 528 + 6200+3500), а також витрати в якості сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн, а разом 36657,72 грн. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству. Аргументи, що зазначаються в своїх запереченнях стороною відповідача: По-перше, вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих внаслідок ДТП за обставин, що виникли в даних правовідносинах, є зловживанням позивачем своїми правами з метою отримання безпідставної вигоди та збагачення за рахунок відповідача. По-друге, відповідач звільнена від матеріальної відповідальності в звязку із укладеним договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, оформленого у вигляді поліса № АК/6382423. По-третє, звільнення відповідача від матеріальної відповідальності в звязку із укладеним договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності підтверджено низкою рішень суду, постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України та нормативними актами. По-четверте, позивач передчасно звернулась для отримання власної оцінки збиткам, в той час як страхова компанія надала відповідь у визначений строк. По-пяте, вимога про стягнення суми додаткових витрат у вигляді сплаченої правової допомоги не має підстав, так як будь-які права не порушувались відповідачем, так само відповідач не створює будь-яких перешкод у користуванні майном, належним позивачу. По-шосте, вимоги про стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1500 грн. не підлягають задоволенню, так як таке дослідження вже було проведено ПрАТ «СК «Перша», а вимога на стягнення витрат на сплату судового збору в сумі 704,80 грн. також не підлягають задоволенню, так як відповідач була не проти досудового врегулювання спору. Крім того, відповідачем подано заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з мотивів необхідності залучення ПрАТ «СК «Перша» в якості відповідача та вчинення інших дій. В свою чергу, представником позивача було подано відповідь на відзив, а також відповідь на заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з яких вбачається, що сторона позивача просить задовольнити позов в повному обсязі, оскільки стороною відповідача не надано доказів, що підтверджують зазначені ним аргументи, а твердження безпідставного позову по відношенню до відповідача є надуманими та не відповідають дійсності. Аргументи сторони позивача: По-перше, відповідач постійно маніпулює та зловживає своїми правами, намагаючись уникнути фінансової відповідальності за наслідками вчинення дорожньо-транспортної пригоди та затягуючи процес вирішення спірних правовідносин лише збільшує витрати позивача на ведення даної справи. По-друге, позивач не зобовязана звертатись з позовними вимогами до страхової компанії, що відповідає правовій позиції [PERSON] Верховного Суду, яка змінила судову практику відносно можливості постраждалого у ДТП звернутися з позовом безпосередньо до винуватця ДТП, якщо його відповідальність була застрахована. По-третє, відповідач безпідставно заявляла, що була не проти досудового врегулювання спору, в той час як протилежне зазначено у повідомленнях в додатку «Viber» про те, що б позивач зверталась до суду. Представником позивача в обґрунтування заперечення розгляду справи в загальному порядку також вказано, що відсутні будь які умови для такого розгляду, передбачені п. 6 ст.279 ЦПК України. 13.12.2018 року в судове засідання зявились представник позивача адвокат [PERSON] та відповідач [PERSON], представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином. Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, проти розгляду справи в загальному порядку заперечувала у звязку з відсутністю для цього відповідних умов. Відповідач позов не визнала, надала пояснення, що завдану шкоду має відшкодовувати страхова компанія до визначеного в страховому полісі ліміту. При цьому відповідач вину у скоєній ДТП визнає та не оспорює її. В судове засідання, призначене на 20.12.2018 року сторони не зявились, представник позивача надала через канцелярію суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та представника позивача, а також долучила до заяви відповідь на відзив, заперечення проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження з додатками, а також документи на підтвердження доплати правової допомоги в сумі 3500 грн. Відповідач в особі свого представника подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача, зазначивши про відмову від подання відповіді на відзив, а вирішення спору залишають на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини та оцінивши докази, суд доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2017 за №522/23928/17 року встановлено, що 01.12.2017 року приблизно о 16:13 [PERSON] керувала автомобілем [NUMBER] у м. Одесі по вулиці Успенська, б. 103, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «Ніссан», д/н ВН 8490ВА, який від удару по інерції зіткнувся з «Ауді» д/н [NUMBER], який рухався попереду, внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначеною постановою, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Зважаючи на положення частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 22\~ЦК України передбачає, що відшкодування збитків є одним із способів відшкодування майнової шкоди. Частиною 1 ст.\~22\~ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.\~22\~ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За положеннями ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником транспортного засобу. Частиною 1 ст.\~1188\~ЦК України закріплено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Зважаючи на положення статті 1166 ЦК України та розяснення, які містяться у п. 2 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України № 6\~від 27.03.92\~р.\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Щодо судової процедури у цій цивільній справі та процесуальної активності сторін, то суд зазначає наступне. Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 06.08.2018 року та розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи із встановленням учасникам справи строку для надання заяв по суті справи та доказів на підтвердження їх вимог й заперечень. 27.08.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, за підписом відповідача [PERSON] У відзиві відповідач зазначила про невизнання позову у повному обсязі. Крім того, 27.08.2018 року [PERSON] надала суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження із змісту якого вбачалось, що відповідач має наміри забезпечити докази, шляхом надання додаткових документів, їх огляду та надання ним оцінки. Цими обставинами відповідач обґрунтовував заперечення проти розгляду справи в спрощеному порядку. Суд призначив судове засідання з метою встановлення дійсних намірів відповідача, не змінюючи порядок розгляду справи на загальний, враховуючи можливість такої зміни у наступному при наявності клопотань про забезпечення чи витребування доказів. В ухвалі від 13.11.2018 року суд детально розяснив порядок подання доказів та заяв, клопотань про забезпечення доказів та їх витребування. Незважаючи на порушення строків, встановлених частиною першою статті 275\~ЦПК України та необхідність завершення розгляду справи до 05.10.2018 року, суд надав можливість відповідачу реалізувати свої процесуальні права. Однак, за весь період провадження у справі, відповідач наданим йому правом не скористався, обмежившись наданням відзиву та заперечень, приєднаних до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача. У відповідності до частини другої статті 13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду. Диспозитивність цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Змагальність сторін ґрунтується на тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Заперечуючи проти стягнення завданих матеріальних збитків безпосередньої з відповідача, [PERSON] помилково вважала, що в разі, якщо між нею та страховою компанією укладений відповідний договір страхування цивільної відповідальності власника наземного транспортного засобу, то і відшкодування шкоди має відбуватись в судовому процесі лише з ПрАТ «СК «Перша». Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (ВСУ від 26 жовтня 2016р., у справі № 6-954цс16). Отже, відповідач не позбавлена права звернення з відповідним позовом до страховика для задоволення своїх вимог щодо відшкодування грошових коштів, які відповідач має сплатити позивачу з урахуванням обмежень, визначених граничними розмірами відповідного страхового договору. Судом зясовано, що позивач вчинила всі можливі дії на досудовому етапі задля отримання компенсації безпосередньо зі страхової компанії, в тому числі не погоджувала суму, визначену ПрАТ «СК «Перша» в якості нарахованої суми збитку. Поряд з цим, відповідач [PERSON] не надала суду жодного належного та допустимого доказу того, що нею вчинено дії задля збільшення суми, яка має бути відшкодована ПрАТ «СК «Перша» на користь [PERSON] Судом встановлено, що завдана позивачу сума збитку визначена висновком експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу NISSAN X-Trail, реєстраційний номер [NUMBER] за № 31251170 від 30 січня 2018 року в сумі 107 261,25 грн. Сума фактично отриманих позивачем коштів складає 83036,33 гривень. Таким чином, розмір шкоди завданої транспортному засобу позивача внаслідок ДТП повністю підтверджено матеріалами справи та становить 107261,25 гривень за мінусом 83036,33 гривень. Отже, фактичному відшкодуванню підлягає сума коштів в розмірі 24224 гривні 92 копійок. Крім того, суд вважає, що інші вимоги позивача є похідними та також підлягають задоволенню як такі, що нерозривно повязані із задоволенням позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди заподіяну дорожньо-транспортною пригодою, а саме підлягають стягненню з відповідача витрати, повязані з проведенням автотоварознавчого дослідження у розмірі 1500 гривень, витрати на використання комерційного громадського транспорту в сумі 528 гривень, витрати на надану професійну правничу допомогу в розмірі 9700 гривень, що підтверджується наданими позивачем доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обовязок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача, оскільки судом позовні вимоги задоволено у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved