Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2011 року відповідач [PERSON] взяла у позивача у борг грошові кошти в розмірі 18 000,00 доларів США. На підтвердження надання позики позичальником була представлена розписка, відповідно до якої відповідач зобов`язувалась повернути вказану суму грошових коштів до 01 червня 2012 року. Позивач вказує, що станом на 01 червня 2012 року відповідач не виконала своє зобов`язання щодо повернення боргу, тому строк виконання зобов`язання був змінений до 01 серпня 2013 року. Також позивач наголошує, що кошти відповідач брала в борг на купівлю квартири [ADDRESS] . Станом на 13 жовтня 2015 року відповідач порушила взяті на себе зобов`язання не повернувши позивачу борг у розмірі 23000,00 доларів США, що станом на 25 травня 2016 року еквівалентно 575 000,00 грн. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суму грошових коштів у розмірі 575 000,00 грн. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2016 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою було ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , заборгованість за борговою розпискою в розмірі 575 000,00 грн та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] витрати по сплаті судового збору в сумі 5750,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 02.12.2016 року виправлено описку допущену в заочному рішенні суду від 29.09.2016 року та у виконавчому листі, зазначивши вірно прізвище відповідача « [PERSON] » замість невірного « [PERSON] ». 13 червня 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. У заяві, відповідач посилалась на те, що вона не була належним чином повідомлена про час розгляду справи. Про існування заочного рішення відповідачу стало відомо лише 30.05.2019 року після ознайомлення з матеріалами справи. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи №477 від 30.04.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.04.2020 року, який проведений, у зв`язку закінченням строку відрядження судді Медведського М.Д., в провадження судді Дубас Т.В. надійшла цивільна справа за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики.Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2020 року дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2020 - заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2016 року в справі за позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою скасовано та призначено підготовче судове засідання. 21.10.2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області зупинено провадження у даній цивільній справі у зв`язку з смертю позивача до визначення правонаступника. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.05.2021 року провадження у цивільній справі поновлено та призначено судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.07.2021 року залучено до участі у справі у якості правонаступника після смерті позивача [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09.2021 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 08.09.2021 учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про проведення судового засідання у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача - адвокат Мєстєчкін Ігор Володимирович подав до суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, 31 травня 2011 року відповідач [PERSON] взяла у [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 18 000,00 доларів США. На підтвердження надання позики позичальником була представлена розписка, відповідно до якої відповідач зобов`язувалась повернути вказану суму грошових коштів до 01 червня 2012 року. В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Станом на 13 жовтня 2015 року відповідач порушила взяті на себе зобов`язання не повернувши позивачу борг у розмірі 23000,00 доларів США, що станом на 25 травня 2016 року еквівалентно 575 000,00 грн. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Інформаційна довідка із спадкового реєстру № 1366/01-09 від 10.06.2021, свідчить про те, що 21 липня 2020 року зареєстровано спадкову справу № 66141708, у Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі - № 762/2020, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з довідки Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є рідний онук померлої, [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] . Інші особи по даній спадковій справі №66141708 з заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей та його укладення у належній формі може бути підтверджено розпискою позичальника. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1049 ч.І ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 575 000,00 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved