Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який в жовтні 2017 року уточнив та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з відстрочкою платежу укладений 04 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], як законним представником малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], земельної ділянки площею 0,0720 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстровано в реєстрі за № 2759; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0720 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності 15267275, зареєстрований за [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частку земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0720 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності 15267299, зареєстрований за [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку з відстрочкою платежу укладений 04 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], як законним представником малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], житлового будинку [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 135,7 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстровано в реєстрі за № 2763; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 135,7 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м., номер запису про право власності 15266228, зареєстрований за [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 135,7 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м., номер запису про право власності 15266264, зареєстрований за [PERSON]; скасувати заборону на відчуження земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0720 га, що накладена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстровано в реєстрі за №2759, номер запису про обтяження 15268545; скасувати заборону на відчуження житлового будинку [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 135,7 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м., що накладена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстровано в реєстрі за №2763, номер запису про обтяження 15267830; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенську І.Р. повернути йому, [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого 27.12.2011 року Підгородненською міською радою та зареєстрованого КП Дніпропетровського району Бюро технічної інвентаризації 27.12.2011 року за реєстраційним №32702896 та Державний акт на право власності па земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області 11.12.2009 року. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на обставини, зазначені в позові. Надав суду заяву в якій просив розглядати справу за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська І.Р. у судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та Органу опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації в особі служби у справах дітей надали суду листи про розгляд справи без участі їх представників (а.с.126,137). Представник Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився. Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.12.2011 року Підгородненською міською радою та зареєстрованого КП Дніпропетровського району Бюро технічної інвентаризації 27.12.2011 року за реєстраційним №32702896, [PERSON] належав житловий будинок [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 135,7 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м. (а.с.19). Окрім цього, на підставі Державного акту на право власності па земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області 11.12.2009 року, [PERSON] належала земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0720 га (а.с.25). Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 04 липня 2016 року між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як законним представником малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу земельної ділянки з відстрочкою платежу - земельної ділянки площею 0,0720 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстровано в реєстрі за № 2759 (а.с.12-13). Того ж дня, 04 липня 2016 року між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як законним представником малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], як покупцем, був укладений Договір купівлі-продажу будинку з відстрочкою платежу укладений - житлового будинку [NUMBER], що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 135,7 кв.м., житловою площею 69,6 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстровано в реєстрі за № 2763 (а.с.14-15). Одночасно приватним нотаріусом приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. було накладено заборону на відчуження спірної земельної ділянки, номер запису про обтяження №15268545, та на житловий будинок, номер запису про обтяження №15267830. Відповідно до п. 44 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Встановлено, що на день вчинення спірних договорів купівлі-продажу житловою будинку та земельної ділянки, діти [PERSON] були малолітніми, тому у відповідності до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Тобто, законний представник малолітніх [PERSON] та [PERSON] відповідачка [PERSON] повинна була надати нотаріусу дозвіл органу опіки та піклування щодо згоди па укладений зазначених правочинів. Як вбачається з листів Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 06.06.2017 року №с-30 (а.с.28) та Служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 30.05.2017 року №495/10-24/11.1-116 (а.с.29), [PERSON] не отримувала в органах опіки та піклування дозволу на укладення вищезазначених договорів-купівлі продажу. Згідно до ч. 2 ст. 177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.4 Договору купівлі-продажу будинку з відстрочкою платежу, встановлений графік виплат грошових коштів з останнім платежем до 31 грудня 2016 року. Згідно до п.6 Договору купівлі-продажу земельної ділянки з відстрочкою платежу, встановлений графік виплат грошових коштів з останнім платежем до 31 грудня 2016 року. Тобто, на неповнолітніх фактично покладено обов'язок сплатити грошову суму в розмірі 1 366 074 грн. за Договором купівлі-продажу житлового будинку від 04 липня 2016 року, та 868988 грн. за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 04 липня 2016 року. У встановлений вищевказаними договорами строк відповідачка, як законний представник неповнолітніх дітей не виконала умови договору та жодного платежу не здійснила, що підтверджується листами приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенської І.Р. від 30.05.2017 року №77/01-16 (а.с.27) та №78/01-16 (а.с.26). [PERSON] зловживаючи своїми батьківськими правами, фактично заволоділа чужим майном, а дітям створила грошові зобов'язання, що є непомірними для малолітніх дітей, які не мають власного заробітку та доходу. Відповідно до п.3.5 Наказу міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»: правочини від імені неповнолітніх, а також від імені осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть бути посвідчені лише за умови, якщо вони вчинені за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника та з дозволу органу опіки та піклування. Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені ч. 1, 2 цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до п. 5, 7, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Окрім цього, судам роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Про фіктивність оспорюваних договорів купівлі-продажу та відсутність наміру у відповідачки досягти правових наслідків, обумовлених цими договорами, свідчить також те, що майже одразу після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу [PERSON] почала ремонтні роботи, при чому в повному обсязі грошові кошти за спірне майно не сплатила. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову та відсутність заперечень проти позову зі сторони третьої особи без самостійних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, підтверджуються дослідженими доказами та відповідають встановленим фактичним обставинам. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1280 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved