Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом та в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 23.07.2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилась донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. З 2014 року сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршились внаслідок постійних конфліктів, які відбувались в присутності дітей у звязку із зловживанням відповідачем алкогольними напоями. З метою запобігання негативного впливу поведінки відповідача на дітей, останній на час звернення з даним позовом до суду, проживає окремо у своїх батьків в с.Валява, Кіцманського району, Чернівецької області. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження родини є неможливим, а тому звернулась з даним позовом до суду та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем і покласти судові витрати по справі на відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне. Також зазначила, що примирення між нею та відповідачем не можливе, оскільки їй відомо, що він проживає разом з іншою жінкою та їх шлюб розпавсяз вересня 2014 року. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Позивач в судовому засіданні повідомила, що їй відомо про таку заяву відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 158, ч.4 ст.174 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що заяву відповідача про визнання позову слід прийняти та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що 23 липня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №980 (а/с 4). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а/с 5,6). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи обставини справи, пояснення позивача та визнання позову відповідачем, суд вважає, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що її прізвище з «Побурянна» підлягає зміні на «Веренко». Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved