Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду з позовом до ПП «Планета-2000» та ПАТ «ПУМБ» про захист прав споживачів шляхом визнання правочину недійсним. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив позовні вимоги задовольнити та винести рішення, яким визнати недійсним Договір іпотеки № DZ1-22-1016/11 від 29 серпня 2011 року укладений між ПАТ «Перший Український [PERSON]», та ПП «Планета-2000», посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] 29 серпня 2011 року, та зареєстрований в реєстрі за № 1980; скасувати заборону відчуження на магазин (вбудоване приміщення № 34) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, буд. 50, накладену приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] 29 серпня 2011 року та зареєстровану в реєстрі заборон за № 1981; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки № DZ1-22-1016/11 від 29 серпня 2011 року; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № DZ1-22-1016/11 від 29 серпня 2011 року; визнати недійсним Договір іпотеки № DZ1-22-1017/11 від 29 серпня 2011 року укладений між ПАТ «ПУМБ» та ПП «Дніпрокомплект», посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] 29 серпня 2011 року, та зареєстрований в реєстрі за № 1984; скасувати заборону відчуження на офіс за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, буд. 41, накладену приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] 29 серпня 2011 року та зареєстровану в реєстрі заборон за № 1985; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення запису з реєстру щодо обтяжень нерухомого майна іпотекою згідно Договору іпотеки № DZ1-22-1017/11 від 29 серпня 2011 року; внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про виключення з реєстру щодо накладення заборон відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № DZ1-22-1017/11 від 29 серпня 2011 року; припинити за ПП «Планета-2000», код ЄДРПОУ 30617391, право власності на будинок № 57-в по вул. Лагідна в с. Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області; магазин продовольчих товарів /вбудоване приміщення №55/ загальною площею 172,8 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Сировця, буд. 20 прим. 55, що розташоване на земельній ділянці 59 кв.м.; магазин /вбудоване приміщення № 34/ загальною площею 398,5 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, буд. 50 прим. № 34, що розташоване на земельній ділянці площею 211 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів, профілакторій тракторний загальною площею 736,2 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, по вул. Західний проїзд, буд. 2; визнати за ПП «Планета-Сервіс», код ЄДРПОУ 32540483, право власності на будинок № 57-в по вул. Лагідна в с. Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області; магазин продовольчих товарів /вбудоване приміщення №55/ загальною площею 172,8 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Сировця, буд. 20 прим. 55, що розташоване на земельній ділянці 59 кв.м.; магазин /вбудоване приміщення № 34/ загальною площею 398,5 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, буд. 50 прим. № 34, що розташоване на земельній ділянці площею 211 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів, профілакторій тракторний загальною площею 736,2 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, по вул. Західний проїзд, буд. 2; судові витрати покласти на відповідачів, просив суд слухати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представники відповідачів ПП «Планета-2000» та ПАТ «Перший Український [PERSON]» у судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази та наведені доводи, суд дійшов наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі частиною 2 ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна, які пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної її частини. Позивач звертається до суду з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно, будинок № 57-в по вул. Лагідна в с. Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, тобто даний спір підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства за місцезнаходженням вказаного вище нерухомого майна, тобто Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2011 року між Приватним акціонерним товариством Перший Український [PERSON] та Приватним підприємством «Дніпрокомплект» був укладений Кредитний договір № DZ1-22-1011/11. Згідно з п. 1.1 Кредитного договору банк надав ПП «Дніпрокомплект» у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 4\~300\~000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 16,00% річних, в порядку та на умовах визначених Кредитним договором. Відповідно до умов Кредитного договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, позичальник (ПП «Дніпрокомплект») 29 серпня 2011 року уклав з банком Іпотечний договір № DZ1-22-1016/11 (договір іпотеки додається) та Іпотечний договір № DZ1-22-1017/11 (договір іпотеки додається) за яким Приватне підприємством «Планета-2000» виступило майновим поручителем за ПП «Дніпрокомплект». Згідно вищевказаним Іпотечним договором в іпотеку було передано наступне нерухоме майно, а саме: магазин (вбудоване приміщення № 34) за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, буд. 50, на яке приватним нотаріусом було накладено заборону. Приватне підприємство «Планета-Сервіс» ідентифікаційний код юридичної особи 32540483, від свого імені поступово погашало кредитні зобовязання. Так, було сплачено тіло кредиту, проценти та пеню, тобто ПП «Планета-Сервіс» в повному обсязі погасив кредитні борги за ПП «Планета-2000». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку». Іпотека, як правовий інститут, виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відповідно до ст.578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу за згодою всіх співвласників. Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечувати всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його прав власності з боку будь-яких осіб. Згідно з положенням ч.1 ст.203 ЦК України, правочин не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до п. 1.1 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.99 N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 N 85/5), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.99 за N 364/3657 єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи про обтяження нерухомого майна скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Постановою КМУ «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек від 31.03.2004 N410, п.2 визначено, що Державний реєстр іпотек - єдина комп'ютерна база даних про обтяження і зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису, а п.26 встановлено, що реєстратор вносить до Реєстру іпотек відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Відповідно до ст. 652 ЦК України, передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для\~\~\~\~забезпечення\~\~\~\~виконання\~\~\~\~зобов'язання іншої особи-боржника. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», Іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Позиції договору іпотеки не ґрунтуються на вимогах національного законодавства, і зокрема, ст. ст. 3, 8, 41, 42, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 203 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», порушують приписи ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право людини на ефективний засіб юридичного захисту, ст. 1 першого протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права людини мирно володіти своїм майном, а також порушують права позичальника, як споживача банківських послуг, який є слабким суб'єктом вказаних економічних відносин. Опрацювання проектів договору безпосередньо банком та включення до нього жорстких обов'язків споживача, тоді, як надання послуги є обумовленим лише власним розсудом виконавця, є доказом перебування позивача у нерівному становищі та порушення відповідачем принципу свободи договору з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, у відповідності до ст. 215 ЦК України, та п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду № 9 від 06 листопада 2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а згідно з вимогами ст. 215 ЦК України, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 ЦК України є підставою визнання цього правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільств. Недодержання вказаного положення, а також пунктів другого, третього, п'ятого, шостого ЦК України є підставою для недійсності правочину (ст. 215 ЦК України). Крім цього волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Таким чином, суд прийшов до висновку, що є підстави визнати недійсними договори іпотеки № DZ1-22-1016/11 від 29 серпня 2011 року та № DZ1-22-1017/11 від 29 серпня 2011 року, та визнати за ПП «Планета-Сервіс» право власності на магазин продовольчих товарів /вбудоване приміщення №55/ загальною площею 172,8 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Сировця, буд. 20 прим. 55, що розташоване на земельній ділянці 59 кв.м.; магазин /вбудоване приміщення № 34/ загальною площею 398,5 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Республіканська, буд. 50 прим. № 34, що розташоване на земельній ділянці площею 211 кв.м.; склад паливно-мастильних матеріалів, профілакторій тракторний загальною площею 736,2 кв.м. за адресою: м. Дніпродзержинськ, по вул. Західний проїзд, буд. 2. Що стосується позовних вимог щодо визнання права власності на будинок № 57-в по вул. Лагідна в с. Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, то вони задоволенню не підлягають на підставі наступного. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В порушення ст. 60 ЦПК України позивачем не додано достатніх доказів на підтвердження позовних вимог щодо будинку № 57-в по вул. Лагідна в с. Балівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial