Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В червні 2016 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі КП «Харківводоканал») звернулося у суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. На обґрунтування позивач, з урахуванням уточнень, вказав, що відповідачі проживають в [INFO] та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку № 534398. У звязку з неналежним виконанням обовязку щодо оплати за надані послуги у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01 грудня 1999 року по 31 січня 2015 року в розмірі 3\~539 грн. 36 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов і стягнути суму заборгованості у зазначеному розмірі, а також індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 495 грн. 84 коп. та три відсотки річних в розмірі 96 грн. 54 коп. на користь КП «Харківводоканал» з відповідачів в солідарному порядку. Відповідачі позов не визнали, посилаючись на його безпідставність. В заяві просили застосувати строк позовної давності. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі КП «Харківводоканал», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за період з 01 грудня 1999 року по 31 січня 2013 року, суд безпідставно не задовольнив позов в частині стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2015 року; подання заяви про видачу судового наказу перервало строк позовної давності відносно усієї суми заборгованості, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14; з дати переведення житлового будинку, де мешкають відповідачі, на диференційовані розрахунки (тобто з 01 січня 1996 року) питання, повязані з водопостачанням вказаного будинку не регламентуються договором, укладеним між позивачем та СКП «Хаківзеленбуд». В запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити рішення суду першої інстанції без змін. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позов в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 1999 року по 31 січня 20153року задоволенню не підлягає у звязку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявив представник відповідачів. Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції вважав його недоведеним. Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, і неправильно застосував норми матеріального права. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрнтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити: 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Матеріали справи свідчать, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають в [INFO] та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку № 534398. Послуги з водопостачання вказаної квартири надавались шляхом використання її мешканцями дворової колонки. У звязку з неналежним виконанням обовязку щодо оплати за надані послуги у відповідачів утворилась заборгованість за період з 01 грудня 1999 року по 31 січня 2015 року в розмірі 3\~539 грн. 36 коп. Відповідно до пункту 11.11 Правил користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України, які діяли на час спірних правовідносин і втратили чинність згідно з Наказом Міністерства з питань житлового комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, усе населення, що користується водою з водозабірних колонок, незалежно від відстані від місця проживання до колонки сплачує вартість води відповідно до пункту 11.3 цих Правил. Громадяни можуть бути звільнені від плати за користування водою з водозборів, якщо буде виявлено, що вони користуються водою з іншого джерела, придатність якого для пиття визначена СЕС і Водоканалом. У разі непридатності місцевого джерела для пиття населення від плати за користування водою з водопроводу не звільняється. Будинок № 22 по вул. Веселій в м. Харкові системами водопостачання, водовідведення, теплопостачання не обладнаний, що підтвердили сторони в суді апеляційної інстанції. Доказів того, що відповідачі не користуються водою, яка постачається з дворової колонки, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. З огляду на це, підстав для відмови в позові у суду першої інстанції не було. Стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатисяпро порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі за № 6-152цс14, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Оскільки відповідачами під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено про застосування строку позовної давності, позов в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 1999 року по 31 січня 2012 року задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачеві , залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). За змістом статі 625 ЦК України інфляційні та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу в межах строку дії договору. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водопостачання, водовідведення та порядку розрахунку» від 09 квітня 1997 року № 256 (зі змінами від 29 грудня 2000 року № 1886, від 20 вересня 2006 року № 721) затверджені норми водоспоживання, в тому числі і для користування обєктами водоспоживання зі ступенем благоустрою «вуличні водорозбірні колонки», які до 01 січня 2017 року становили 2,0 кв. м. на місяць на одну людину. Отже, з урахуванням норм водоспоживання, затверджених для користування обєктами водоспоживання зі ступенем благоустрою «вуличні водорозбірні колонки», які до 01 січня 2017 року становили 2,0 кв. м. на місяць на одну людину, за період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року з відповідачів на користь позивач підлягає стягненню заборгованість за надані послуги в розмірі 2\~394 грн. 48 коп., 3% річних в розмірі 96 грн. 54 коп., індекс інфляції в розмірі 495 грн. 84 коп., а всього - 2\~986 грн. 86 коп. За правилами частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджену судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 1\~378 грн. 00 коп.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 1\~515 грн. 80 коп. (а. с. 1, 195 т. 1). Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, сума судового збору в загальному розмірі 2\~893 грн. 80 коп. (1\~378 грн. 00 коп. + 1\~515 грн. 80 коп.) підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в частковому порядку, а саме з кожного 964 грн. 60 коп.

Outcome: partial