Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 09.10.2020\~р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 01.02.2020\~р. Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~131 (а.с.\~4). На обґрунтування\~заявлених позовних\~вимог Позивач\~у своїй\~позовній заяві\~зазначила,\~що між\~нею та\~Відповідачем 01.02.2020\~р.\~було зареєстровано\~шлюб;\~дітей від\~шлюбу сторони\~не мають;\~з плином\~часу було\~втрачено почуття\~любові,\~вони не\~розуміють один\~одного,\~мають різне\~бачення ролі\~чоловіка і\~дружини в\~сім`ї,\~за весь\~період часу\~майже не\~проживали разом. Тому шлюбні відносини сторін фактично припинені, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини Позивач не вбачає. Також Позивач вказала на те, що останнім відомим їй місцем проживання Відповідача на території України, є адреса її (Позивача) зареєстрованого місця проживання, де вони спільно проживали (а.с.\~2-4). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) та усунення недоліків на виконання ухвали суду від 29.10.2020\~р. (а.с.\~20-21) ухвалою суду від 27.11.2020\~р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву, призначено підготовче судове засідання на 13.01.2021\~р. (а.с.\~33-34), відкладено на 26.01.2021\~р. через неявку Відповідача та відсутність підтвердження про його повідомлення. Ухвалою суду від 26.01.2021\~р. зобов`язано Позивача у строк до 26.02.2021\~р. здійснити переклад цієї ухвали суду, позовної заяви та доданих до неї документів та надати два примірники завіреного перекладу названих документів Володарському районному суду Київської області для їх надіслання Відповідачу за місцем проживання в Королівстві Бельгія через Центральне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) у порядку судового доручення про надання правової допомоги, відповідно провадження в справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги (а.с.\~53-56). Надалі до суду 13.04.2021\~р. від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ) надійшов лист з поверненням зазначеного судового доручення без виконання (а.с.\~89-90). Ухвалою суду від 22.04.2021\~р. провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання на 11.05.2021\~р. (а.с.\~122-123), відкладене на 24.05.2021\~р. через неявку Позивача та відсутність підтвердження її повідомлення. Ухвалою суду від 24.05.2021\~р. справу призначено до судового розгляду по суті на 09.06.2021\~р. (а.с.\~143-144), відкладено на 22.06.2021\~р. через неявку Відповідача. У судове засідання 22.06.2021\~р. Позивач та її представник [PERSON] (ордер серії\~КС №\~835762, а.с.\~25) не з`явились; до суду подано клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.\~136-138, 139-141). Відповідач у судове засідання 22.06.2021\~р. повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку частини одинадцятої статті\~128 ЦПК України шляхом розміщення оголошень про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України через відсутність відомостей щодо його місця проживання (а.с.\~150, 151, 153, 154). За наведених обставин Відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце розгляду справи шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті\~128, частина десята статті\~130 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, в тому числі наявність згоди Позивача, викладеної в клопотанні про розгляд справи без участі сторони Позивача (а.с.\~138, 141), визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті\~247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 01.02.2020\~р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується доданим до позовної заяви оригіналом свідоцтва про шлюб серії\~ [NUMBER] , виданого 01.02.2020\~р. Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~131; при цьому Позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.\~5). Як зазначено Позивачем у позові та не спростовувалося Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову не подавав, дітей від шлюбу сторони не мають, за весь період часу майже не проживали разом, на тепер шлюбні відносини сторін фактично припинені, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини Позивач не вбачає, в останнє сторони спільно проживали за адресою зареєстрованого місця проживання Позивча в с.\~Лобачів Володарського (на тепер Білоцерківського) району Київської області. Відповідно до Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (стаття\~51); іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України (стаття\~26). Аналогічно частиною другою статті\~496 ЦПК України передбачено, що іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК України, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття\~497 ЦПК України). Згідно з положеннями статей\~16, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою статті\~60 названого Закону обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя, яким є право держави, громадянином якої вона є. За роз`ясненням, викладеним у пункті\~11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~р. №\~24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із сімейних відносин, враховуючи, що сімейні правовідносини з іноземним елементом пов`язані одразу з двома, а іноді й більше державами, і, відповідно, з двома або кількома правовими система, які часто по-різному врегульовують питання шлюбу і сім`ї (встановлення шлюбного віку, умов вступу в шлюб, підстав та допустимості розірвання шлюбу, визначення належності і поділу майна подружжя, порядку стягнення аліментів на дитину та одного з подружжя тощо). Розглядаючи справи про розірвання шлюбу, про визнання шлюбу недійсним, суду слід брати до уваги таке. Право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу (стаття\~55 Закону України «Про міжнародне приватне право»); особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття\~16 названого Закону). Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею\~60 Закону України «Про міжнародне приватне право»; такі правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Наприклад, якщо подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України. Припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття\~63 Закону України «Про міжнародне приватне право»). У зв`язку з наведеним та враховуючи, що Позивач є громадянкою України, зареєстрована і проживає в Україні, Відповідач є підданим [PERSON] (як зазначено в названому вище свідоцтві про шлюб), подружжя мало останнє спільне місце проживання в Україні, тому до правовідносин сторін щодо припинення шлюбу суд застосовує законодавство України. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття\~51 Конституції України, статті\~24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті\~104, частина третя статті\~105, стаття\~110 Сімейного кодексу України). За статтею\~112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття\~113 Сімейного кодексу України). Зогляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін і ведення ними спільного господарства, небажання Позивача зберегти сім`ю, тому за таких встановлених обставин суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких вона наполягає на розірванні шлюбу, обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї для Позивача стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини Позивач наміру не має. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За правовою позицією, що неодноразово викладалася в постановах Верховного Суду, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (зокрема, постанови Верховного Суду від 08.11.2018\~р. у справі №\~569/458/18, від 11.11.2020\~р. у справі №\~369/7035/18 тощо). Європейський суд з прав людини, практику якого суд застосовує як джерело права (стаття\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), щодо права на приватне та сімейне життя неодноразово наголошував, на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя; відповідно до статті\~8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні (зокрема, пункт\~61 рішення ЄСПЛ від 29.04.2002\~р. у справі «Прітті проти Сполученого Королівства», заява №\~2346/02, пункт\~126 рішення ЄСПЛ від 12.06.2014\~р. у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії», заява №\~56030/07). З огляду на все викладене вище суд вбачає наявними підстави для задоволення позову, розірвання шлюбу, залишивши Позивачеві прізвище « [PERSON] », оскільки заяв та/або клопотань про відновлення їй дошлюбного прізвища до суду не подавалося. На підставі імперативних приписів статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Зважаючи на\~усе наведене\~та відповідно\~до статей\~24,\~55,\~104,\~105,\~110,\~112,\~113,\~115 Сімейного кодексу України, статей\~16, 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved