Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON], від імені та в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача та зазначав, що є рідним сином [PERSON] та онуком [PERSON]. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10 квітня1988 року належав житловий будинок [ADDRESS]. За життя ним складено заповіт від 06 березня 1984 року, яким він заповів все своє майно своїй дочці [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті Першотравневою державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу та на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], а єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач - син [PERSON] У встановленому законом порядку він звернувся до Першотравневої державної контори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право па спадщину не отримав, оскільки оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] загублений, а підняти спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON], не представляється можливим у зв'язку з тим, що спадкові справи здані в архив в м. Донецьку, який є окупованою територією і доступу до нього немає. Оскільки позивач, як спадкоємиць після смерті матері не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS], просив суд визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS], загальною площею - 62,0 кв.м., житловою площею - 20,9 кв.м., як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 25 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON], в інтересах якого за довіреністю діє [PERSON], до Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено у повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач [PERSON], від імені та в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, оскільки суд не взяв до уваги надані ним докази та незаконно позбавив його права власності, не врахував при цьому, що відповідач повністю визнав позовні вимоги. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Представник відповідача Бердянської сільської ради Мангушського району Донецької області в судове засідання апеляційної інстанції не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до апеляційного суду направив лист, в якому просив розглядати справу у відсутність представника сільської ради, оскільки вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав. Відповідно до п.3,4 ч.1ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] та онуком [PERSON]. [PERSON], який помер [INFO], за життя склав заповіт від 06 березня 1984 року, яким заповів належний йому житловий будинок [ADDRESS], своїй дочці [PERSON] (а.с.5,6). [PERSON] після смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 1988 року (а.с.7) та відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 жовтня 1990 померла [INFO] (а.с.5). Згідно з даними архівної інвентаризаційної справи Комунального підприємства Мангушське бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10 квітня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Першотравневої районної ради, реєстрація в БТІ 10 квітня 1988 року за номером 36 (а.с.8). Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа, що вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 48033021 від 12 червня 2017 року, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього надвірними побудовами та спорудами за номером [ADDRESS] на майно померлої [INFO] [PERSON] позивачу відмовлено (а.с.20-21). Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не в змозі встановити коло спадкоємців у зв'язку з відсутністю спадкової справи, яка знаходиться в архіві на непідконтрольній Україні території в м. Донецьку, а позивачем не надано інших доказів на спростування встановлених судом обставин. Проте з вказаним рішенням суду погодитись не можна. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки Комунального підприємства Мангушське бюро технічної інвентаризації, згідно з даними архівної інвентаризаційної справи право власності на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10 квітня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Першотравневої районної ради, реєстрація в БТІ 10 квітня 1988 року за номером 36 (а.с.8). Суд першої інстанції встановив, що позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] та онуком [PERSON], що підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05 січня 1959 року та свідоцтвом про шлюб батьків [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 13 листопада 1953 року (а.с.4). [PERSON], який помер [INFO], за життя склав заповіт від 06 березня 1984 року, яким заповів все належне йому майно, в тому числі і належний йому житловий будинок [ADDRESS], своїй дочці [PERSON]- матері позивача (а.с.5,6). [PERSON] після смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 вересня 1988 року (а.с.7) та відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 жовтня 1990 померла [INFO] (а.с.5). Після смерті [PERSON] 15 травня 1991 року відкрита спадкова справа, що вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 48033021 від 12 червня 2017 року, однак у видачи свідоцтва про право на спадщину на майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього надвірними побудовами та спорудами за номером [ADDRESS] на майно померлої [INFO] [PERSON] нотаріусом позивачу відмовлено, оскільки спадкова справа передана до Донецького обласного нотаріального архіву (м. Донецьк), що знаходиться на не підконтрольній Україні території, а за відсутності спадкової справи неможливо визначити за заявою кого-саме зі спадкоємців заведено спадкову справу № 79/191 до майна померлої [PERSON], не вдається встановити коло усіх спадкоємців, які були чи мають бути закликані до спадкування (а.с.20-21). Як роз'яснив Пленум Верховного суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, що не врахував суд першої інстанції. З наведеного вбачається, що на час відкриття спадщини був чинним ЦК УРСР, нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)(ст. 549 ч. 1 п.1 ЦК УРСР). ЦК УРСР також передбачав дві черги спадкоємців за законом і відповідно до ст. 529 ч.1 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, позивач, який є сином померлої [INFO] [PERSON], тобто спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки відповідно до довідки Бердянської сільської ради проживав та був зареєстрований з 1972 року разом з [PERSON] до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27), тобто у спірному житловому будинку. Згідно зі ст. 560, 561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Законодавством передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У встановленому законом порядку позивач звернувся до Першотравневої державної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON], проте нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього надвірними побудовами та спорудами за номером [ADDRESS], оскільки для видачі свідоцтва необхідно підняти спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON], бо оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON] загублений, а зазначені спадкові справи здані в Донецький обласний нотаріальний архів (м. Донецьк), який знаходиться на непідконтрольній Україні території. Отже, [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті матері, не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS], у зв'язку з втратою документу та відсутністю доступу до спадкової справи № 79/191, яка була заведена 15 травня 1991 року. З урахуванням викладеного та встановлених у справі обставин, що позивач прийняв спадкове майно після смерті матері, є спадкоємцем першої черги, відомості про наявність інших спадкоємців першої черги відсутні, відповідач не оспорює його право на спадкове майно і визнає заявлені ним вимоги, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої [INFO] матері [PERSON], з дня смерті якої минуло 26 років, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення його позовних вимог та визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування як спадкоємця першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на жилий будинок [ADDRESS], загальною площею 62,0 кв.м, житловою площею 20,9 кв.м. У зв'язку з цим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON].

Outcome: approved