Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

В січні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 30 жовтня 2010 року нею була надана відповідачу позика в розмірі 21 000 євро строком до 30 жовтня 2011 року, про що останній написав відповідну письмову розписку. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо повернення отриманої ним позики по сьогоднішній день не виконав. У зв'язку з тим, що відповідач у добровільному порядку позику не повертає, просила стягнути в примусовому порядку позику з урахуванням індексу інфляції в розмірі облікової ставки Національного банку України, що становить 47 016 гривень 29 копійок та проценти у розмірі 3% річних від простроченої суми боргу, що складає 15 155 гривень 74 копійки, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 30 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивачки 21 000 євро, що підтверджується оригіналом розписки від 30 жовтня 2010 року. Сторони визначили термін повернення боргу - 1 рік. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимогам ст.ст. 625 ч.2, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до проведеного позивачкою розрахунку загальна сума відсотків простроченого боргового зобов'язання з урахуванням 3% річних від простроченої суми за період з 30 жовтня 2010 року по 19 грудня 2013 року становить 15 155 грн. 74 коп. У зв'язку з тим, що відповідач не повернув позику в обумовлений сторонами строк, тобто до 30 жовтня 2011 року, позику та проценти від простроченої суми слід стягнути з нього на користь позивачки в примусовому порядку. Вимоги позивачки про стягнення з відповідача 47 016 грн. 29 коп., що становить на її думку, проценти рівня інфляції у розмірі облікової ставки Національного банку України, задоволенню не підлягають, оскільки предмет позики є грошова одиниця, яка являється іноземною валютою (євро), а тому проценти за рівня інфляції іноземної валюти законодавством не передбачені. Відповідно до ст. 88 ЦК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд, з врахуванням часткового задоволення позову, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, понесені останньою судові витрати по справі у виді сплати судового збору в сумі 2 459 грн. На підставі ст. ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, суд

Outcome: approved