Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

В червні 2014 року позивач звернувся до відповідача з позовом, посилаючись на те, що перебуваючи в спільному шлюбі на спільні кошти був побудований житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці, яка належала рідній сестрі відповідача - [PERSON]. Сторони будували вищевказаний будинок, як зазначає позивач, за спільною домовленістю та згодою [PERSON]. Оскільки будинок будувався на земельній ділянці рідної сестри відповідача, то після завершення будівництва будинок був зареєстрований на сестру відповідача, [PERSON]. В зв»язку з цим виникла необхідність оформлення договору дарування будинку на ім»я [PERSON] Цей договір був укладений та посвідчений 11.12.2004 р. приватним нотаріусом. В зв»язку з вищевикладеним, позивач вважає, що будинок за адресою: [ADDRESS] є майном подружжя, а тому він має право на ? частини будинку та ? земельної ділянки. Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, остаточно просив суд: визнати побудований [PERSON] та [PERSON], будинок [ADDRESS], об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину будинка [ADDRESS] та визнати право вланості на ? частину земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,075 га. Визнати договір дарування житлового будинку, посвідченого 11.12.2004 року приватним нотаріусом Святошинського районного нотаріального округу Дудкіною М.М. в частині ? будинку [ADDRESS], недійсним. Позивач у судове засідання не з'явився, направив свого представника. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, направила свого представника. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлялась належним чином. Подала до суду свої письмові заперечення. Третя особа Головне управління юстиції у Київській області направило на адресу суду листа про слухання справи у відсутність їх представника. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Відділ реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м.Києва, про що зроблено актовий запис за №37. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Святошинського районного суду м.Києва шлюб між сторонами було розірвано. Про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] від 07.03.2012 року. Договір дарування спірного будинку був укладений між [PERSON] та [PERSON] 11.12.2004 р. та був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Дудкіною М.М.. З вищевказаного моменту прийняття дарунку в [PERSON] виникло право власності , а у позивача [PERSON] виникло право оскарження згаданого договору дарування. Право власності на спірний будинок виникло у [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 26.10.2004 р.. Згодом вона розпорядилась ним на користь [PERSON], уклавши договір дарування. Згідно п.5 договору дарування від11.12.2004 р. [PERSON] підтвердила, що права третіх осіб на даний будинок - відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 204 ЦК України передбачено, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або, якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право на житло, держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також право власності є непорушним. Одним зі способів захисту порушених прав ст. 16 ЦК України називає визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше, не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що знає родину [PERSON] дуже давно. У 2004 р. почали будувати будинок. Свідок надавав консультації, робив сантехніку, опалення, замінював котел. Позивач для будівництва будинку продав автомобіль марки «Мерседес». Цього року святкував разом з позивачем та відповідачам у ресторані день народження позивача. Будинок сторони будували для себе. Свідок бував в сторін часто. Позивач там жив. Інколи їздив до мами. Возив дитину до шкоди. Свідок, після дня народження позивача заїжджав разом із дружиною на чай. За скільки продав позивач машину у 2005 р. сідок не знає. Про те, що отримані гроші, вклав в будівництво, свідок знає зі слів позивача. Допитаний в якості свідка [PERSON], пояснив суду наступне. Свідок є братом позивача. Брат запросив в судове засіданні, щоб розповісти про будинок, що сторони збудували його для себе. Свідок був присутнім при будівництві, допомагав будувати, здійснював малярні роботи, ставив карнизи. Приїжджав часто в гості. Будував будинок з фундаменту разом з третім братом та з друзями, десь з 2004 р. У позивача було авто, марки «Мерседес», який він продав, щоб вкласти гроші у будинок. Позивач та відповідач жили на квартирі, потім у будинку. Коли сторони розлучились свідок не пам»ятає, бо вони жили разом. На [ADDRESS], позивач пішов жити до відповідача. Квартира у відповідача [PERSON] була до шлюбу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дружиною брата позивача. З 1999 року [PERSON] жив у мами, а [PERSON] на [ADDRESS], де так і залишився там. До мами приходив допомагати. Жили позивач з відповідачем разом. Була декілька раз в гостях, коли будувався будинок в 2004 р. Знала, що будують будинок, як сім»я. В»їхали в нього сторони не зразу, оскільки треба було опалювати, бо це було перед Новим роком 2005-го. Позивач там жив. Бачила 23 квітня 2014 р. його там з відповідачем. Там бувала свідок тільки на день народження позивача у квітні минулого року. Про те, що відповідач продала квартиру чула. На [ADDRESS] позивач мав свою квартиру до шлюбу. Свідок [PERSON] суду пояснив наступне. Він є товаришем позивача. Відносини між ним братерські ще з дитинства. Коли познайомився з відповідачем [PERSON], сторони жили вже разом. Потім позивач сказав, що буде продавати свою квартиру, й вони почали будувати будинок. Це був приблизно 2004-2005 р.р. У позивача були автомобілі, які він згодом продав, провів за ці гроші опалення та електроенергію. Звертався також [PERSON] до свідка за грошовою допомогою. Була квартира, отримана від батьків позивача. Позивач продав «Ауді-200», 4-5-6 рік, «Мерседес-190». Потім свідок віддав позивачу свою машину. У будинку позивач жив постійно. Свідок був в будинку 1-2 рази на місяць, інколи частіше. Цього року був рази 3, навесні. Позивач працює все життя. 20 останніх років на фірмі. Заробітна плата була нормальна, всі гроші віддавав відповідачу [PERSON], з його слів. Гостював в будинку по 30-40 хв., по декілька разів на місяць. Своє авто «Ауді-200» віддав позивачу за 15 тис.дол.США, але він повернув половину - 7500 тис.дол.США. Коли позивач просив свідка, то останній приїжджав й по декілька відер заноси вугілля до котельні. Коли сторони в будинок вселились, то світло вже було. Розлучились сторони років 4-5 тому, но документально розлучення не оформили, як казав позивач. По вихідних відповідач їздила у суд, на заняття. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач запросив його у судове засідання, щоб підтвердити, що сторони будували будинок. Свідок був сусідом у квартирі по [ADDRESS], жили в одному під»їзді. Бачились часто, навіть товаришували. Дружина свідка доглядала малого сина сторін - [PERSON]. У спірному будинку був у 2004 р. 2-3 рази. Там був фундамент та цокольний поверх. Свідок зазначив, що знає сім»я була дружньою. Позивач то жив, то не жив. Час від часу уходив. рОзлучились 4-5 років тому. Але позивач продовжував жити у будинку. Відповідач [PERSON] ходила на роботу. Позивач теж ходив кожен день. Повертались по-різному, ввечері. Свідок зазначив, що йому не відомо, кому належав будинок. Відповідач [PERSON] бувала там в гостях на свята. Свідок проживав по [ADDRESS] з 1993 року. Позивач теж, десь з 1994-1995 р.р.. У будівництві спірного будинку участі не приймав. Зі слів позивача та відповідача вони будували будинок. Квартира відповідача [PERSON], дошлюбна, була продана для цього. Зі слів позивача, електроенергію та опалення робили за його гроші. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого соба може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із тексту позовної заяви слідує, що позивач з 2004 р. був обізнаним про факт будівництва та дарування будинку і протягом 10 років не звернувся до суду з позовом про визнання права власності на даний будинок. Крім того, 2009 р. шлюб між сторонами було розірвано і протягом 5-ти років позивач не звертався до суду за захистом порушених його прав. [PERSON] та [PERSON] просили суд застосувати строки позовної давності, про що подали відповідні заяви. Позивач не просив поновити строки позовної давності. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.203, 204, 215, 256, 257, 267, 328 ЦК України,

Outcome: dismissed