Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що відповідачі зареєстровані та проживають у гуртожитку у кімнатах [ADDRESS]. Гуртожиток знаходиться на балансі позивача, що підтверджується актом приймання-передачі основних фондів. Відповідачі у трудових відносинах з ДНЗ «Запорізьке ВПУМ» не перебувають, не є його учнями, мають заборгованість за сплату комунальних послуг. Посилаючись на ст.ст.9, 66, 68, 127, 128, 129, 132 ЖК України, за позовом ДНЗ «Запорізьке ВПУМ» просить виселити [PERSON] та [PERSON] з кімнат [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що вселився до гуртожитку на підставі ордеру на вселення, який зберігався у адміністрації гуртожитку. Його реєстрація в гуртожитку, свідчить також про законність вселення до житлового приміщення. Відповідач [PERSON] до суду не з»явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заперечень не надала. Вислухавши прояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки він відповідає вимогам закону та обґрунтований письмовими доказами. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] належить до державної власності та є майном позивача, згідно акту приймання-передачі (а.с.11-14). Відповідачі зареєстровані та проживають у гуртожитку (а.с.9). Вказані особи не є учнями навчального закладу, якому належить гуртожиток. Згідно ст.ст. 127-129 ЖК України, п.п.1,2,9,10,40,41,44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УССР від 03.06.1986 року, діючого на цей час, право на вселення в гуртожитки мають робітники, службовці, студенти, учні в період роботи або навчання. Приміщення гуртожитків є тимчасовим житлом. Надання жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі виданого адміністрацією підприємства, організації, установи ордера. В процесі розгляду справи доказів того, що відповідачам надавався ордер на вселення до жилого приміщення, суду не надано. Відповідно до ст. 116 ЖК України та п. 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 03.06.1986 року, надання особі житлової площі без спеціального ордеру, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, і за відсутності правочинного рішення щодо її надання є порушенням встановленого законом порядку і повинно визнаватися незаконним, а така особа підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Тривалість користування зайнятим приміщенням не створює правових наслідків у вигляді визнання за особою права користування цим жилим приміщенням, оскільки право користування останнім виникає у зв'язку з виділенням його за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації і видачею на нього ордеру у встановленому законом порядку. Гуртожиток належить позивачеві, відповідачі не працюють і не навчаються у навчальному закладі. Твердження відповідача [PERSON] про те, що вселився він до гуртожитку на підставі ордеру, будь-якими доказами не підтверджено. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ордер [PERSON] та [PERSON] не надавався. Ст. 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи викладене, в зв'язку з встановленими судом обставинами, суд приходить до висновку, що відповідачі без правових підстав проживають в кімнатах № 213, 214 гуртожитку, оскільки спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення, їм не видавався, а тому позовні вимоги позивача є законними і такими, що підлягають задоволенню. У порядку ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідачів підлягає судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved