Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

В серпні 2017 року ПАТ «Дельта банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26 серпня 2011 року між АТ «Дельта банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № ВКЛ -2007222, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 287330 грн., з умовами сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 25,99 % та з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 серпня 2014 року. Відповідач уклав кредитний договір з позивачем в якості субєкта підприємницької діяльності, станом на день подання позову інформація щодо ФОП [PERSON] в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня. Банк свої зобовязання перед позичальником виконав в повному обсязі й відповідно надав позичальнику обумовлену суму коштів, однак відповідач у порушення умов договору свої зобовязання належним чином не виконав, що призвело до того, що станом на 26 червня 2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 1\~061\~042 , 85 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача частину заборгованості за простроченими відсотками, які нараховані за період з 01.09.2014 року по 30.06.2015 року в розмірі 109\~696, 83 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника банку, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не зявилась, до початку розгляду справи подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 26.08.2011 року між позивачем - ПАТ «Дельта Банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір кредитної лінії № ВКЛ 2007222, за умовами якого ФОП [PERSON] отримала кредит у розмірі 287\~330, 00 грн., з умовами сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 25,99 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 серпня 2014 року включно ( а. с. 5). Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подання позову інформація щодо ФОП [PERSON] в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня. З огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.\~ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Окрім припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] [PERSON] у звязку з укладенням шлюбу 30.05.2013 року змінила прізвище на Александрюк ( а. с. 36). За таких підстав належним відповідачем по справі є [PERSON]. Як убачається з матеріалів справи, банк свої зобовязання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Станом на 26 червня 2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 1061042 грн. 85 коп., яка складається у тому числі: із заборгованості за простроченими відсотками 496\~496 грн. 54 коп., пені в розмірі 563\~005,42 грн., 3% річних 1540,89 грн. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Позивач просить суд стягнути з відповідача частину заборгованість за договором кредитної лінії № ВКЛ 2007222 від 26.08.2011 року , а саме частину суми прострочених відсотків за період з 01.09.2014 року по 30.06.2015 року в розмірі 109\~696 грн. 83 коп. Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобовязань за кредитним договором, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved