Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

В травні 2017 до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання право власності на 67/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 30 серпня 1985 року по 21 жовтня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 12 грудня 2003 року, перебуваючи у шлюбі, вони з відповідачем придбали 67/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Будинок був зареєстрований на ім'я відповідачки. Поділити будинок мирно сторони не в змозі, оскільки відповідач відмовляється визнати за позивачем право власності на його половину. За такими обставинами позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири, набутої за час шлюбу - зупинено до залучення до участі у справі правонаступників позивача [PERSON], який вибув з процесу у зв'язку зі смертю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2018 року провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності поновлено, призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 лютого 2018 року витребувано у Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Сипачової І.М. інформацію про те, чи звертався хто з заявою про прийняття спадщини або про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON], [INFO], померлого [INFO], який за життя був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 квітня 2018 року залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON], [INFO]. 23 травня 2018 року до суду з доповненою та уточненою позовною заявою звернулась [PERSON], яка ухвалою суду від 23 травня 2018 року залишено без руху, наданий час для усунення недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року, яка постановлена без видалення суду до нарадчої кімнати, доповнена та уточнена позовна заява правонаступника [PERSON] прийнята та долучена до матеріалів справи. Відповідно до доповненої та уточненої позовної заяви правонаступник [PERSON] просить суд винести рішення, яким визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями становила 1/2 частину, а саме 67/200 частин будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на дану частину спірного будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті її чоловіка, [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування уточненого позову позивач посилається на те, що під час перебування у шлюбі [PERSON] та відповідача [PERSON], подружжям за сумісні кошти було придбано 67/1200 частин будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Оскільки майно, придбано під час шлюбу, воно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому [PERSON] має право на ? частину спірного майна, а саме 67/200 частин будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповідав [PERSON] У встановлений законом строк позивач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки не визначена частка майна, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності. Вищевикладені обставини вимусила позивача звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлений позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлялась, про причину своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. У зв'язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні було встановлено, що 30 серпня 1985 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 30 серпня 1985 року Палацом урочистих подій «Жовтневий» м. Харкова. ( а.с. 4) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 21 жовтня 2014 року. (а.с. 12) Під час шлюбу, а саме 12 грудня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбала у власність 67/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Право власності на вказану частину будинку зареєстровано на ім'я [PERSON] у встановлено законом порядку. ( а.с. 5, 6 ) Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх загальною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України) Отже, 67/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], яке було придбано подружжям [PERSON] під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, про що зазначено у ч. 3 ст. 71 Сімейного кодексу України. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, [PERSON] в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, на праві власності належить половина спірного майна, а саме на 67/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, 19 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №252. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER]. ( а.с. 25) Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. За життя, а саме 13 липня 2017 року, померлий склав заповіт, за яким все належне йому майно де б таке не знаходилося, та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде йому належати та на що він за законом матиме право, він заповідає своїй дружині - [PERSON], [INFO]. ( а.с. 83) Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частини 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як убачається з матеріалів справи, після померлого [PERSON], приватним нотаріусом ХМНО Сипачовою І.М. була заведена спадкова справа, в якій мається заява [PERSON] про прийняття спадщини. Інших заяв, в тому числі про відмову від прийняття спадщини, не надходило. ( а.с. 42-44, 52, 84-85) З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №278/02-31 від 29.05.2018 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у вчинені нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 67/200 часток у праві власності на житловий будинок [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності померлого на дане нерухоме майно. ( а.с. 96) Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги Ушакововї В.В. в частині визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 67/200 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в [ADDRESS], після чоловіка, [PERSON], померлого [INFO], а тому задовольняє їх. На підставі викладеного і

Outcome: partial