Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив постановити рішення яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування позову вказав, що йому на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 22 березня 2014 року на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] З 1999 року його син та відповідачка почали проживати в будинку. Перші 15 років у них була дружня сім'я, але з 2013 року стосунки між сином та відповідачкою остаточно погіршились, в результаті чого 13 травня 2015 року їх шлюб було розірвано за рішенням суду. Відповідачка вже більше 5 років не проживає в будинку, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 18.07.2017 року. Відповідачка повністю самоусунулась від виконання батьківських обов'язків. Своїми діями відповідач створює йому перешкоди у користуванні власністю, тому він звернувся до суду за захистом своїх матеріальних прав. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.29-30), за зареєстрованим місцем проживання не проживає, тому зі згоди позивача, суд вирішив ухвалити рішення у заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22 березня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрованим в реєстрі за № 904 (а.с.13). [PERSON] колишня дружина сина позивача, яка з 08 квітня 2004 року була зареєстрована в [ADDRESS]. На підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). З 01 січня 2012 року відповідачка [PERSON] в спірному будинку не проживає, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 18 липня 2017 року (а.с.18), особистих речей в будинку не має, вона не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в поточних косметичних ремонтах будинку, грошові кошти на утримання будинку не надає. Відповідач вирішила добровільно покинути сім'ю, взявши всі свої речі вибула з будинку, вона факти самоусунулася від виховання дітей та виконання батьківських обов'язків. Реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача на розпорядження житлом, яке перебуває виключно у його власності. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не проживає у будинку без поважної причини понад п'ять років, у позивача виникли перешкоди в користуванні своїм майном, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], що є підставою для зняття її з реєстрації за вищевказаною адресою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved