Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

В травні 2019 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на ті обставини, що вони з 01.10.2006 року перебували у фактичних відносинах, а 11.09.2010 року ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалось, оскільки у сторін відсутнє взаєморозуміння та почуття поваги один до одного, на сьогодні сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а тому позивач вимушена звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою судді від 16.05.2019 було призначено по вищевказаній справі підготовче засідання. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. На поштову адресу суду направила заяву згідно якої просила проводити розгляд справи без її участі, одночасно зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Під час підготовчого засідання представник відповідача позовні вимоги визнав в повному обсязі. Просив позов задовольнити, шлюб укладений між сторонами розірвати. Пояснив, що на день подачі позовної заяви до суду сторони вже проживали окремо та не вели спільного господарства. Відповідач в судове засідання не з`явився. В ході розгляду справи через свого представника подав відзив на позовну заяву, одночасно з матеріалами якого містилась заява про розгляд справи у відсутності відповідача. Також згідно поданого відзиву відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням стягнення з його судових витрат на користь позивача. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 11.09.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстицій в м. Києві, про що зроблений відповідний актовий запис за № 1448, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Згідно пояснень викладених в позовній заяві спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З наданих пояснень представником відповідача, а також відомостей викладених в позовній заяві вбачається, що подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберігати шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, і за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами. Ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved