Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3-тя особа [PERSON], про вселення у житловий будинок, посилаючись на те, що вона є онукою [PERSON], і разом із неповнолітнім сином [PERSON], 2007 року народження, зареєстрована та проживала у належному на праві власності [PERSON] будинку. В травні після виписки із лікарні, вона з сином не змогла потрапити до будинку, оскільки в ньому знаходилася відповідачка [PERSON], яка уклала із бабусею договір найму. Вона звернулася до правоохоронних органів, які порекомендували звернутися за захистом до суду. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, посилаючись на те, що право користування її та її неповнолітнього сина [PERSON] порушені неправомірними діями [PERSON], яка перешкоджає їх проживанню у будинку. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина про усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що вона є власником спірного будинку, її онука [PERSON] ніколи не оселялася у належному їй будинку, вона постійно проживала у своїй матері, ніколи не приймала участі в утриманні будинку, не сплачувала комунальних платежів. 3-тя особа - Служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, до судового засідання не з'явилася, просила слухати справу без участі їх представника, та прийняти рішення на розсуд суду, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.. 3-тя особа - Київський РВ ГУДМС України в Харківській області до судового засідання не з'явилася, просила слухати справу без участі їх представника. Під час слухання справи [INFO] року позивачка [PERSON] померла, що підтверджено наданим Управлінням служб у справах дітей свідоцтвом про її смерть. Представником [PERSON] було заявлено клопотання про закриття провадження по справі, яке було задоволено судом частково. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-тьої особи [PERSON] про вселення у житловий будинок було закрито. Цією ж ухвалою було закрито провадження за позовом [PERSON] в частині усунення перешкод до [PERSON] Слухання справи за позовом [PERSON] до неповнолітнього [PERSON] про усунення перешкод було продовжено. До участі у справі була залучена [PERSON], мати померлої [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] та представника відповідача , перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Харкові по вул. Дружній 2/8 належить на праві власності [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 22 серпня 1960 року 8 ХДНК, р№ 2-27-43. (а.с.40-49). Відповідно до довідки КП «Благоустрій» у житловому будинку зареєстрована позивачка [PERSON], її онука [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] (а.с.7). За змістом ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомочне, якщо інше не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням положень ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних стосунків з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків із власником. В довідці КП «Благоустрій» зазначено, що [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані у житловому будинку, який належить на праві власності позиваці [PERSON] Сама позивачка [PERSON] в своїй позовній заяві та її представник в судовому засіданні пояснювали, що згоду на реєстрацію [PERSON] та її дитини власниця не давала, коли відбулася реєстрація їй не відомо, вона носить формальний характер, і до будинку онука не вселялася, своїх речей не завозила. Її постійним місцем проживання є місце проживання її матері - [PERSON], що мешкає та зареєстрована [ADDRESS]. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] - знайома доньки позивачки [PERSON], [PERSON] - сусід [PERSON], які пояснили що довгий час знають [PERSON], яка після смерті сина проживала сама, в її будинку онука [PERSON] з неповнолітнім сином ніколи не проживали. Пояснення свідків [PERSON] - матері [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд не приймає до уваги, оскільки вони є родичами [PERSON] і зацікавлені в результаті розгляду справи. В судовому засіданні було оглянута домова книга, з якої вбачається, що в ній дійсно міститься запис про [PERSON], як особу, що мешкає у будинку, але в наступній графі «дата прибуття» зазначено «13.02.2002», яка виправлена на «06.02.1985», тобто рік народження [PERSON], відмітка про реєстрацію її сина [PERSON] не містить ніяких відміток реєстраційного органу, і не відомо, ким та коли вона була зроблена. Згідно до довідки Харківської спеціалізованої школи № 134 вбачається, що [PERSON] навчалася у вищезазначеному навчальному закладі з вересня 1992 року по червень 2002 року, та в її особистій справі було зазначено місце мешкання [ADDRESS]. Зі змісту висновку СК [PERSON], МСД Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 22 травня 2014 року вбачається, що [PERSON] в травні 2014 року зверталася до правоохоронних органів, і в ході виїзду було встановлено, що між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] відбулася сварка та словесний конфлікт. (а.с.69). Факт проживання [PERSON] та її сина у будинку 2/8 по вул. Дружній м. Харкова не був встановлений. [INFO] року [PERSON] померла (а.с.135). До участі по справі було залучено [PERSON], мати померлої, як представника неповнолітнього [PERSON] Також у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], мати померлої позивачки [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS], звернулася до органів опіки та піклування із заявою про надання їй права на опіку онука після смерті дочки. Згідно до акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] житло відповідає необхідним умовам. Дитина мешкає із бабусею. Рішенням Харківської міської ради за № 87 від 18 лютого 2015 року п. 2. [PERSON] була призначена опікуном малолітнього [PERSON] (а.с.164). Відповідно до довідок КП Охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» від 3 жовтня 2014 року (а.с.70) та від 5 листопада 2014 р. (а.с.71) [ADDRESS] територіально обслуговується цим медичним закладом, але відомостей, що дитина обслуговувалася лікарями за вищезазначеною адресою довідки не містять. За територіальною ознакою [ADDRESS] також обслуговується цією дитячою поліклінікою. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, суд вважає, що житловий будинок, розташований в [ADDRESS] не було постійним місцем проживання [PERSON] Право її дитини на проживання є похідним від права її матері. Ні [PERSON], ні її дитина не були членами сім'ї власника. Залишаючись зареєстрованим в зазначеному житловому будинку та не будучи членом сім'ї його власника, [PERSON] перешкоджає позивачу в розпорядженні своїм майном. [PERSON] рішенням Харківської міської ради переданий в родину опікуна, його бабусі [PERSON], забезпечений житлом.. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.29, 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, суд ,

Outcome: approved