Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за життя батьки позивача [PERSON] та [PERSON] за рахунок спільних коштів набули у власність житловий будинок [ADDRESS], право власності на який оформлене на [PERSON] [INFO] року він помер. За життя останній склав заповіт, відповідно до якого заповів вищевказаний будинок [PERSON] [INFO] року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла ? частка вищевказаного житлового будинку. Разом з тим, за життя вона не отримала свідоцтво про право власності у спільному майні подружжя, що стало перешкодою для оформлення позивача у спадкових правах після смерті матері через органи нотаріату, отже, є підстави для вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на відсутність спадкового майна після смерті [PERSON] При цьому звертав увагу суду на те, що за життя остання не ставила питання про видачу на її ім'я свідоцтва про право власності на ? частку житлового будинку, отже обумовлений будинок у цілому перейшов до нього в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] року в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON] (а.с.17). За життя він склав заповіт, який був посвідчений [INFO] року секретарем Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. Згідно даного заповіту останній заповів: -житловий будинок [ADDRESS] - [PERSON] -земельну ділянку, площею 4,6854 га, розташовану в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області - [PERSON] (а.с. 55). Як вбачається з повідомлення Другої Вознесенської державної нотаріальної контори за № 1033/01-09 від 17.08.2015 року спадщину після смерті вказаної особи прийняв [PERSON], а також [PERSON] На ім'я останньої 13.07.2012 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку (а.с. 75). [INFO] року померла [PERSON] (а.с.18). 24.04.2014 року остання склала заповіт, який був посвідчений секретарем Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області. За даним заповітом належну їй земельну ділянку, площею 4,6854 га, розташовану в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с.43). Після смерті вказаної особи спадкова справа заведена у Другій Вознесенській державній нотаріальній конторі за заявою про прийняття спадщини за заповітом від [PERSON] та за заявою про прийняття спадщини за законом від [PERSON] (а.с.37,39,42). Інших осіб, які прийняли спадщину в передбаченому законом порядку або претендують на неї, судом не виявлено. Так, згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). При цьому, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст. 1218 ЦК України. Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи вимоги та доводи позивача, суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи спадкодавці [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.11.1966 року (а.с. 19). За період шлюбу вони набули у власність житловий будинок [ADDRESS], право власності на який оформлене за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради за № 56 від 26.08.1986 року (а.с.10, 36). Згідно положень ст.ст. 22,28 КпШС (чинні на момент виникнення права власності на вищевказане майно), ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з наведеного спільна власність виникає в силу прямої вказівки закону. При цьому право власності одного з подружжя на частку в майні, набутому ними за час шлюбу, не припиняється після смерті другого з подружжя. Тому те, що подружжя, хто є живим, не звертався до нотаріуса з питанням видачі на його ім'я свідоцтва про право власності на свою частку, не може розцінюватися як відмова від обумовленої частки в спільному майні. За такого, суд не приймає до уваги заяву [PERSON] про те, що вона не претендує на отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки зі змісту правовстановлюючого документу не вбачається, що спірний житловий будинок є особистою власністю [PERSON], а вирішення питання про правий режим майна подружжя після смерті одного з них є неприпустимим. Крім того, у такій заяві по суті йдеться про обмеження можливості отримати свідоцтво, що прирівнюється до обмеження цивільної правоздатності, що також не ґрунтується на законі. З наведеного слідує, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності на житловий будинок [ADDRESS] включається до складу спадщини, яка відкрилася після смерті вказаної особи. Враховуючи вказані обставини, та те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату (а.с. 30), а тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved