Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

В травні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , в якому просив суд: примусово виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно Протоколу електронних торгів №255181 від 10 травня 2017 року його визнано переможцем по лоту №210108, щодо реалізації предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] . На час придбання вищезазначеної квартири, у ній були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] Відповідачі по справі в добровільному порядку належну йому на праві власності квартиру не звільняють, чим чинять перешкоди у розпорядженні належною йому квартирою, так як продовжують в ній проживати; звільнити квартиру відмовляються; позивача та його представників до квартири не допускають. На письмову вимогу щодо звільнення квартири не реагують. Вказані обставини позбавляють його можливості користуватися та розпоряджатися належним йому майном (квартирою), а тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились; про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку; відзив на позов не надіслали; заяви про оголошення перерви чи розгляд справи за їх відсутності до суду не направили; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Оскільки, представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухав пояснення представника позивача, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. ( ст.328 ЦК України ). Як вбачається із матеріалів справи, і це встановлено судом, що 18 липня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ ?ОТП Банк? було укладено кредитний договір № ML-004/283/2008, який складається з двох частини, які нероздільно пов`язані між собою, відповідно до умов якого, останній надав позичальнику ( [PERSON] ) кредит у розмірі 88 000, 00 Швейцарських франків, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4, 99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку (позивача), на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. Згідно п.5 вищезазначеного кредитного договору, цільове використанням котів, придбання нерухомого майна - двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.9-18). 18 липня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. посвідчено договір купівлі - продажу квартири, по якому [PERSON] продав, а [PERSON] купив (прийняв у власність) квартиру [ADDRESS] (а.с.26-27). Згідно п.5.1.5. договору купівлі - продажу квартири від 18 липня 2008 року, [PERSON] зобов`язався зняти з реєстрації усіх інших осіб, прописаних (зареєстрованих ) в квартирі, що є предметом цього договору, звільнити квартиру, що є предметом цього договору, не пізніше 05 вересня 2008 року. В цей же день, 18 липня 2008 року, в забезпечення виконання умов кредитного договору, між ЗАТ ?ОТП Банк? та [PERSON] було укладено договір іпотеки № РML-004/283/2008. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року позов ТОВ ?ОТП Факторинг України ? до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, ухвалено: стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь ТОВ ?ОТП Факторинг Україна? заборгованість за кредитним договором № ML-004/283/2008 від 18 липня 2008 року у розмірі 113 789 Швейцарських франків 45 сантимів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23 вересня 2013 року складає 3996 856, 46 грн., неустойку у розмірі 3 431 726, 27 грн., а всього 4 428 582, 73 грн. 18 березня 2011 року АТ ?ОТП Банк? відступило на користь ТОВ ?ОТП Факторинг Україна? право вимоги за кредитним договором № ML-004/283/2008 від 18 липня 2008 року. Відповідно до Протоколу № 255181 про проведення електронних торгів, дата початку яких 10 травня 2017 року, дата завершення - 10 травня 2017 року, позивача [PERSON] було визнано переможцем (а.с.33-34). 29 травня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха О.Я. складено акт №45368801 про реалізацію предмета іпотеки, а саме: квартири [ADDRESS] , загальною площею 54 кв.м., що на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 18 липня 2008 року. Іпотеодержатель - ТОВ ?ОТП Факторинг Україна?. Згідно протоколу №255181 від 10 травня 2017 року, переможцем електронних торів, які проведені ДП ?Сетам?, [PERSON] (а.с.35). 01 вересня 2017 рок приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. видано свідоцтво, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: квартири [ADDRESS] , яке придбане [PERSON] за 972 021, 00 грн., що раніше належала [PERSON] , зареєстровано в реєстрі за №402 (а.с.36). Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано про реєстрацію права власні від 01 вересня 2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано 01 вересня 2017 року за [PERSON] , відповідно до Свідоцтва серія та номер:402, виданого 01 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. (а.с.37). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, ДП ?Сетам?, [PERSON] , треті особи: ТОВ ?ОТП Факторинг Україна?, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В. про визнання прилюдних торгів недійсними відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 04 лютого 2019 року, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2018 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили. На час звернення до суду з вищезазначеним позовом відповідачі по справі перебувають зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] : [PERSON] з 07 грудня 2006 року, [PERSON] з 20 лютого 2007 року, по теперішні час та продовжують в ній проживати, чим чинять перешкоди [PERSON] у користуванні і розпорядженні належні йому власністю. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності ( ч.1 ст.41 Конституції України ). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ст.321 ЦК України ). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ( ч.1 ст.319 ЦК України ). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва ( ч.1 ст.383 ЦК України ). Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним ( нею ) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. 10 листопада 2017 року та 15 червня 2018 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] та [PERSON] повідомлення, про необхідність виселитися із належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] ( а.с.39-42, 64-72). Однак, вищезазначені повідомлення з боку відповідачів були залишені без задоволення, спірна квартира відповідачами в добровільному порядку не звільнена. Як вбачається із відповіді Управління патрульної поліції м. Києва від 21 грудня 2017 та довідки Шевченківського ВП ГУНП в м. Києві від 27 березня 2019 року, було зафіксовано факти недопуску уповноважених представників власника квартири [PERSON] . відповідачем [PERSON] до останньої. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи судом, проживають у вищезазначеній квартирі та продовжують чинити перешкоди [PERSON] у користуванні, розпорядженні належною йому власністю - квартирою [ADDRESS] . Крім того, допустили заборгованість по оплаті отриманих комунальних послуг станом на 10 травня 2019 на загальну суму 6 491, 57 грн. Право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна (п.1 ч.1 ст.346 ЦК України ). Право власності [PERSON] припинено 18 липня 2008 року, з часу укладення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , а тому, у нього ( [PERSON] ) та його дружини [PERSON] відсутні будь-які правові підстави, передбачені законом для їх проживання у вищезазначеній квартирі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ ?Про іпотеку?, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. За таки обставин, суд прийшов до висновку, що підстав, передбачених ст. 109 ЖК України, за яких [PERSON] та [PERSON] не можуть бути виселені із квартири [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення, судом не встановлено. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що дружині [PERSON] - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) на праві власності належить квартира [ADDRESS] , відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 березня 1996 року належить 1/2 частина та 1/2 частина, відповідно до договору дарування від 25 листопада 2003 року (а.с.112-114). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 704, 80 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved