Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

В січні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача ПрАТ «Авіакомпанія Міжнародні авіалінії України», в якому просив суд, з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 152, 153): стягнути з відповідача на свою користь належну йому одноразову вихідну допомогу, у розмірі 79930,0 грн., інфляційне збільшення 959,52 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з лютого 2003р. працював у відповідача на посадах другого пілота, командира повітряного судна, звільнився з займаної посади - 02 серпня 2013р. за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, згідно наказу № 557/п, при цьому при звільненні, відповідно до п. 7.1.15 Розділу VІІ «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» Колективного договору відповідача на 2011-2012рр., позивач повинен був отримати одноразову грошову допомогу у розмірі 10 посадових окладів але не більше еквіваленту 10000,0 дол. США, про що було зазначено в наказі про звільнення. 11 січня 2014р. відповідачем було винесено наказ № 24/п, яким були внесені зміни до наказу № 557/п від 05 серпня 2013р., щодо виключення з зазначеного наказу, вказівки про виплату позивачу відповідно до п. 7.1.15 Колективного договору відповідача на 2011-2012рр. одноразової грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів. На думку позивача, відповідач неправомірно позбавив його права на отримання зазначеної грошової допомоги, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача вказаний позов підтримав, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про уточнення позову, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначаючи, що позивач, мав право на отримання зазначеної допомоги, в разі виходу на пенсію за віком, а оскільки позивач виходив на пенсію не за віком, то відповідач правомірно відмовив у виплаті зазначеної допомоги. Крім того, представник відповідача звертала увагу суду, на те, що вимоги позивача про здійснення індексації є незаконними. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, і не оспорювалося сторонами, з 10 лютого 2003р. позивач працював у відповідача на посаді другого пілота (стажера) льотної служби, відповідно до наказу № 48/о (а.с. 6); з 04 травня 2006р. позивача було переведено на посаду командира повітряного судна, відповідно до наказу № 133/п від 04 травня 2006р. (а.с. 7). Наказом № 557/п від 05 серпня 2013р. позивача було звільнено з займаної посади - командира повітряного судна льотного комплексу, з 02 серпня 2013р. на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію з виплатою компенсації за 42 невикористаних дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги у розмірі 10 посадових окладів (але не більше еквіваленту 10000,0 дол. США) та наданням пакету соціального захисту відповідно з п. 7.1.15 Розділу VІІ «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» Колективного договору (а.с. 8). Наказом № 24/п від 11 січня 2014р. відповідачем були внесені наступні зміни до наказу № 557/п від 05 серпня 2013р.: звільнити позивача, командира повітряного судна (пілота технічного) льотного комплексу, 02 серпня 2013р. на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію з виплатою компенсації за 42 невикористаних дні щорічної відпустки (а.с. 68). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем неправомірно було його позбавлено у виплаті одноразової вихідної допомоги, як це визначено п. 7.1.15 Розділу VІІ «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» Колективного договору. Відповідно до п. 7.1.15 Розділу VІІ «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» Колективного договору, в редакції яка діяла на час спірних правовідносин, роботодавець зобов'язується надавати працівникам, що вивільняються на пенсію одноразову вихідну допомогу, із розрахунку один посадовий оклад вивільнюваного працівника за кожен рік роботи в МАУ, але не більше еквіваленту 10000,0 дол. США. У разі смерті працівника МАУ, після досягнення пенсійного віку, його сім'ї надається 50 % такої одноразової допомоги; Так, в судовому засіданні представник відповідача, зазначав, що відповідач змінюючи свій наказ 557/п від 05 серпня 2013р., щодо виключення виплати позивачу одноразової вихідної допомоги (наказом № 24/п від 11 січня 2014р.), керувався листом від 08 січня 2014р., отриманого відповідачем від профспілкових організацій працівників відповідача, на його запит, щодо тлумачення вищезазначеного п. 7.1.15 Розділу VІІ «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» Колективного договору, згідно якого працівник відповідача має право на отримання такої одноразової вихідної допомоги, лише в разі призначення пенсії за віком, при досягненні 60-річного віку. Пункт 1.1.4 Розділу І «Загальні положення» Колективного договору передбачає, що договір укладений сторонами на 2011-2012рр. і набуває чинності з дня його схвалення конференцією трудового колективу працівників відповідача та матиме таку до укладення нового колективного договору або продовження чинного. У відповідності з ст. 10 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги (ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»). За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. В силу ст. 14 цього Закону, п. 1.5.1 Розділу І «Загальні положення» Колективного договору зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Таким чином, суд вважає, що відповідачем неправомірно було відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному п. 7.1.15 Колективного договору, а також безпідставно і в порушення відповідного порядку, визначеного законом і Колективним договором фактично було змінено зміст п. 7.1.15 Колективного договору, оскільки у вказаному пункті Колективного договору сторони при його укладенні не передбачили, що виплата здійснюється лише у випадку виходу на пенсію за віком, при досягненні 60 річного віку. Крім того, суд вважає, що в силу Закону, ні відповідач ні профспілкові організації працівників відповідача не наділенні повноваженнями тлумачення умов Колективного договору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також беручи до уваги розмір посадового окладу позивача станом на 02 серпня 2013р. (11000,0 грн. а.с. 69), суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача одноразової вихідної допомоги, відповідно до п. 7.1.15 Розділу VІІ «Соціальні гарантії, пільги та компенсації» Колективного договору, у розмірі 79930,0 грн., з урахуванням офіційного курсу валют НБУ, станом на день звільнення позивача з займаної посади (100,0 дол. США = 799,3 грн.) підлягає задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення на свою користь з відповідача інфляційне збільшення 959,52 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки суперечить Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1078 від 17 липня 2003р. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121,8 грн., і на користь держави судовий збір в розмірі 799,3 грн.

Outcome: partial