Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

В червні 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право на\~користування житлом. В позовній заяві позивачі вказали, що [PERSON] є власником частини будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 02.02.1985 року згідно договору купівлі-продажу було відчужено 9/25 частин будинку [PERSON] , що посвідчено Чортківським державним нотаріусом Лисейко С.В. за №316, за ним залишилося 16/25 частин будинку. Позивачі користувалися єдиною домовою книгою. У вказаному будинку прописана, але не проживає [PERSON] з березня 2000 року, не користується комунальними послугами. Відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає більше, як десять років, житлом не користується та створює позивачам перешкоди з комунальними платежами у оформленні субсидії, обмежує права власника на нерухоме майно, що стосується володіння, користування та розпорядження ним. Просять визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житлом в будинку [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали заяви, в якій просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в своїй заяві просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] , що стверджується відповідними договорами про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будівництва від 12 квітня 1972 року, актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію жилого будинку від 04 жовтня 1984 року, купівлі-продажу, укладену 2 лютого 1985 року в м. Чортків Тернопільської області, зокрема Івасишину належить 16/25 частин вказаного будинку, а [PERSON] 9/25 частин. Згідно копії будинкової книги в будинку [ADDRESS] з [INFO] зареєстрована відповідачка [PERSON] . Відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає більше 10 років, житлом не користується, про що свідчить акт про встановлення факту не проживання, складеного компетентною комісією. Факт реєстрації [PERSON] створює позивачам зайві клопоти з комунальними платежами, оформленням житлової субсидії, обмежує права власників на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідачка [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше десяти років, є повнолітньою, живе своїм власним життям, значну частину часу перебуває за межами України, перестала бути членом сім`ї позивачів, а тому по рішенню суду вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка не користується житлом понад один рік. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved