Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ТОВ «УКРАЛАТАГРО» про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що 11 квітня 2006 року він уклав з відповідачем договір оренди землі №33 площею 2,78 га ріллі, строком на 10 років. Відповідно до п.3.1. указаного договору оренди землі цей договір укладено на 10 років починаючи з дати його реєстрації. Відповідно до п.6.3 цього договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється не пізніше 7 днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Відповідно до п.7.1 указаного договору оренди землі, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. 11 квітня 2006 року він передав указану земельну ділянку відповідачеві, про що було складено Акт про передачу та прийом земельної ділянки. Вважаючи, що 12 квітня 2016 року указаний договір припиняє дію у звязку з закінченням строку, на який його було укладено, він в письмовій формі повідомляв відповідача про небажання продовжувати з ним термін договору оренди земельної ділянки, але отримав відповідь, що оскільки державна реєстрація договору оренди землі проведена 04.04.2008 року, термін дії указаного договору оренди землі закінчується 04.04.2018 року. Вважаючи, що державна реєстрація договору оренди свідчить про виникнення у орендаря речового права на оренду земельної ділянки та може не збігатись із моментом укладення договору оренди, а лише визначає правові засади його чинності, оскільки відповідач не вважає укладений договір оренди землі припиненим та продовжує користуватись його земельною ділянкою, утримуючи її у себе, просив суд визнати, що порушені його законні права та інтереси і захистити їх шляхом визнання припиненим укладеного між сторонами договору оренди землі за закінченням строку, на який його було укладено, а також зобовязати відповідача повернути позивачу орендовану земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] (а.с.18-20) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснив, що при укладенні договору йому не повідомили про необхідність його державної реєстрації, тому він вважав що строк дії договору закінчується через 10 років після його укладення і в звязку з тим, що цей строк закінчився і він не бажає далі продовжувати дію договору, відповідач повинен повернути йому орендовану земельну ділянку. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], що діють на підставі довіреностей (а.с.21, 22) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що в п.3.1 договору оренди землі № 33 від 11.04.2006 року сторони визначили, що договір укладено на 10 років починаючи з дня його державної реєстрації. Таким чином сторони погодили строк оренди в 10 років, який починає свій перебіг з дати реєстрації договору. Державну реєстрацію договору оренди землі проведено 04.04.2008 року в Миргородському районному відділенні Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № [NUMBER], жодних заперечень щодо реєстрації договору даною датою від позивача не надходило, отже сторонами було досягнуто згоди щодо строку дії договору до 04.04.2018 року і позовні вимоги є безпідставними. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм правової оцінки, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «УКРЛАТАГРО» укладено договір оренди землі № 33, згідно з умовами якого [PERSON] передав ТОВ «УКРЛАТАГРО» в строкове, платне користування земельну ділянку, площею 2,78 га ріллі, яка знаходиться на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району та належить йому на підставі державного акту серії Р1 №527007, зареєстрованого 23 лютого 2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 568 (а.с.7, 8, 9) Відповідно до п.3.1. цього договору його укладено на 10 років починаючи з дати його реєстрації. Вказаний договір зареєстрований у Миргородському районному відділенні Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 040854500127 04.04.2008 року (а.с.40) і даний факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно із ч. 1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору оренди земельної ділянки), орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно із частиною першою ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент укладання договору оренди земельної ділянки) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Згідно ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (чинного на момент укладення спірного договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації. У відповідності до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом ст.31 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладання договору оренди земельної ділянки), договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Як зазначеноу постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст.627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та ТОВ «УКРЛАТАГРО», укладаючи договір оренди землі № 33 11 квітня 2006 року, дійшли згоди щодо його істотних умов, зокрема, пунктом 3.1. договору сторони погодили, що цей договір укладено на 10 років починаючи з дати його реєстрації, що підтверджується їхніми підписами, при цьому суду не надано доказів того, що у позивача [PERSON] було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору саме на таких умовах. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, тому, враховуючи те, що спірний договір був зареєстрований 4 квітня 2008 року, строк його дії закінчується 4 квітня 2018 року. На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed