Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

В травні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз», третя особа: [PERSON], в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 15091,12 грн.; інфляційні втрати - 1290,46 грн.; три відсотка річних - 262,24 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 640,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 червня 2016р. у м. Запоріжжя по вул. Новокузнецькій мала місце ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням третьої особи, цивільно - правова відповідальність якої була застрахована у відповідача, згідно Полісу №АЕ/9004376 та автомобіля [NUMBER], який належить на праві власності позивачу та під керування останнього. Зазначена ДТП мала місце з вини третьої особи, і внаслідок якої були пошкоджені транспортні засоби. В досудовому порядку позивач, як власник зазначеного автомобіля [NUMBER] звернувся до відповідача з вимогою виплатити страхове відшкодування, надавши повний пакет документів, необхідний для прийняття рішення та виплати страхового відшкодування, проте відповідач визнавши даний випадок страховим, визначив суму страхового відшкодування, проте по теперішній час суму страхового відшкодування не сплатив, не зазначивши причини не виплати, а тому позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. До судового засідання позивачем, третьою особою були подано на адресу суду заяви, в яких позивач та третя особа просили суд здійснювати розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, надіслав на адресу суду письмові пояснення з проханням здійснювати розгляд справи у відсутність свого представника, зазначивши, що виплата страхового відшкодування не відбулась, оскільки позивачем не було зазначено рахунків на які він просить здійснити перерахування суми страхового відшкодування. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30 червня 2016р. у м. Запоріжжя по вул. Новокузнецькій мала місце ДТП за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням третьої особи, цивільно - правова відповідальність якої була застрахована у відповідача, згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9004376 та автомобіля [NUMBER], який належить на праві власності позивачу та під його керуванням. У відповідності з ч. 1, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зазначена ДТП мала місце з вини водія [PERSON], що встановлено постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016р. Внаслідок ДТП, автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачем було прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 15091,12 грн. (що не заперечувала сторона відповідача у своїх письмових поясненнях), проте з невідомих позивачу причин вона не була виплачена в строки визначені законом. Відповідно до п. 36. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції яка діяоа на час спірних правовідносин страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги положення ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачена сума страхового відшкодування у розмірі 15091,12 грн. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь суми інфляційних втрат у розмірі 1290,46 грн. та три відсотка річних - 262,24 грн. підлягають задоволенню. Доводи сторони відповідача, що позивачем не було надано стороні відповідача номери відповідних банківських рахунків для перерахування на них відповідачем суми страхового відшкодування не були підтверджені відповідачем належними і допустими доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,0 грн.

Outcome: approved