Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

В червні 2019 р. Обслуговуючий кооператив «Прогресс» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило суд визнати укладеною додаткову угоду від 15.06.2018 р. до договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, між ОК «Прогресс» та [PERSON] . Поновити термін дії договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, укладеного між ОК «Прогресс» та [PERSON] , в редакції додаткової угоди , запропонованій з моменту набрання чинності судовим рішення у справі. Позовні вимоги (з урахуванням уточненої позовної заяви, а.с.46-49) обґрунтовані тим, що 06.08.2015 р. між сторонами було укладено договір про право користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023. За умовами вказаного договору після закінчення строку користування земельною ділянкою забудовник має переважне право укладення договору суперфіцію на новий строк або придбання земельної ділянки. Землевланик зобов`язується продовжити дію договору на новий строк за домовленістю сторін і в порядку встановленому договором та законодавством. 05.08.2016 року позивачем було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Наказом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва №33 від 07.02.2018 року «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт» реєстрацію вищенаведеної декларації було скасовано. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2018 р., залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 р., у справі №826/5226/18 скасовано наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва №33 від 07.02.2018 року, зобов`язано Дуржавну архітектурно-будівельну інспекцію Україну вчинити дії щодо поновлення реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 15.06.2018 р. позивач звернувся до відповідача з листом про продовження строку дії договору суперфіцію від 06.08.2015 р., до якого було надано проект додаткової угоди, які отримано відповідачем 18.06.2018 р. Відповіді на вказаний лист позивач не отримав. Позивач зазначає, що з урахуванням належного виконання ним договору суперфіцію, повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору суперфіцію на новий строк, не направлення відповідачем відмови у поновленні договору на новий строк, продовження використання позивачем земельної ділянки після закінчення строку дії договору, він має право на переважне право на поновлення договору суперфіцію на наовий строк. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що будівництво будинку повинно було бути завершене у строку до 07.06.2018 р., строк дії договору сплинув 06.08.2018 р. За змістом договору суперфіцію від 06.05.2015 р. продовження дії договору може бути вчинене за домовленістю сторін. Відповідач згоди на продовження дії договору не надавав. Крім цього, зазначає, що відповідач порушував умови договору від 06.05.2015 р., протиправно володіє земельною ділянкою, будівництво житлового будинку у строк до 07.02.2018 р. не завершив. Звертає увагу, що на правовідносини, що виникають з договору суперфіцію, норми ст. 33 Закону України «Про оренду» не розповсюджуються. (а.с. 63-68) Ухвалою судді від 19.08.2019 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження? призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 02.12.2019 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 28.01.2020 р. провадження у цивільній справі зупинено до встановлення правонаступника земельної ділянки земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 09.11.2020 р. відновлено провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.03.2021 р. замінено відповідача у справі за №761/24136/19 з [PERSON] на [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 03.06.2021 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.08.2015 року між ОК «Прогресс» та [PERSON] було укладено договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови, за умовами якого ОК «Прогресс» отримало право користування чужою земельною, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, загальною площею 0,100 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд Згідно з п.3.1 Договору право забудовника користуватися належною землевласнику земельною ділянкою для забудови встановлено на 3 (три) роки, починаючи з дня його державної реєстрації, а саме: 1 (один) рік - до початку будівництва; 1,5 (півтора) року - будівництво будинку; 0,5 (половина) року - непередбачувані обставини. (а.с. 4-6) На а.с.7 - акт приймання-передачі до договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови від 06.08.2015 р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2019 р. у справі №761/28611/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.07.2019 р. та постановою Верховного Суду від 13.04.2021, відмовлено Обслуговуючому кооперативу «ПРОГРЕСС» в задоволенні позову до [PERSON] про зміну умов договору про право користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 06.08.2015 року у зв`язку з істотною зміною обставин. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 р. у справі №826/5226/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року, яким визнано протиправним та скасувано наказ Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №33 від 07 лютого 2018 року «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт». Зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України вчинити дії щодо поновлення реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт «Будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] » від 05 серпня 2016 року №КВ 083162181341 шляхом внесення запису про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. (а.с. 8-17, 19-28) Листом №-15/06 від 15.06.2018 р. ОК «Прогресс» направив [PERSON] повідомлення про продовження строку дії договору суперфіцію від 06.08.2015 р. з проектом додаткової угоди договору від 06.08.2015 р, які [PERSON] отримала 18.06.2018 р. (а.с. 31-34) [INFO] [PERSON] померла. (а.с. 76) Спадкоємцем майна - земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . після смерті [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 27.06.2020 р. (а.с. 97) Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання додаткової угоди від 15.06.2018 р. укладеною та поновлення терміну дії договору про право користування земельною ділянкою. Правове регулювання взаємовідносин сторін щодо права користування чужою земельною ділянкою для забудови містить глава 34 (ст. ст. 413-417) ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України. Право користування чужою земельною ділянкою для забудови може бути встановлено на визначений або на невизначений строк, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. В свою чергу, Цивільним кодексом України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640). Згідно ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є, зокрема, право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Відповідно до ч. 1 ст. 413 ЦК України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору суперфіцію від 06.08.2015 р. ОК «Прогресс» отримало право користування чужою земельною, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:91:111:0023, загальною площею 0,100 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Сторони фактично не заперечували, що будівництво будинку повинно бути завершено у строк до 07 лютого 2018 року, а строк дії договору - до 06.08.2018 р. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В пункті 5.9 договору від 06.08.2015 р. землевласник зобов`язується продовжити дію договору на новий строк за домовленістю сторін і в порядку встановленому договором та законодавством. Між тим, згоди на продовження дії договору як [PERSON] , так і відповідач [PERSON] не надавали, що підтверджується відзивом на позов, листами [PERSON] (а.с. 63-68, 86-87) та встановлено судом в судовому засіданні. Стосовно посилання позивача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час звернення до суду), за яким у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, варто зазначити наступне. Суперфіцій і оренда є окремими правовими інститутами, які регламентуються різними главами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України і Закону України «Про оренду землі». Правове регулювання речового права на чуже майно - права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) здійснюється нормами глави 16-1 Земельного кодексу України та глави 34 Цивільного кодексу України, тоді як правове регулювання права оренди земельної ділянки здійснюється нормами глав 15, 22 Земельного кодексу України та Законом України «Про оренду землі», зокрема, підстави припинення договору оренди землі визначені нормами статей 31, 32 вказаного закону. Водночас, нормами статті 416 Цивільного кодексу України та статті 102-1 Земельного кодексу України визначені підстави припинення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію). Статтею 102-1 Земельного кодексу України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 413 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Таке право виникає на підставі договору або заповіту. При цьому право суперфіцію може бути безстроковим, окрім земель державної та комунальної власності, строк користування якими не може перевищувати 50 років. Разом з тим за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина 1 статті 792 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Договір про надання права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) також передбачає можливість одержання власником такої земельної ділянки плати за користування землекористувачем (суперфіціарієм) земельною ділянкою (частина 4 статті 414 Цивільного кодексу України). Проте ця плата не є орендною. При цьому слід враховувати, що договір суперфіцію має особливу правову природу, відмінну від договору оренди. У даному випадку судом встановлено, що

Outcome: dismissed