Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що 27.08.2010 року працівнику КЕВ м. Вінниці [PERSON] було видано ордер [NUMBER] на кімнату [ADDRESS] на сім'ю в одній особі. Наказом начальника КЕВ м. Вінниці № 75 від 10.06.2014 року, [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням, після чого останній звільнив займану ним кімнату в гуртожитку. 27.06.2014 року комісією працівників КЕВ м. Вінниці було здійснено обстеження кімнати [ADDRESS]. В ході обстеження було встановлено, що відсутнє будь-яке майно у кімнаті, ознак проживання [PERSON] в кімнаті виявлено не було. В лютому 2015 року повторно здійснено обстеження кімнати [ADDRESS] гуртожитку, в ході якого встановлено, що двері кімнати відчинені, ознак проживання [PERSON] не виявлено. Відтак, встановлено, що [PERSON] фактично не проживає у кімнаті [ADDRESS] з червня 2014 року, але до цього часу відповідач продовжує бути зареєстрованим в житловому приміщені. Добровільно виписуватись з кімнати відповідач відмовляється. Позивач вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, що перебуває на балансі КЕВ м. Вінниці та призначене для забезпечення житловою площею військовослужбовців та членів їх сімей. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення адміністрації начальника КЕВ м. Вінниці [PERSON] 27.08.2010 року було видано ордер [NUMBER] на кімнату [ADDRESS]. (а.с. 6) Згідно карточки реєстрації, [PERSON], [INFO], зареєстрований в кімнаті [ADDRESS]. (а.с. 6) Судом встановлено, що 10.06.2014 року [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням, після чого останній звільнив займану ним кімнату в гуртожитку. Відповідно до актів обстеження житлових умов, складених 27.06.2014 року та 09.02.2015 року комісією працівників КЕВ м. Вінниці, [PERSON] забрав свої речі та звільнив кімнату [ADDRESS]. На час обстеження [PERSON] у вказаній кімнаті не проживає. Кімната вільна та підлягає перерозподілу. (а.с. 7-8) Згідно отриманої судом інформації з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області від 07.03.2015 року [PERSON], [INFO], зареєстрований в кімнаті [ADDRESS]. (а.с. 24) Судом встановлено, що будівля, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], є державною власністю Міністерства оборони України та перебуває на балансі КЕВ м. Вінниці. Дана будівля є житловим приміщенням та призначена для забезпечення житловою площею військовослужбовців та членів їх сімей. Законодавством встановлено користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Виходячи з положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживає в цьому житловому приміщені, так і для відмови в цьому. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Поважності причин відсутності в житловому приміщенні суду не повідомлено. Отже, враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, а саме: кімнатою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь КЕВ м. Вінниці підлягає стягненню судовий збір в сумі 243, 60 гривень. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved