Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 18 липня 2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. Оскільки, вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, внаслідок чого між ними виникають постійні непорозуміння. Зважаючи на це, [PERSON] вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, тому просить розірвати шлюб. Крім цього, малолітні діти на даний час проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Сторони у судове засідання не зявилися, вони подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. При цьому, [PERSON] вказала, що позов підтримує, а [PERSON] позов визнає та не заперечує проти його задоволення. На підставі ч.4 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд ухвалив провести підготовче засідання за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі. Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між [PERSON] та [PERSON]С був зареєстрований шлюб (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не бажають жити однією сімєю. Збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Крім цього, у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджуються копіями свідоцтва про народження, виданими на їхнє імя (а.с.6,7). На даний час малолітні діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Вказана обставина підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 07 лютого 2019 року, складеного депутатом Бориспільської міської ради [PERSON] (а.с.21). У відповідності до ч.1 ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В матеріалах справи відсутні докази, які підтвердили б те, що відповідач добровільно приймає участь в утриманні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] З огляду на це, суд вважає допустимим примусово стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, позивач позбавлена можливості самостійно забезпечувати утримання малолітніх дітей. Відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоровя, скрутне матеріальне становище або ж на його утриманні перебувають інші діти, непрацездатні дружина та батьки, в матеріалах цивільної справи відсутні. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім цього, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинність 08 липня 2017 року, ч.2 ст.182 СК України було викладено в новій редакції: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на ці обставини в сукупності, суд вважає допустимим стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до дня досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с.13). Предявлений нею позов задоволений. Водночас, враховуючи, що розгляд справи по суті не здійснювався, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 384 гривні 20 копійок, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 384 гривні 20 копійок. При предявленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, оскільки вона звільнена від сплати судового збору за предявлення даної позовної вимоги на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Предявлений нею позов задоволений. Тому із [PERSON] належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved