Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

В січні 2016 року до суду звернулась [PERSON] із даним позовом та обґрунтовує його тим, що вона з 5 вересня 2012 року працювала на посаді начальника планово-економічного відділу(ПЕВ) КП «ВОДГЕО». 24 грудня 2015 року розпорядженням директора підприємства [PERSON] № 216 на неї було покладено матеріальну відповідальність за майнову шкоду завдану підприємству у розмірі середньомісячного заробітку. Однак, жодних порушень своїх посадових обовязків, що спричинили б матеріальну шкоду підприємству вона не допускала, докази спричинення її діями будь-якої шкоди підприємству відсутні, акт службового розслідування №1 від 22 грудня 2015 року на підставі якого прийнято оскаржуване розпорядження вважає таким, що не містить підстав для притягнення її до матеріальної відповідальності, тому просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження директора КП «ВОДГЕО» №216 від 24 грудня 2015 року. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити з наведених у ньому підстав. Наполягали на тому, що ні акт № 1 від 22 грудня 2015 року, ні оскаржуване розпорядження не містять вказівок на порушення позивачем конкретних трудових обовязків, що спричинило б заподіяння підприємству прямої, дійсної матеріальної шкоди. Зауважили, що відповідний акт містить інформацію яка не відповідає дійсності, перевірка проводилась із численними порушеннями, а сума завданих підприємству збитків, яка зазначена в акті, жодним чином не обґрунтована. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, та пояснив, що позивач як керівник планово-економічного відділу КП «ВОДГЕО» в період з січня по жовтень 2015 року погоджувала накази про преміювання працівників підприємства. Відповідно акту службового розслідування №1 від 22 грудня 2015 року встановлено, що таке преміювання відбувалось незаконно, оскільки, всупереч положення п.8.23 Колективного договору КП «ВОДГЕО», на підприємстві не збиралась створена комісія для визначення розміру премії керівникам підрозділів, спеціалістам та службовцям. Проте, працівники отримували премії за виконання особливо важливих робіт, хоча будь-якої додаткової роботи не виконували, що виключає наявність відповідної підстави для нарахування їм премії. Крім того, [PERSON] наряду з іншими особами, що погоджували відповідні накази про преміювання, знаючи про тяжкий фінансовий стан підприємства, погоджувала їх, що призвело до безпідставної виплати 12 працівникам КП «ВОДГЕО» премії за виконання особливо важливої роботи на загальну суму 123299 грн. 13 коп. та, відповідно, зайвих нарахувань на їх заробітку плату, в результаті чого перераховано внесків до державного цільового фонду на загальну суму 54040 грн. 76 коп. в наслідок чого КП «ВОДГЕО» завдано матеріальну шкоду. Саме такі обставини слугували підставою для накладення на позивача матеріальної відповідальності. З огляду на це представник відповідача вважає, що оскаржуване розпорядження повністю відповідає вимогам КЗпП України, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову. Після оголошення перерви, в судове засідання представник відповідача повторно не зявився, хоча про час та дару судових засідань належним повідомлявся, тому суд ухвалив проводити подальший розгляд справи без його участі на підставі доказів, що є в матеріалах справи. Допитаний судом в якості спеціаліста головний державний інспектор з питань праці відділу додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів [PERSON], суду пояснив, що він здійснював позапланову перевірку дотримання норм трудового законодавства на КП «ВОДГЕО». Під час перевірки було встановлено, що є трудовий спір з приводу накладення матеріальної відповідальності на [PERSON] Розвязувати такий спір у нього повноважень немає, разом з тим повідомив, що виконання відповідного розпорядження щодо матеріального стягнення проведено з грубим порушенням законодавства, оскільки суми відрахувань проводились в більших обсягах ніж це передбачено законом. Також повідомив, що в разі надлишкового перерахування внесків до державного цільового фонду, існує процедура зарахування відповідних коштів в рахунок відповідних внесків за більш пізній період. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] суду показав, що він працює головою профкому на КП «ВОДГЕО». В період 2015 року на ряду з [PERSON] та [PERSON] вони ставили свої підписи на наказах про преміювання працівників підприємства, своїми підписами засвідчували, що ознайомлені із вказаними наказами, та будь-якого розпорядчого значення їх підписи не мали. Премії завжди виплачувались згідно умов колдоговору підприємства. Рішення про преміювання, кожного разу приймав безпосередньо керівник підприємства. За час роботи на нього особисто жодного разу ніким не чинився тиск з приводу преміювання працівників, та такий тиск і не міг чинитись, бо він не має повноважень визначати преміювати когось чи ні. Чому в акті зазначено, що на нього хтось чинив тиск, йому не відомо. Також не розуміє за що [PERSON] притягнули до матеріальної відповідальності. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, врахувавши показання допитаних судом спеціаліста та свідка, та дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з наказом № 10-к від 5 вересня 2012 року (а.с.4) позивач з 5 вересня 2012 року працює на посаді начальника планово-економічного відділу Комунального підприємства «ВОДГЕО». Сторони визнали цю обставину, на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. Розпорядженням директора КП «ВОДГЕО» № 216 від 24 грудня 2015року (а.с. 10) на [PERSON] було покладено матеріальну відповідальність за майнову шкоду завдану підприємству у розмірі середньомісячного заробітку. Підставою винесення оскаржуваного розпорядження послугував Акт службового розслідування №1 від 22 грудня 2015 року (а.с.6-8) в якому зазначено, що членами комісії встановлено безпідставність преміювання 12 працівників підприємства в період з 1 січня по 31 жовтня 2015 року. Так вони отримували премії за виконання особливо важливої роботи, а в ході службового розслідування встановлено, що будь-яка додаткова робота премійованим працівникам не доручалась і ними не виконувалась. В порушення п.7 додатку №6 Колективного договору, директор підприємства призначав відповідні премії без доповідних головних спеціалістів і службовців про розмір премії. В порушення п.8.23 Колективного договору КП «ВОДГЕО» жодного разу не збиралась комісія, яка спеціально створена визначати розміри премій керівникам підрозділів, спеціалістам та службовцям, проте директором відповідні накази про преміювання все одно виносились. Також комісією встановлено, що всі накази про преміювання погоджені серед інших і начальником ПЕВ [PERSON] Виходячи з наведеного, комісія дійшла висновку, що в результаті протиправних дій [PERSON] ті інших осіб, було незаконно здійснено виплату 12 працівникам КП «ВОДГЕО» премії за виконання особливо важливої роботи на загальну суму 123 299,13 грн., та крім того було проведено зайві нарахування на заробітну плату цих працівників та перераховано внесків до державного цільового фонду на загальну суму 54040,76 грн., в наслідок чого КП «ВОДГЕО» заподіяно матеріальну шкоду. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів в т.ч. і про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника з яким укладений трудовий договір. Відповідно до ч.1 і 2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантується шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Однак при видачі розпорядження № 216 від 24 грудня 2015року відповідач жодним чином не довів факту порушення покладених на [PERSON], трудових обовязків або її винних протиправних дій (бездіяльності) чим в свою чергу порушив вимоги ст.130 КЗпП України та ст.138 КЗпП України. Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України. Так, матеріали цивільної справи вказують на явну невідповідність висновків Акту службового розслідування №1 від 22 грудня 2015 року дійсним обставинам. Відповідно до додатку 7 (а.с.76)до колективного договору КП «ВОДГЕО» (а.с.46-89) встановлено перелік робіт, які віднесено до особливо важливих, при цьому відсутня вказівка, що відповідні роботи повинні виконуватись як додаткові. Крім того, встановлено, що нарахування даного виду премії в розмірі до 50 % посадового окладу проводиться згідно наказу директора КП «ВОДГЕО», без будь-яких погоджень з іншими працівниками КП «ВОДГЕО», в тому числі і начальником ПЕВ [PERSON] Жодного нормативного акту, який би зобовязував начальника ПЕВ [PERSON] погоджувати відповідні накази ні в Акті службового розслідування, ні в оскаржуваному розпорядженні, ні в письмових та усних запереченнях відповідачем наведено не було. Також не містить такого обовязку і посадова інструкція начальника планово-економічного відділу (а.с. 11-14). В свою чергу в Акті службового розслідування №1 від 22 грудня 2015 року зазначено, що на думку членів комісії, зловживання посадовими становищем начальником ПЕВ має місце саме в наслідок підписання нею відповідних наказів. Таким чином, судом встановлено, що висновки комісії, щодо протиправних дій начальника ПЕВ КП «ВОДГЕО» [PERSON], які спричинили матеріальну шкоду підприємству, викладені в Акті №1, на підставі якого прийнято оскаржуване розпорядження, не ґрунтується на будь-яких нормативно-правових актах, та фактично є особистими припущеннями членів комісії, які крім того, ще й спростовуються дослідженими судом доказами. Відповідно до ст.57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України). Всупереч вимогам ст.10, 60 ЦПК України відповідачем не надано і беззаперечних доказів прямої дійсної шкоди завданої підприємству в наслідок виплати премій 12 працівникам підприємства в період з січня по жовтень 2015 року, оскільки розрахунок обсягу такої шкоди відповідачем взагалі не наведено, та суду під час розгляду справи не надано. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що відповідач накладаючи на [PERSON] матеріальне стягнення не довів належними доказами як наявності прямої дійсної шкоди заподіяної підприємству, так і наявність в діях [PERSON] будь-якого порушення покладених на неї трудових обовязків, в наслідок чого спричинено відповідну матеріальну шкоду, тому позов [PERSON] має бути задоволений. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений при зверненні до суду в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved