Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

До Артемівського міськрайонного суду надійшла позовні заява [PERSON] до [PERSON] , в якій вона просить просить стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь суму боргу за договором позики від 17.10.2019 р. в розмірі 116850 гривень 00 копійок. Позовна заява обґрунтована тим, що 17 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір позики, за яким відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США (п`ять тисяч доларів США), що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики, а саме 17 жовтня 2019 року становить 124150 грн. 00 копійок (5000 дол. США (сума позики)*24,83 (за 1 дол. США) = 124150 грн.) і зобов`язалась повернути їх до 06 грудня 2019 року. Вказані обставини підтверджуються розпискою, власноруч написаною відповідачем. Незважаючи на досягнуту домовленість відповідач взяті на себе зобов`язання так і не виконав. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням як найшвидше повернути борг та намагалася вирішити конфлікт що виник. Проте відповідач безвідповідально намагалася уникнути повного виконання покладених на неї зобов`язань. 30.01.2020 року відповідач зменшила борг на суму 25050,00 грн., шляхом передачі грошових коштів позивачу в готівковій формі. З цієї підстави позивач просить змінити позовні вимоги та стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 17.10.2019 р. в розмірі 91800,00 грн. Окрім як в судовому порядку вирішити даний спір неможливо, позивач вимушена була звернутися до суду із дійсним позовом. 19 лютого 2020 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про зменшення розміру позовних вимог та просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 91800,00 грн., оскільки відповідач зменшив борг та передав їй грошові кошти в розмірі 25050,00 грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала суду заяву про визнання уточнених позовних вимог в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутністю. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.\~\~ Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що згідно з розпискою від 17 жовтня 2019 року [PERSON] , [INFO] взяла в борг гроші у [PERSON] , [INFO] , в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів, які зобов`язується повернути в строк до 06.12.2019 року включно (а.с.20). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. \~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Для того щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 Цивільного кодексу України). За змістом статті 526 Цивільного кодексу України належне виконання зобов`язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами. Частина перша статті 510 Цивільного кодексу України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У частині 1 ст. 527 Цивільного кодексу України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 2 ст. 527 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами. Встановлюючи справжню правову природу укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про укладення договору позики, оскільки договір містить зазначення, що відповідач отримав позику, зазначена дата отримання коштів, а також дата повернення грошових коштів. Відтак [PERSON] не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів за розпискою від 17 жовтня 2019 року. Станом на день подання позовної заяви заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить 116850,00 грн. (5000 дол. США (сума позики)* 23,37 грн. (за 1 дол. США) = 116850,00 грн.) (а.с.6). З врахування сплати відповідачем частини боргу у розмірі 25050,00 грн., сума боргу перед позивачем становить 91800,00 грн. Всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики та на підставі викладеного, вважає, що [PERSON] не виконала умов договору позики від 17.10.2019 року і до даного часу не виконує його умови, тому позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч.1\~ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, ч.3\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»\~з наступними змінами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved