Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

в травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником вищевказаного житлового будинку. В даному будинку з 27.07.2006 року зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , а також з 21.05.2009 року - відповідач [PERSON] , які не є членами сім`ї його власника. За місцем реєстрації останні не проживають, проте не бажають добровільно знятися з реєстраційного обліку. Разом з тим, реєстрація відповідачів у даному будинку створює незручності власнику житла щодо користування та розпорядження своєю власністю. Зазначені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судом, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення. Про причину неявки суду не повідомили. Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився, надав пояснення щодо позову, за змістом яких вирішення справи залишив на розсуд суду, розгляд справи просив проводити без його участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач у своїй заяві проти цього не заперечував. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 02.04.2019 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Кучеровою Г.А. (а.с.4-6). В даному будинку з 27.07.2006 року зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , а також з 21.05.2009 року - відповідач [PERSON] , які не є членами сім`ї власника житла. Проте, за місцем реєстрації останні не проживають ( [PERSON] з 2008 року, [PERSON] з 2014 року, [PERSON] з 2019 року), участі в витратах на утримання будинку не приймають, комунальні послуги не сплачують, проте не знялися з реєстраційного обліку (а.с. 9-12, 13, 14). Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди в здійсненні права розпорядження власним майном та встановлюється обов`язок сплачувати додаткові витрати на оплату комунальних послуг. При цьому, матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин їх не проживання в будинку, зокрема створення їм будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом. Так, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі і в порядку, передбачених законом. Оскільки відповідачі не є членами сім`ї власника житла, відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Проте вказана глава не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі. Положення Житлового кодексу України дають підстави вважати, що норми глави 2 розділу III цього Кодексу (користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в гл. 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами гл. 6 і застосування до цих норм гл. 2 не суперечить їх змісту. З положень глави 6 ЖК України, зокрема ст. 163 ЖК України, вбачається можливість застосування до цих правовідносин деяких положень глави 2 ЖК України, зокрема ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки це не буде суперечити закону. Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1і5 частини третьої і частиною четвертою статті 71цього Кодексу. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В той же час, згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. За такого, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved