Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В червні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що з 01.06.1996 року по 26.05.1999 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В 2007 році вони уклали шлюб повторно. В період шлюбу за час спільного проживання подружжям було придбано жилий будинок [ADDRESS]. Оскільки згода про добровільний поділ спірного майна між сторонами не досягнута, позивачка, враховуючи рівність часток подружжя, просила поділити спільне майно, визнавши за нею право власності на ? частку обумовленого будинку. В процесі розгляду справи відповідач [PERSON] надав суду зустрічний позов до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому зазначав, що за час сумісного проживання з позивачкою у них окрім спільно набутого майна виникли сумісні зобов'язання по поверненню боргів на користь третіх осіб, які також підлягають розподілу між подружжям на загальних підставах. Зокрема, 14.06.2012 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі - продажу сільськогосподарської продукції на загальну суму 367 500 грн. 00 коп. з відстроченням платежу до 25.08.2013 року. Обумовлена продукція була використана сторонами для відгодівлі свиней та худоби, кошти від продажу яких витрачалися на нужди сім'ї. В порядку виконання умов даного договору відповідач сплатив [PERSON] 250 000 грн.00 коп. Решта коштів у розмірі 117 500 грн. 00 коп. була стягнута з відповідача на користь продавця відповідно до рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.02.2014 року. Посилаючись на наведені обставини відповідач просив розподілити в рівних частках (по 1/2 частці за кожним) між ним та позивачкою зобов`язання за вищевказаним рішенням суду. Крім того, з метою виконання обумовленого зобов'язання, відповідач був змушений продати належні йому транспортні засоби, кошти в реалізації яких в розмірі 80 000 грн. 00 коп. він передав [PERSON] За таких підстав та враховуючи те, що за рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.03.2014 року позивачка отримала компенсацію ? частини вартості транспортних засобів в розмірі 39 908 грн. 00 коп., відповідач просив стягнути з позивачки 40 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 24.06.2014 року зустрічна позовна заява була об'єднана в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні позивачка, її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. При цьому, звертали увагу суду на відсутність згоди позивачки на укладення з [PERSON] договору купівлі - продажу зернових культур на загальну суму 367 000 грн. 00 коп., а також недоведеність [PERSON] факту укладення даного договору та використання майна одержаного за ним в інтересах сім'ї. Відповідач, його представник в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], а також підтримали в повному обсязі зустрічні вимоги, надавши аналогічні викладеним у позові пояснення. Представник третьої особи без самостійних вимог у судовому засіданні зазначала, що є підстави для задоволення вимог [PERSON] про поділ майна подружжя. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.06.1996 року по 26.05.1999 року. 03.03.2007 року шлюб між сторонами зареєстровано повторно. В період шлюбу, а саме 19.11.1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу, відповідно до якого відповідач придбав у власність жилий будинок [ADDRESS]. Обумовлений договір зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Віконт - Т» за № 851. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.02.2014 року даний договір купівлі - продажу визнано дійсним. Оскільки спірне майно набуте одним з подружжя в 1997 році, питання щодо його правового статусу регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року (чинного на час придбання майна). Так, згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова Пленуму) зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом. Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Встановлені судом обставини вказують на те, що жилий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, тому, враховуючи рівність часток подружжя, позивачка має право на ? частку цього майна, що вказує на обґрунтованість вимог [PERSON], які підлягають задоволенню. Що стосується зустрічного позову, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя також гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за договором, що укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї (ч.3 ст. 61 СК України). При цьому, такий договір створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК України). Отже, виходячи з наведеного слідує, що для виникнення в обох з подружжя цивільних прав за договором, укладеним одним з подружжя, необхідним є лише сам факт укладення договору в інтересах сім'ї. Проте, для виникнення цивільних обов'язків вимагається крім зазначеного вище, ще і використання майна, одержаного за договором, в інтересах сім'ї. Тобто лише в разі підтвердження всіх цих обставин у другого з подружжя виникає обов'язок по виконанню зобов'язань разом з іншим. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором купівлі - продажу сільськогосподарської продукції від 14.06.2012 року в розмірі 117 500 грн. 00 коп. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, фактичні дані (докази), які мають значення для вирішення справи, встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, показань свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, відповідачем не надано об'єктивних доказів, які б достовірно свідчили про те, що вищевказаний договір купівлі - продажу був укладений в інтересах сім'ї та одержане за ним було використано на її потреби. Сам по собі факт наявності у сторін по справі свиней, худоби не є таким доказом, який беззаперечно б підтверджував використання отриманої за договором продукції саме на їх утримання, а також те, що сторони не мали власних коштів та засобів для утримання тварин. Таким чином, оскільки не знайшли свого підтвердження відповідними доказами зазначені відповідачем обставини, а також за відсутності у письмовій формі згоди позивачки на укладення обумовленого договору купівлі - продажу (висновок викладений Верховним Судом України в правових позиціях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України у справі № 163цс12), позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належать до стягнення понесені останньою витрати, визначені ст. 79 ЦПК України як судові, в розмірі 1 213 грн. 92 коп. (500 грн. 00 коп. - правова допомога, 713 грн. 92 коп. - судовий збір).

Outcome: approved