Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Головний лікар КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Кухар А.К. звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричної лікарні, який 3 січня 2018 року о 12 годині 10 хвилин був госпіталізований до КЗ ЧОПЛ згідно направлення лікаря - психіатра Уманської ЦРЛ Басихіна М.М. з ознаками тяжкого психічного розладу. 3 січня 2018 року о 12 годині 10 хвилин був оглянутий лікарем психіатром Кульбіцькою Н.В., яка підтвердила висновок про необхідність його госпіталізації. 17 січня 2018 року о 12 годині 30 хвилин, після відкликання згоди на подальше лікування, був оглянутий заступником головного лікаря, завідуючим 12 відділення [PERSON], лікарем - психіатром [PERSON], які підтвердили про необхідність продовження лікування [PERSON] в психіатричному стаціонарі. Представник заявника, лікар - психіатр КЗ ЧОПЛ [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що хворий виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді шизофренії параноїдної з безперервно-прогредієнтним типом перебігу, афективно-маячним синдромом з наростаючим психопатоподібним дефектом. Просив заяву задовольнити. Також вказав, що [PERSON] страждає на психічні розлади з 2002 року, проходить 23 лікування, має 2 групу інвалідності безтерміново з 2011 року, перебуває на обліку в лікаря - психіатра Уманської ЦРЛ з 2002 року та зазначив, що [PERSON] має лікуватися для підтримки свого здоров'я. Прокурор заяву про госпіталізацію просив задовольнити. [PERSON] просив в задоволенні заяви відмовити, оскільки вважає, що може лікуватися без госпіталізації. Однак зазначив, що дійсно хворіє та проведене лікування йому допомогає. Суд вислухавши пояснення учасників процесу, прокурора, представника заявника, [PERSON], вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.3 ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року №1489-III особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Отже, для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу необхідна наявність трьох складових: якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. [PERSON] був доставлений до комунального закладу ЧОПЛ 3 січня 2018 року згідно направлення лікаря - психіатра Уманської ЦРЛ Басихіна М.М. з ознаками тяжкого психічного розладу. Згідно з висновком ЛКК КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», а саме заступника головного лікаря [PERSON], завідуючого 12 відділенням [PERSON], лікаря-психіатра [PERSON], [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді шизофренії параноїдної з безперервно-прогредієнтним типом перебігу, афективно-маячним синдромом з наростаючим психопатоподібним дефектом та вчиняє дії що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, потребує госпіталізації та стаціонарного лікування (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має встановлену 2 групу інвалідності безтерміново з 2011 року, перебуває на обліку у лікаря - психіатра, проходить 23 лікування у психіатричному закладі, крім того, сам [PERSON] зазначив, що він хворий, а призначене лікування в умовах психіатричної лікарні йому допомогає. Отже, з врахуванням вищевказаного суд вважає, що заява головного лікаря КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved