Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

в травні 2017 року позивач, [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що 02.03.2015 року між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого остання взяла у борг 127 871 гривень. На підтвердження одержання вказаної суми [PERSON] було надано розписку від 02.03.2015 року, у якій вона зобов'язалася повернути зазначену суму до 02.03.2017 року, проте станом на сьогоднішній день гроші не були повернуті. У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 02.03.2015 року у розмірі 127 871 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, заздалегідь подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, на виконання вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, у зв'язку з чим зі згоди позивача та на підставі ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що 02 березня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики (розписка) відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 127 871 гривень та зобов'язалася повернути до 02 березня 2017 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України,- за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Так, Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 р. зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Надана позивачем, як доказ укладеного договору, письмова розписка свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі. Даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ, який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Враховуючи, що позичальник, відповідачка [PERSON], не виконала свого зобов'язання та не повернула позикодавцю, позивачці [PERSON], у строк до 02.03.2017 року, позику у розмірі 127 871 гривень, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно до ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved