Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , стягнути з відповідача на користь КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки всіх видів її доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до його повноліття. Крім того, просив закріпити проживання за малолітнім [PERSON] на житловій площі за адресою: [ADDRESS] , до його повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до сина, не піклується про стан його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не бере участі у підготовці дитини до самостійного життя. Відомості про батька малолітнього [PERSON] записані у свідоцтво про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Немишлянському району, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах з 13.03.2019 року. До травня 2018 року малолітній [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , та перебував на обліку Служби у справах дітей по Московському району, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах з 22.12.2017 року. Підставою для постановки дитини на облік стало те, що мати у стані алкогольного сп`яніння систематично скоювала фізичне та психологічне насильство над дитиною, не доглядала сина, не годувала, не займалась його вихованням, лікуванням. Малолітній часто залишався вдома без нагляду дорослих. У результаті безвідповідального ставлення матері до долі дитини, 23.08.2018 року малолітнього [PERSON] забрав за своїм місцем проживання його старший брат [PERSON] . У зв`язку із тим, що малолітній залишився без батьківського піклування, наказом Служби у справах дітей по Московському району малолітній [PERSON] був тимчасово влаштований в сім`ю родичів, а саме - в сім`ю старшого брата. Оскільки ані старший брат малолітнього [PERSON] , ані його старша сестра [PERSON] , не виявили бажання встановити над малолітнім [PERSON] опіку, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 11.04.2018 року № 223 його було негайно відібрано від матері [PERSON] та 15.05.2018 року за клопотанням Служби у справах дітей по Московському району його було влаштовано на виховання до Комунального закладу соціального захисту дітей «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» міста Харкова» Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Службою у справах дітей по Московському району було направлено до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , проте у задоволенні позову було відмовлено. 11.03.2019 року малолітній [PERSON] був повернутий на виховання та спільне проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та поставлений на облік Служби у справах дітей по Московському району, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах з метою здійснення контролю за утриманням та вихованням дитини. Проте, незважаючи на це, [PERSON] продовжує зловживати алкоголем, не працює, жорстоко поводиться з дитиною, у зв`язку із чим 22.08.2019 року [PERSON] , згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину на її доставку, був вилучений із родини та машиною швидкої допомоги доставлений до педіатричного відділення КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16». 24.12.2019 року [PERSON] був влаштований на виховання до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації, де на сьогодні перебуває на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини у лікувальному закладі та у закладі соціального захисту для дітей, [PERSON] жодного разу сина не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась станом його здоров`я, не намагалась повернути дитину додому. У зв`язку із тим, що відповідач свідомо не займається вихованням дитини, байдуже ставиться до сина, не піклується про стан його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не бере участі у підготовці дитини до самостійного життя, позивач змушений звернутися до суду. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Голубова О.С. у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, у останнє судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Малолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що мати не займається його вихованням, вживає алкоголь, жорстоко поводиться з ним, тому він не заперечує проти задоволення позову. Проте, також зазначив, що за час його перебування у закладі соціального захисту для дітей його мати [PERSON] кожен день телефонувала йому на його особистий телефон, цікавилась його справами. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що вона не зловживає алкогольними напоями, має проблеми зі здоров`ям, періодично проходить лікування, працювала у шкільній їдальні, проте звільнилась за своїм бажанням. На теперішній час влаштувалась на роботу та бажає піклуватися про дитину, бажає, щоб дитина повернулась додому. Спілкується з дитиною щодня по телефону. Зазначила, що приходила до сина у лікарню та приносила продукти харчування, коли він хворів, проте її не пустили до нього, оскільки був карантин. У них були конфлікти, знаходячись у емоційному стані, вона його вдарила та на його шиї залишилась подряпина, проте це не привід позбавляти її батьківських прав. 04.03.2021 року через канцелярію суду представником Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Голубовою О.С. була надана заява [PERSON] про те, що остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати без її участі. Представник КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації Петріщева Н.М. у судовому засіданні пояснила, що мати [PERSON] не відвідує дитину, з 20.03.2020 року встановлений карантин, проте до цьго часу вона також не відвідувала його, регулярно спілкується з ним по телефону. У останнє судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та старшою сестрою [PERSON] , пояснила, що її мати приблизно 15 років періодично, приблизно раз на місяць протягом 3-4 днів, зловживає алкогольними напоями, має проблеми з працевлаштуванням. Знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, ображає та знущається над малолітнім [PERSON] , її теж колись била, проте на теперішній час свідок проживає окремо від матері. Пояснила, що коли [PERSON] потрапив до лікарні, до матері не могли додзвонитися, тому подзвонили їй, в результаті чого вона забрала брата з лікарні, за що мати сильно кричала на брата. Крім того, її брат має проблеми зі здров`ям, за що мати на нього також свариться. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення сторін по справі, третю особу та свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України № 00019947570 від 13.04.2018 року вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] , відомості про якого внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Наказом в.о. начальника Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей № 2-28 від 13.03.2019 року малолітнього [PERSON] взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, у якій батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно характеристики, наданої Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 38 Харківської міської ради Харківської області, № 02-29/312 від 19.08.2019 року, [PERSON] , 2009 року народження, навчався у ХЗОШ № 38 з 12.03.2019 року з 4-го класу, проживає у неповній родині разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , під час навчання проявив себе як дисциплінований та старанний, який прагне отримати міцні та глибокі знання. Відзначається відповідним рівнем загальної культури, завжди знаходить спільну мову з однолітками, з повагою ставиться до дорослих. Скромний, веселий, активний, доброзичливий, товариський, стриманий, врівноважений, дисциплінований, працелюбний, самостійний. Молодшу школу закінчив на середньому та вище середнього рівнях навчальних досягнень, переведений до 5-В класу. Мати, [PERSON] , під час навчання сина у закладі освіти приділяла увагу, цікавилась його справами, контролювала навчання. З повідомлення КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» Харківської міської ради № 1170 від 19.08.2019 року вбачається, що адміністрація КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» Харківської міської ради повідомляє Службу у справах дітей по Немишляському району Департаменту служб у справах дітей ХМР про ймовірне насильство в сім`ї, оскільки 18.08.2019 року до травматологічного відділення дитячого лікувального закладу бригадою швидкої допомоги у супроводі старшої сестри була доставлена дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина оглянута лікарем ортопедом-травматологом дитячим, встановлений діагноз: подряпана гематома верхньої третини правого передпліччя. Зі слів дитини травма триденної давнини, травма отримана під час сварки з мамою, під час якої мама вдарила дитину кулаком. Згідно акту обстеження умов проживання від 22.08.2019 року, на підставі рапорту поліції від 18.08.2019 року було обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та виявлено, що житло розміщене на 2 поверсі п`ятиповерхового будинку, квартира готельного типу, складається з 1 кімнати, санітарний стан житла незадовільний, у помешканні не прибрано, мати дитини [PERSON] знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Квартира (кімната) обладнана побутовою технікою, холодильником, мікрохвильовою піччю, скрізь розкидані невипрані речі. Дитина має власне спальне місце (диван), стіл для занять. Дитина до матері йти не хоче, боїться. Мати зловживає алкогольними напоями, ображає сина, дитина відмовляється жити з матір`ю. Для виховання та розвиту дитини матір`ю не створено умов. Крім того, 22.08.2019 року був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. 24.12.2019 року малолітнього [PERSON] було прийнято до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації, що підтверджується актом прийому дитини від 24.12.2019 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року Департаменту служб у справах дітей ХМР було відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Незважаючи на це, згідно висновку Департаменту служб у справах дітей № 215 від 18.03.2020 року, мати дитини, [PERSON] , вихованням [PERSON] не займається, матеріально не утримує, зловживає спиртними напоями, малолітній часто залишався вдома без нагляду дорослих. 22.08.2019 року [PERSON] , згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину на її доставку, був вилучений із родини та машиною швидкої допомоги доставлений до педіатричного відділення КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16». 24.12.2019 року [PERSON] був влаштований на виховання до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації, де на сьогодні перебуває на повному державному забезпеченні. За час перебування дитини у лікувальному закладі та у закладі соціального захисту для дітей, [PERSON] жодного разу сина не відвідувала, не телефонувала, не цікавилась станом його здоров`я, не намагалась повернути дитину додому. Департамент служб у справах дітей ХМР, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Крім того, згідно листа КНП ХОР «Обласний дитячий психоневрологічний санаторій №2» № 14 від 15.01.2021 року, дитина [PERSON] перебував у санаторії в період з 01.10.2019 року по 24.12.2019 року, за весь період перебування в закладі мати дитини [PERSON] жодного разу його не провідувала. Згідно повідомлення КНП ХОР «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» № 90 від 20.01.2021 року, дитина [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні № 6 КНП ХОР «ОДІКЛ» з 18.02.2020 року по 24.02..2020 року та з 09.03.2020 року по 20.03.2020 року. В історіях хвороби інформацію щодо відвідування дитини батьками не зафіксовано. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. При цьому, судам акцентовано увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу. Частина 6 ст. 19 СК України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Заперечуючи проти позбавлення батьківських прав, відповідач [PERSON] зазначила, що приділяла достатню увагу дитині, проте вона має проблеми зі здоров`ям та надала суду довідку про те, що з 13.10.2019 року по 21.10.2019 року вона перебувала на лікуванні у стаціонарі у КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» ХМР. Також з довідки вбачається, що [PERSON] 13.10.2019 року була доставлена в приймальне відділення МКБЛ № 17 та з огляду на тяжкість загального стану була госпіталізована у відділення реанімації. Повний діагноз: ІХС, хронічна ревматична хвороба серця (анамнестично), атеросклеротичний кардіосклероз в сумісності з недостатністю матріального клапану 2-3 ст., недостатністю трикуспідального клапану 3 ст., фібриляція передсердець, постійна форма, тахістологічний варіант, склероз аорти. HAS-BLED-1 б. CHA2DS2-VASc-1 б. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст. Гипертензивне серце (ГМЛШ, ДЛП). СН ІІ Б, ІІІ ФК зі зниженою систолічною функцією ЛШ (ФВ-43%). Ризик дуже високий. Кардіальна печінка. ЖКХ. Трофічні виразки лівої гомілки. Також, 18.02.2021 року було проведено повторне обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та складено акт про те, що санітарний стан житла задовільний, в кімнаті чисто, всі комунікації працюють, помешкання обладнане, є побутова техніка (холодильник, телевізор). В кімнаті є окреме спальне місце для дитини та стіл для занять. Для виховання та розвитку дитини в помешканні є умови. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] створила належні умови для повернення дитини за місцем свого фактичного мешкання. Крім того, сам малолітній [PERSON] у судовому засіданні зазначав, що мати [PERSON] постійно телефонує йому, бажає з ним спілкуватись, цікавиться його життям. Таким чином, зазначені обставини свідчать про відсутність ознак абсолютного нехтування відповідачем та її повного самоусунення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина. Разом з тим, встановлені в судовому засіданні обставини у своїй сукупності об`єктивно свідчать про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, поганий стан здоров`я відповідача та періодичне зловживання алкогольними напоями, що підтверджується поясненнями свідків, зазначене перешкоджає відповідачу піклуватися про дитину. Проте, судом встановлена наявність бажання на даному етапі у матері налагодити відносини з сином та забезпечити останнього належним вихованням. Суд також приймає до уваги, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштована, будь-яких доказів щодо її можливості матеріального забезпечення дитини у разі продовження проживання сина разом з нею суду не надано. Також, допитані у судовому засідані неповнолітній [PERSON] та [PERSON] повідомили, що відповідач перідично зловживає алкогольними напоями, жорстоко поводиться з сином, не піклується про нього, тому за відсутності змін у житті відповідача, залишення дитини разом з нею є небезпечним для його здоров`я та виховання. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.09.2019 року по справі №464/7647/17. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що залишення дитини з матір`ю в даному випадку є небезпечним для її здоров`я і морального виховання, що згідно ст.ст. 170, 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України є підставою для відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, такий спосіб захисту прав дитини найбільше відповідає інтересам малолітнього [PERSON] в даному випадку. Вирішуючи питання про відібрання дитини у відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 170 СК України, аналізу п.18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, згідно яких у разі відібрання дитини, дитина передається органам опіки та піклування, якщо цього потребують її інтереси, при цьому суд не повинен визначати конкретний заклад, куди передавати дитину. Крім того, суд приходить до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідача та перебування дитини у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати її інтересам і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дитиною, та не позбавить відповідача права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, враховуючи, що дитина перебуває у відповідному закладі Органу опіки та піклування і не перебуває на утриманні відповідача, з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до його повноліття. Щодо порядку сплати аліментів, то частиною третьою статті 193 СК України встановлено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав передбачає передання дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування її під сімейну форму опіки чи у відповідний дитячий заклад. Тобто, на позивача покладено обов`язок по подальшому влаштуванню дитини, який підлягає виконанню безпосередньо позивачем після набрання даним судовим рішенням законної сили. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на дитину має відбуватись шляхом перерахування коштів на особистий рахунок малолітнього [PERSON] , який підлягає відкриттю у відділенні Державного ощадного банку України. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, шляхом відібрання малолітнього [PERSON] від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передання органу опіки і піклування для подальшого влаштування, а також стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів її доходів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до його повноліття, з урахуванням вищевикладених обставин. Щодо вимоги про закріплення проживання за малолітнім [PERSON] , [INFO] , на житловій площі за адресою: [ADDRESS] , до його повноліття суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що судом позов задовольняється частково, [PERSON] не позбавляється батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , тому питання про закріплення місця проживання за малолітнім не вирішується. Таким чином, у задоволенні вимоги про закріплення проживання за малолітнім [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial