Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 03.05.2017 року на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми на відсоток від доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, із врахуванням індексу інфляції, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що із 24.12.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/9069/15-ц. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 03.05.2017 року, було вирішено стягувати із відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., щомісяця. Позивач вказує, що аліменти, які стягуються із відповідача в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину недостатньо для матеріального утримання спільного сина сторін, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідач ніяким чином не бере участі в утриманні та вихованні дитини, та постійно затримує виплату аліментів, хоча є здоровою та працездатною людиною. Відповідач працює, є фізичною особою підприємцем, та співвласником ТОВ «КОМЗ». З огляду на викладене, а також в зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо зміни розміру аліментів на утримання сина, значним покращенням матеріального стану відповідача, та наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти в частці від доходів, а тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відповідач з клопотаннями також до суду не звертався. Відзив на позов до суду не подав. З огляду на викладене, суд вважає можливими розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що із 24.12.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2015 року у справі № 752/9069/15-ц. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 03.05.2017 року у справі № 367/889/17-ц, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти в розмірі 2000,00 грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття. Доказів на підтвердження наявності заборгованості зі сплати аліментів за вказаним рішенням суду матеріали справи не містять. Із наданих суду доказів було встановлено, що спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю - позивачем у справі, та є учнем загальноосвітньої школи 1-3 ступеня. Крім того, доказів того, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, засновником товариства, та його матеріальний стан покращився, про що позивачем було зазначено в позові, матеріали справи також не містять. Пред`являючи позов, стороною позивача було вказано, що відповідач є здоровою працездатною особою, є фізичною особою-підприємцем, засновником товариства, його матеріальний стан значно покращився, а тому відповідач має можливість сплачувати аліменти в частці від заробітку, та позивач вважає, що наявні підстави для зміни розміру стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цимКодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що стороною позивача не надано доказів того, що обставини щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини змінилися з часу рішення суду про встановлення аліментів в твердій грошовій сумі, позивачем не доведено погіршення її матеріального чи сімейного становища, та/або покращення матеріального становища відповідача, які б поза розумним сумнівом свідчили про необхідність зміни розміру раніше присуджених аліментів. Твердження позивача про те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, засновником товариства та має змогу сплачувати аліменти в частці від заробітку, суд відкидає, оскільки, ці твердження належними доказами не підтверджено, а також слід вказати про те, що законодавець не пов`язує працездатність платника аліментів та його можливість сплачувати аліменти із підставами для зміни розміру стягнення аліментів, а відтак наведені твердження сторони позивача є хибними. Слід також зазначити про те, що з тексту позову та доданих до нього документів не вбачається наявність достатніх обставин, які в силу закону можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, а пред`явлення позову, на переконання суду, є бажанням позивача отримувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлені судом в 2017 році, рішення якого стороною позивача не оскаржувалось. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, та їх взаємний зв`язок, суд вважає, що доводи позову не ґрунтуються на законі, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та достатніх обставин, з якими закон пов`язує можливість зміни розміру стягнення аліментів в даному спорі, не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed