Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

В травні 2012 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним мотивуючи тим, що з 29.04.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. До цього, з 01.09.2010 року проживали в не незареєстрованому шлюбі. З 08.07.2008 року чоловіку встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням. В кінці грудня 2008року чоловік перебував в третій міській лікарні на стаціонарному лікуванні, з діагнозом ДЕ ІІ ст., декомпенсація, гіпертонічна хвороба, ГПМК від 16.02.2008 року в басейні ЯМС у відновлюючий період, виражений парез правої руки, елегія кисті, помірний парез правої ноги, стан після епіприпадку. Загалом чоловік хворів з лютого 2008 року, так як переніс ГПМК зі слабкістю в правих кінцівках і порушенням мови і в третій міській лікарні лікувався в період з 2008року по 2009 рік, що підтверджується відповідними епікризами. За весь період сімейних відносин включаючи і період громадського шлюбу лікування проводилось за спільні кошти. 15.12.2011 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру № 3 по вулиці Червоногвардійській в м. Кіровограді та квартиру № 4 за цією ж адресою, які належали на праві власності померлому. Після звернення до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори зясувалось, що покійний чоловік склав заповіт на випадок своєї смерті і все своє майно заповів племіннику [PERSON] Вказує, що відносини між покійним чоловіком і [PERSON] були недобрими. Причиною таких відносин, як пояснював чоловік, було те що [PERSON] постійно казав, що вона як дружина йому не потрібна, вони самі будуть його доглядати. Тому, покійний чоловік не міг скласти заповіт. У звязку з такими відносинами і тим, що внаслідок хвороби та часткового паралічу чоловік не міг підписати заповіт від 20.02.2009 року просить визнати заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позові. 05.07.2016 року уточнила вимога та просила визнати заповіт [PERSON], посвідчений Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою на користь [PERSON] від 20.02.2009 року недійсним, таким, що суперечить дісному волевиявленню [PERSON] Пояснила, що з 01.09.2010 року вона і [PERSON] проживали однією сім»єю, а 29.04.2011 року зареєстрували шлюб. До цього з 1985-1991 років були просто знайомими і до 01.09.2010 року не спілкувались. З 2011 року стан [PERSON] покращився, він став малювати, сам ходив до магазину. Стан його здоров»я був поганим після смерті матері, він був у подавленому, тяжкому і безпорадному стані, не міг ходити, мав інвалідність. [PERSON] не приходив до них і чоловік ні разу не говорив про те, що склав заповіт. Стан здоров»я чоловіка покращився з 2011 року, що підтверджується експертизою, а тому заповіт від 2009 року є недійсним. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснили суду, що [PERSON] є племінником померлого. Справа тривалий час розглядається, проведено ряд експертиз і висновок експертів № 41 щодо стану здоров»я [PERSON] спростовано іншими експертизами. На момент складення заповіту, як і на момент одруження [PERSON] міг розуміти значення своїх дій. В заповіті від 20.02.2009 року підпис виконано ним, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлена, причини неявки не сповістила. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, спеціаліста Кіровоградської обласної психіатричної лікарні [PERSON] та дослідивши матеріали справи , суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Відповідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Крім того, згідно ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом зясовано, що [PERSON] мав у власності квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.10.2009 року за реєстровим № 1-2013 виданим Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою та квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2005 року, який був посвідчений Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою. Судом встановлено, що заповітом від 20.02.2009 року [PERSON], [INFO], діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений нотаріусом з приписами цивільного законодавства, на випадок його смерті зробив таке розпорядження усі права та обовязки, які йому належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе інше майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав [PERSON], [INFO]. 29.04.2011 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії 1-ОЛ № 050881, актовий запис № 160. Помер [PERSON] 15.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 144520, актовий запис № 3108 від 16.12.2011 року. В первісному позові позивачем ставляться вимоги про визнання вищевказаного заповіту недійсним, оскільки померлий його не підписував. Згідно висновку експерта № 480 судово-почеркознавчої експертизи від 27.05.2013 року, рукописні записи в заповіті [PERSON] від 20.02.2009 року «цей заповіт прочитаний мною [PERSON] вголос [PERSON] «, які містяться під друкованим текстом та в графі «Підпис:__» виконані самим [PERSON] під впливом «збиваючих» факторів природного: зовнішнього характеру письмо не призвичаєною для нього рукою /лівою/; внутрішнього фактору хвороби, повязані з порушенням письмово рухових функцій. Уточнивши позовні вимоги позивач просить визнати заповіт від 20.02.2009 року недійсним та зазначає на наявність у [PERSON] психічного захворювання з посиланням на вимоги ч.1 ст. 225 ЦК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за заповітом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного необхідно розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно ч.1 ст.225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину встановлюється на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину (правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду України № 6-131цс14 від 17.09.2014 року та № 6-9цс12 від 29.02.2012 року). Як встановлено в судовому засіданні, і на даний висновок посилається позивач, [PERSON] був інвалідом першої групи за загальним захворюванням, діагноз МСЕК: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня за ішемічним типом в басейні ЯМС, ГПМК (інсульт), Декомпенсація, гіпертонічна хвороба, виражений парез правої руки, елегія кисті, виражений парез правої ноги з порушенням функції ходи (висновок МСЕК від 08.07.2008 року). У зв»язку з указаним діагнозом [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікування для проведення планової реабілітації підтримуючої терапії, зокрема в період з 29.12.2008 року по 08.01.2009 року. За висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 41 від 31.01.2014 року Кіровоградської обласної психіатричної лікарні у заповідача внаслідок перенесеного інсульту розвинулась судинна деменція, моторна та амнестична афазій, змінився почерк, порушилася спроможність до суджень, утруднення нових понять, аналізу; виникли епізоди порушення свідомості, епілептиформні пароксизми, знизилась пам»ять на минулі події, слабоумство розвинулось хронічно, прогредієнтно. Експерти прийшли до висновку про те, що [PERSON] на момент посвідчення заповіту страждав на дисциркуляторну енцефалопатію ІІ-ІІІ ступеня (гіпертонічного, атеросклеротичного ґенезу) в виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі деменції (недоумства) внаслідок перенесеного інсульту (16 лютого 2008 року), тому 20 лютого 2009 року за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с. 250). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.06.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора про визнання шлюбу недійсним встановлено, що матеріали справи містять акт № 493 від 30.09.2014 року, складений експертами Кіровоградської обласної психіатричної лікарні, яким встановлено, що на момент укладення шлюбу 29.04.2011 року з врахуванням висновку судово-психіатричної експертизи № 41 [PERSON] страждав на дисциркулятору енцефалопатію ІІ-ІІІ (гіпертонічного, атеросклеротичного ґенезу) і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у формі деменції (недоумства) внаслідок перенесеного ішемічного інсульту (16.02.2008 року), тому [PERSON] за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними. Такий висновок ґрунтується на тому, що у 2008-2009 роках лікарем-невропатологом [PERSON] було встановлено діагноз: [PERSON] ст., церебросклероз. 31.01.2014 року була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза № 41 з висновком, що на момент складення заповіту 20.02.2009 року [PERSON] виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі деменції (недоумства), тому не міг в той час розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. Актом повторної посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 290 від 08.04.2015 року, складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, встановлено, що: 1. У момент укладення шлюбу 29.04.2011 року [PERSON] виявляв ознаки хронічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом (F 06.0, згідно МКХ -10); за своїм психічним станом у момент укладення шлюбу 29.09.2011 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними; 2. [PERSON], [INFO] у момент укладення шлюбу 29.04.2011 року за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ним. Такий висновок обґрунтований тим, що в наявній медичній документації, зокрема із (МКАХ № 190225; МКСХ № 4490/1124; акту огляду МСЕК у МЕС) відомо, що після укладення шлюбу, при неодноразовому огляді лікарів-терапевтів та невропатологів в амбулаторному та стаціонарному режимі, сумніві щодо психічної спроможності під експертного не виникало. При спостереженні описувалась наявність церебрастенічної симптоматики (запаморочення, головний біль, загальна слабкість) на тлі неврологічних розладів, проте зазначалось про позитивну динаміку в неврологічному стані під експертного. Під час повторного проходження МСЕК у серпні 2011 року був визнаний інвалідом І Б групи, що свідчить про позитивну динаміку в перебігу основного захворювання в під експертного. Враховуючи викладене, на підставі доказів які маються у справі, колегія суддів вважає, що суд дав належну оцінку зазначеним актам судово-психіатричних експертиз, врахував, що в акті від 21.01.2014 року не досліджувались покази свідків, а мотивувальна частина акту носить чисто теоретичний характер перебігу дисциркуляторної енцефалопатії та відсутній аналіз фактичного стану здоров»я заповідача. Колегія судді прийшла до висновку, що акт повторної експертизи № 290 від 08.04.2015 року є повним. Обґрунтованим, зробленим на підставі дослідження цивільної справи, всіх медичних документів, показаннях свідків та не суперечить іншим матеріалам справи… Даних щодо наявності у під експертного хронічного психічного захворювання у формі деменції (недоумства) експертами не встановлено. Саме встановлення цих обставин були підставою для зупинення провадження у даній справі, а тому суд приймає їх як встановлені та не оспорені сторонами по справі. Спеціаліст [PERSON], який працює завідуючим відділення Кіровоградської обласної психіатричної лікарні та допитаний в судовому засіданні, пояснив, що захворювання [PERSON] зазвичай приводить до психічного розладу, вказане захворювання невиліковне, тому було зроблено висновок, що [PERSON] виявляв ознаки захворювання і було надано відповідний висновок. Щодо наявності іншого висновку дати пояснення не може. Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона почала спілкування з [PERSON] з 01.09.2010 року, нею не надано суду доказів тимчасової недієздатності, абсолютної неспроможності [PERSON] в момент укладення заповіту, а саме станом на лютий 2009 року, розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для визнання заповіту складеного 20.02.2009 року [PERSON] не дійсним немає, оскільки під час складання вказаного заповіту останній сам його підписував, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення відповідало його внутрішній волі. На підставі викладеного і ст.ст. 203, 225, 1254, 1257 ч. 2 ЦК України,

Outcome: dismissed