Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

В травні 2014 року Комунальна установа «Вознесенська центральна районна лікарня» звернулася до суду з заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу хворого на заразну форму туберкульозу [PERSON]. В обґрунтування заяви заявник зазначав, що [PERSON] з 2002 року знаходиться на диспансерному обліку у фтизіатричному відділенні. З 02.12.2013 року по 20.01.2014 року проходив стаціонарне лікування в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з діагнозом диссеминований туберкульоз легень, відкрита форма туберкульозу, проте в повному обсязі лікування не отримав, оскільки самовільно залишив лікувальний заклад. На даний час він продовжує хворіти на заразну хворобу туберкульозу з виділенням інфікованих мікобактерій туберкульозу, є небезпечним для оточуючих в епідемічному відношенні. Будучи попередженим про необхідність лікування [PERSON] ухиляється від нього: не продовжив лікування в туберкульозному відділенні Вознесенської ЦРЛ. Посилаючись на те, що поведінка [PERSON] становить загрозу розповсюдження зазначеної хвороби серед населення, є джерелом інфекції для осіб, що з нею контактують, а тому є підстава для обов'язкової госпіталізації особи до протитуберкульозного закладу, заявник просив заяву задовольнити. В судовому засіданні представник заявника вимоги підтримала та пояснила, що за висновком лікувально-консультативної комісії термін знаходження [PERSON] повинен становити три місяці. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений, його особиста участь у судовому засіданні через загрозу розповсюдження хвороби згідно статті 285 ЦПК України не є обов'язковою. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. В судовому засіданні встановлено, що наказом керівника органу державної влади в області охорони здоров'я визначено, що заявник, як лікувальний заклад, є протитуберкульозним закладом, а обов'язкова госпіталізація хворих на заразну форму туберкульозу здійснюється до обласного тубдиспансеру. Також матеріали справи вказують на те, що [PERSON] є хворим на заразну форму туберкульозу, обізнаний з діагнозом свого захворювання, попереджений про необхідне лікування. Проте, останній ухиляється від лікування шляхом неявки до туберкульозного відділення Вознесенської ЦРЛ. В зв'язку з захворюванням, поведінка [PERSON] є джерелом інфекції для інших осіб, що з ним контактують. За висновком ЛКК Вознесенської ЦРЛ [PERSON] підлягає обов'язковій госпіталізації в умовах стаціонарного лікування в Миколаївському обласному протитуберкульозному тубдиспансері строком на три місяці. Згідно ст. 367 ч.1 п.7 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved