Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся в суд до відповідачки з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним. В своїй заяві посилається на те, що 27.05.1997 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено договір № 586 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул.Пшеницина, 28. Договір був укладений на Товарній біржі Нерухомість-Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 586 від 27.05.1997р. та зареєстрований 30.05.1997 р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 2060. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленим ним на законних підставах у свій час будинком, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він вимушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та направив для участі у справі свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі на підставах, викладених в позові, просив визнати договір купівлі-продажу зазначеного будинку дійсним. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання була сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Товарна біржа Нерухомість-Південь- в судове засідання не зявився, на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою: за терміном зберігання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 травня 1997 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір № 586 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул.Пшеницина, 28. Договір був укладений на Товарній біржі Нерухомість-Південь, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 586 від 27.05.1997р. 30.05.1997 р. право власності на зазначений будинок було зареєстровано на імя [PERSON] в Миколаївському МБТІ, та записано за реєстром № 2060. Судом встановлено, що договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатив продавцю оговорену вартість будинку, вселився в нього, є зареєстрованим за цією адресою, а відповідачка отримала оговорену плату, звільнила будинок від побутового майна та здійснила виселення з нього. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved