Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

В серпні 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визначити змінити прізвище дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] вона народила дочку [PERSON] від відповідача не перебуваючи з ним у зареєстрованому шлюбі. Під час вагітності та після народження дитини відповідач мало цікавився розвитком та життям дитини. У квітні 2014 відповідач бачив дитину останній раз. З цього моменту відповідач не цікавився життям і здоров`ям дитини, не вітав її з днем народження, не надавав кошти на її утримання, жодного разу не намагався зателефонувати чи побачитись з дитиною, хоча знав її місце проживання та номер телефону позивача, який вона не змінювала. Дитина не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. Позивач зазначає, що з моменту народження матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина проживає разом з позивачкою у квартирі останньої. З огляду на наведене, просить суд змінити прізвище дитини - [PERSON] , [INFO] з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Ухвалою судді від 30.09.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка, не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Будь-яких заяв та клопотань не надала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Будь-яких заяв та клопотань не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі без його реєстрації. У даному шлюбі у них народилася одна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.09.2012року батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] (відповідач у справі), матір`ю є [PERSON] (позивач у справі). Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Сімейним кодексом України. Перш за все слід зазначити, що частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно положень ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що при вирішенні спору суд має з`ясувати: виконання своїх обов`язків обома батьками, інші обставини, які в сукупності вказують на відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тобто інтерес дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору. Інтереси дитини у зміні прізвища можуть полягати у її бажанні, звичках, прив`язаності до членів її сім`ї. Обґрунтовуючи заявлені вимоги про зміну прізвища дитини, позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини. У квітні 2014 відповідач бачив дитину останній раз. З цього моменту відповідач не цікавився життям і здоров`ям дитини, не вітав її з днем народження, не надавав кошти на її утримання, жодного разу не намагався зателефонувати чи побачитись з дитиною, хоча знав її місце проживання та номер телефону позивача, який вона не змінювала. Дитина не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. Позивач зазначає, що з моменту народження матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина проживає разом з позивачкою у квартирі останньої. Зазначені твердження позивача не спростовані відповідачем. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судом доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved