Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, якій просить визнати за нею особистою приватною власністю квартиру за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 25 липня 2005 року перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] , в шлюбі було придбано вищевказану квартиру. Шлюбні відносини між ними не склались, що змусило її звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу. Оскільки квартира була придбана за особисті кошти позивачки, а також за кредитні кошти, які сплачувались [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого судового засідання. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги повністю визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23 липня 2005 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом актів цивільного стану по місту Шостка Шосткінського міськрайонного управління юстиції Сумської області, про що складено актовий запис №226 (а.с.9). 07 вересня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 142/11-Ж на підставі якого, отримала кредит у розмірі 240 000.00грн. Згідно п.1.2 кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . 07 вересня 2011 року на підставі договору купівлі продажу квартири №1584 [PERSON] придбала нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53.0 кв.м.(а.с.38). Крім того, 07 вересня 2011 року згідно договору іпотеки № 142/11-І [PERSON] отримала кредит у розмірі 240000,00 грн., предметом іпотеки є вищевказана квартира, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 07.09.2021 року № 1584 (а.с.15). 25.03.2016 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] та [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору поруки № 142/11-П1 від 07.09.2011 року.(а.с. 28) Як вбачається з виписки з рахунку погашення заборгованості кредитного договору № 142/11-Ж, перерахування коштів здійснювалось виключно позивачкою [PERSON] (а.с.42-66) Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки іпотека припинена 21.05.2019 року на підставі заяви кредитора про припинення обтяження Іпотеки (а.с. 19) Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 травня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] який зареєстровано Відділом актів цивільного стану по місту Шостка Шосткінського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис №226 - розірвано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19.07.2021 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53.0 кв.м., на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу № 1584 від 07.09.2021 року, відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження та Державному реєстрі іпотек - відсутні. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В ст.70 Сімейного кодексу України, зазначено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівнимі. якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих. які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18). При вирішенні переданого на розгляд суду спору за позовом, у контексті із заявленими позовними вимогами [PERSON] , доказуванню підлягають обставини щодо можливості визнання об`єкта нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53.0 кв.м., особистою приватною власністю [PERSON] . Як вбачається з наявних у справі доказів, що вище зазначена квартира була придбана позивачкою, оскількиджерелом її набуття були виключно кошти [PERSON] , що не заперечується відповідачем. Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги заяви сторін,

Outcome: approved