Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

В травні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 24 травня 2005 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 січня 1999 року їй (позивачці) належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований, але більше одного року не проживає відповідач по справі [PERSON] Оскільки відповідач у вказаному будинку не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то просила визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком та зняти його з реєстрації за даною адресою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував. Вислухавши сторони, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування від 24 травня 2005 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 січня 1999 року належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований, але більше одного року не проживає відповідач по справі [PERSON] /а.с. 7-17/. Відповідно до положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач повністю визнав позов, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В частині вимог щодо зняття відповідача з реєстрації в позові необхідно відмовити, так як дані вимоги заявлені поза межами компетенції суду. У зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 384,2 грн. (768,4 грн. х 50%), а також стягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору 384,2 грн.

Outcome: partial