Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

В січні 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить: визнати недійсною умову трудового договору № 215 від 01.12.2017 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та [PERSON] про встановлення строку дії трудового договору з 05.12.2017 р. до 04.12.2018 р., яка закріплена в п. 8.1 трудового договору № 215 від 01.12.2018 р. з моменту укладання трудового договору № 215 від 01.12.2017 р.; визнати трудовий договір № 215 від 01.12.2017 р., що укладений між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» та [PERSON] безстроковим, що укладений на невизначений строк від дати його укладення, - з 01.12.2017 р.; визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 40075815) № 2378/ос від 26.11.2018 р. про звільнення [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер ОКПП: [NUMBER], [INFO], паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Центрально-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 21.07.2000 р.); поновити [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер ОКПП: [NUMBER], [INFO], паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Центрально-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 21.07.2000 р.) на посаді заступника директора філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 40075815), перейменованого Кабінетом Міністрів України в Акціонерне товариство «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 40075815); стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 40075815), перейменованого Кабінетом Міністрів України в Акціонерне товариство «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код ЄДРПОУ: 40075815) на користь [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS], реєстраційний номер ОКПП: [NUMBER], [INFO], паспорт громадянина України серії [NUMBER], виданий Центрально-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 21.07.2000 р.) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.12.2018 р. по день поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, наказом №353/ос від 09.09.2016 р., позивач був призначений на посаду заступника начальника виробничого підрозділу регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Наказом №159/ос від 06.03.2017 р. позивач був призначений на посаду начальника виробничого підрозділу регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31.01.2017 - 01.02.2017 року (протокол Ц-57/8 Ком.т., наказ №001 від 31.03.2017 р.) виробничий підрозділ вилучено зі складу регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та приєднано до філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця». Наказом №229/ос від 04.12.2017 р. позивач звільнений з посади начальника виробничого підрозділу філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» у зв'язку із переведенням на посаду заступника директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» на підставі наказу № 231/ос від 04.12.2017 р. відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 01.12.2017 р. № 2856/ос. За змістом ч. 3 ст. 24 КЗпП України трудовий договір може оформлюватися наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, видання відповідачем наказу №353/ос від 09.09.2016 р. (та усіх інших, у тому числі №231/ос від 04.12.2017 р.) є оформленням трудового договору з позивачем згідно ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Позивач зазначає, що за загальним правилом, передбаченим у ст. 23 КЗпП України, трудовий договір укладається на невизначений строк. Строковий трудовий договір може бути укладений лише коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ч. 2 ст. 23 КЗпП України). Верховний Суд України роз'яснив: строк, на який працівник наймається на роботу, обов'язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин (Постанова ВСУ №6-254цс17 від 13.09.2017 р.). Так, в наказі відповідача №231/ос від 04.12.2017 р. вказано тип договру - безстроковий. Таким чином, 04.12.2017 р., позивач був прийнятий відповідачем на роботу на умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. Як вказує позивач, він належним чином виконував свої трудові обов'язки, незважаючи на те, що його посадові обов'язки на останній посаді змінювалися відповідачем тричі протягом року (наказ №21 від 26.01.2018 р., наказ №069 від 14.03.2018 р., наказ №234 від 31.07.2018 р.). Протягом цього ж періоду, відповідачем було без пояснення будь-яких причин відсторонено позивача на два місяці від виконання обов'язків на період проведення службової перевірки відповідно до наказу №467 від 25.07.2018 р. та наказу №526 від 17.08.2018 р., за результатами якої жодних суттєвих порушень у діях позивача виявлено не було. Таким чином, наказ №234 від 31.07.2018 р. було видано під час відсторонення позивача від посади та не ознаймлено з ним. Після завершення службової перевірки, позивач продовжив виконувати свої обов'язки в межах вказівок і розпоряджень директора філії. Під час призначення на посаду заступника директора філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» на підставі наказу № 231/ос від 04.12.2017 р. між позивачем і відповідачем було укладено трудовий договір №215 від 01.12. 2017 р. У п.1.2. ст.1 трудового договору вказано, що на підставі цього Договору продовжуються трудові відносини між позивачем та відповідачем, що також підтверджує, що позивач не знав і не міг знати, що умови існуючого безстрокового трудового договору будуть у подальшому істотно змінені і обмежені строком. Крім того, п.8.5 трудового договору передбачено, що «припинення договору тягне за собою припинення трудових відносин з працівником на займаній посаді», а не взагалі звільнення з роботи. За змістом ч. 3 ст. 32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. В порушення прямої норми законодавства, відповідач не повідомив позивача про зміну істотних умов праці, а, розуміючи й усвідомлюючи своє владне становище як роботодавця, знехтував правом позивача бути повідомленим завчасно та розмірено спланувати свою подальшу трудову діяльність й прийняти виважене рішення: прийняти нові умови чи знайти нове місце роботи та звільнитися. Оскільки інформацію про зміну істотних умов праці (спочатку назви посади, потім строку трудового договору та посадових обов'язків) позивач отримав з істотним порушенням строку (рішення про переведення прийнято відповідачем 01.12.2017 р. - за чотири робочі дні до дня призначення на іншу посаду на умовах строкового трудового договору замість двох місяців) не завчасно, як того вимагає ч. 3 ст. 32 КЗпП України, позивач не мав гарантованого законом часу, щоб прийняти зважене рішення щодо своєї подальшої трудової діяльності. При цьому, як вказує позивач, незадовільний стан ринку праці, який характеризується низьким попитом роботодавця на працівників; загальновідомий високий рівень безробіття в країні; відсутність часу на пошук іншої роботи, що б забезпечило безперебійний заробіток для утримання сім'ї; наявність на утриманні малолітньої дитини, у своїй сукупності змусили позивача підписати трудовий договір на спірних умовах. Щодо протиправності та недійсності умови договору про строк, позивач посилається на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням: характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Таким чином, строковий трудовий договір може бути укладений як виняток із загального правила, у випадку, коли неможливо встановити трудові відносини на невизначений строк. Позивач, до моменту переведення його на умови строкового договору, був прийнятий на роботу безстроково, що свідчить про визнання відповідачем наступних юридично значимих обставин: характер та/або умови виконуваної роботи не є сезонним; характер та/або умови виконуваної роботи не є тимчасовим; характер та/або умови виконуваної роботи не є такими, що вичерпуються своїм виконанням без подальшої потреби у такому виконанні. Отже, як вважає позивач, не існувало, не існує та не може існувати жодних об'єктивних обставин та юридичних підстав, передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, які б дозволяли відповідачеві встановлювати строкові трудові відносини з позивачем та, які б унеможливлювали існування між позивачем та відповідачем трудових відносин, встановлених на невизначений строк. Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір може встановлюватися з урахуванням інтересів працівника. Строковий трудовий договір не відповідав інтересам позивача, а був нав'язаний роботодавцем, як владним суб'єктом у відносинах влади та підпорядкування, якими є, за своєю сутністю, трудові відносини. Дане твердження підтверджується наступним. Позивач в своїй заяві про прийом на роботу не просив встановити строкові трудові відносини на визначений строк. Одночасно з письмовим трудовим договором №215 від 01.12.2017 р., позивача було змушено підписати додаткову угоду, в якій позивач відмовляється від доплат та надбавок, передбачених Колективним договором. Такі умови Додаткової угоди, які суперечили ст. 18 КЗпП України та очевидно не відповідали інтересам позивача (позивач позбавлявся фінансових виплат), в комплексі з строковим письмовим трудовим договором №215 однозначно свідчать, що підписання трудового договору №215 було наслідком тиску на позивача зі сторони відповідача. Позивач з власної ініціативи,

Outcome: dismissed