Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В травні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа відділ Державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 40096,43 грн., неустойку (пеню) в розмірі 12340,02 грн., суму сплаченого судового збору 243,60 грн., суму сплачених витрат на юридичну допомогу 200 грн., а всього 52880,05 грн. Вимоги мотивує тим, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-302, виданий 05.06.2007 р. Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць, починаючи з 27.04.2007 р. і до повноліття дитини. Відповідно до розрахунку відділу Державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції від 30.03.2015 р. заборгованість по аліментам станом на 27.03.2015 року становить 40096,43 грн. Зазначає, що розмір неустойки за період з 27.04.2007 по 27.03.2015 р.р., яка підлягає стягненню становить 12340,02 грн. та наводить відповідний розрахунок. Повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не зявився. В судове засідання зявився представник позивача [PERSON], яка позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. В судове засідання зявився відповідач [PERSON], який позов визнав частково, а саме в частині суми заборгованості за аліментами. В частині стягнення неустойки позов не визнав. Обґрунтованих заперечень суду не надав. Зазначив при цьому, що про наявність заборгованості знав, заборгованість виникла з його вини. Представник третьої особи відділу Державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву від 28.07.2015 р. № 8287 про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно вимог ст.ст.\~10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 ЦПК України. За приписами ч. 1. ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ № 429785 [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.05.2007\~р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.04.2007 р. 05 червня 2007 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист. З розрахунку заборгованості по аліментам наданої державним виконавцем вбачається, що [PERSON] станом на 27.03.2015 р. має заборгованість по аліментам у розмірі 40096, 43 грн. Дана обставина визнана останнім у судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розяснень, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Оскільки в судовому засіданні відповідач підтвердив, що знав про необхідність сплати аліментів, наявність заборгованості, однак свідомо не сплачував аліменти у встановленому рішенням суду розмірі, поважних причин несплати не повідомив, зазначивши при цьому, що заборгованість виникла з його вини, суд вважає вимоги щодо сплати неустойки (пені) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-149цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Поданий позивачем розрахунок неустойки (пені) відповідає ст. 196 СК України та не суперечить зазначеному правовому висновку. Щодо вимог про стягнення заборгованості по аліментам суд виходить з наступного. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». За наявності рішення суду про встановлення розміру аліментів у частці від заробітку, розмір заборгованості за аліментами визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення на підставі виконавчого листа та стягнення такої заборгованості проводиться в межах виконавчого провадження. Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та не вимагає повторного звернення до суду. За таких обставин, суд не приймає часткове визнання позову відповідачем, оскільки воно суперечить закону. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до розяснень викладених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Разом з тим, виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та аналогічних положень Закону України «Про безоплатну правову допомогу» правова допомога, як надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення, надається адвокатом. Переліку інших фахівців у галузі права законодавством не встановлено. Оскільки позивачем не надано доказів надання правової допомоги саме адвокатом, вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненнюсудові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial