Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна, набутого під час шлюбу В заяві [PERSON] зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 20.05.1994 року по 16.10.2013 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що на її утриманні перебуває неповнолітня донька, яка за станом здоров'я потребує додаткових витрат, при цьому [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини спільно нажитого майна. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердили фактичні обставини, викладені у заяві. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, не заперечували факту, що спірна квартири є спільним майном подружжя, при цьому просили провести її розподіл у рівних частках. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони 20.05.1994 року зареєстрували шлюб. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 16.10.2013 року шлюб було розірвано Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], як пояснила у судовому засіданні позивач та не спростував відповідач дитина проживає з матір'ю. Рішення суду, щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки не приймалося. Відповідно до положень ст..5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, норм розділу VІІ Прикінцевих положень СК України, правовий статус майна щодо якого виник спір, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (виникнення правовідносин). Відповідно до положень ст..ст.22 КпШС УРСР - майно набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Зазначена правова позиція закріплена і ст..60 СК України. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року (далі Постанови) - вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Під час шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку на підставі договору купівлі продажу №4202 від 25.08.1999 року було зареєстровано 02.09.1999 року у ММБТІ за [PERSON] (реєстраційний номер 18260). Згідно ст..28 КпШС УРСР та ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішені спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема частка майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування. Аналогічні роз'яснення дано у п.30 Постанови. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток у праві спільної власності, при поділі квартири, оскільки [PERSON], посилаючись на ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, підтвердила факт того, що до суду з заявою щодо вирішення спору по стягненню аліментів не зверталася. Посилання позивача на той факт, що у зв'язку з хворобою дитина потребує додаткових витрат, суд не приймає до уваги, оскільки викладені обставини не мають правового значення для вирішення спору. А є підставою для звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в порядку ст..185 СК України. Згідно ст..71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] слід виділити у власність ? частину спірної квартири, іншу ? частину залишити у власності [PERSON]

Outcome: partial