Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

В травні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (позивач) до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного управління юстиції у м.Києві (відповідач 1), управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м.Києва (відповідач 2), в якому просив визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного управління юстиції у м.Києві Рибчинського О.В. щодо безпідставного стягнення грошових коштів з банківських рахунків [PERSON] за період з 19.12.2018 р. по 11.03.2019 р. у виконавчому провадженні №46332284 в сумі 43156,61 протиправиними, зобов`язати відповідача 1 повернути позивачу безпідставно стягнуті кошти в розмірі 43156,61 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.08.2014 р. держвиконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження №44441783 з примусового виконання виконавчого листа №2-2393 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсалбанк» коштів в розмірі 1041123,66 грн., яке 19.12.2014 р. було закінчено, а виконавчий документ направлено до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. 05.02.2015 р. Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження №46332284. 19.12.2018 р. позивачем було в повному обсязі погашено заборгованість за виконавчим листом №2-2393 у виконавчому провадженні №46332284. В зв`язку з цим, 12.03.2019 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі. Крім цього, того ж дня, 12.03.2019 р. старшим держвиконавцем Рибчинським О.В. було прийнято постанову про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в розмірі 103257,41 грн та відкрито виконавче провадження №58594043 щодо стягнення з [PERSON] на корить держави боргу в розмірі 103257,41 грн. Позивач зазначає, що з 19.12.2018 р. (після фактичного погашення заборгованості у виконавчому провадженні №46332284) по 11.03.2019 було безпідставно утримано з його рахунку 43156,61 грн. Вказані кошти, на думку позивача, повинні були повернутись йому як безпідставно стягнуті кошти, але були перераховані на користь держави в межах виконавчого провадження №58594043 для погашення заборгованості по виконавчому збору. Вказане стало підставою для звернення до суду У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №46332284 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсалбанк» коштів в розмірі 1041123,66 грн. 12.03.2019 р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №46332284 на підставі ст. 39 ч.1 п. 9 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, 12.03.2019 р. було виділено постанову про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження, яке зареєстроване під №58594043. Зазначає, що кошти у період з 19.12.2018 р. по 11.03.2019 р. стягувались в межах відкритого виконавчого провадження №46332284. В порядку ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові кошти, що залишились після задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні №46332284 були перенесені у виконавче провадження №58594043. Звертає увагу, що постанова про стягнення виконавчого збору не скасована в судовому порядку. (а.с. 92-94) У відзиві на позов представник відповідача 2 заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що підстави для стягнення з Державного бюджету України безпідставно отриманих коштів відсутні, Управління Казначейства є неналежним учасником справи. Повернення помилково або надміру зарахованих коштів здійснюється за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, в частині виконавчого збору - Міністерством юстиції України. (а.с. 82-86) В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились,причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №46332284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2393/2013, виданого 16 червня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі боргу 1041123,66 грн. (а.с. 19) 12.03.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рибчинським О.В. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №46332284 на підставі п. 9 частини 1 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі. (а.с. 15) 12.03.2019 р. старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рибчинським О.В. прийнято постанову у виконавчому провадженні №46332284 про стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 103 257,41 грн.(а.с. 16) 12.03.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рибчинським О.В. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №58594043 з примусового виконання постанови №46332284 від 12.03.2019 р. про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 103257,41 грн. (а.с. 13) Позивач звернувся до суду з метою визнання протиправиними дій старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного управління юстиції у м.Києві Рибчинського О.В. щодо безпідставного стягнення грошових коштів з банківських рахунків [PERSON] за період з 19.12.2018 р. по 11.03.2019 р. у виконавчому провадженні №46332284 в сумі 43156,61 грн, та зобов`язати відповідача 1 в порядку ст. 1212 ЦК України повернути позивачу безпідставно стягнуті кошти в розмірі 43156,61 грн Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Судом встановлено, що виконавче провадження №46332284 було відкрите 05.02.2015 р. та закінчене 12.03.2019 р., тому стягнення грошових коштів з банківських рахунків [PERSON] за період з 19.12.2018 р. по 11.03.2019 р. в розмірі 43156,61 грн відбувалось правомірно у відкритому виконавчому провадженні №46332284 з примусового виконання виконавчого листа №2-2393 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсалбанк» коштів в розмірі 1041123,66 грн. При цьому, постанова про закінчення виконавчого провадження №46332284, яка датована 12.03.2019 р., не скасована. В зв`язку з цим, відсутні підстави для визнання протиправними дій старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного управління юстиції у м.Києві Рибчинського О.В. щодо безпідставного стягнення грошових коштів з банківських рахунків [PERSON] за період з 19.12.2018 р. по 11.03.2019 р. у виконавчому провадженні №46332284 в сумі 43156,61 грн. Щодо неповернення позивачу коштів в сумі 43156,61 грн та перенесення їх з виконавчого провадження №46332284 в виконавче провадження №58594043 суд зазначає наступне. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Згідно ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Крім цього, п. 7 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачає, що державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Як було встановлено судом, 12.03.2019 відкрито виконавче провадження №58594043 з примусового виконання постанови №46332284 від 12.03.2019 р. про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 103257,41 грн. (а.с. 13) Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 р. у справі №640/6059/19, якою залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2019 р., було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Рибчинського О.В. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2019 щодо стягнення виконавчого збору в сумі 103257,41 грн. у виконавчому провадженні №58594043 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2019 щодо стягнення боргу в сумі 103257,41 грн. у виконавчому провадженні №58594043. Вказаною постановою встановлено, що постанова від 12.03.2019 у виконавчому провадженні №58594043 ухвалена державним виконавцем на підставі постанови від 12.03.2019 у виконавчому провадженні №466332284 про стягнення виконавчого збору та відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рибчинського О.В. від 12.03.2019 р. про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №46332284 в розмірі 103257,41 грн та про відкриття виконавчого провадження №58594043 не скасовані, тому є чинними. (доказів протилежного суду не надано) Згідно ст. 47 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам). Верховний Суд в постанові 15.07.2020 р. у справі №707/761/14-ц за схожих обставин дійшов висновку, що до моменту погашення боргу за постановою про стягнення виконавчого збору в органу державної виконавчої служби не було підстав для перерахування боржнику залишку коштів у виконавчому провадженні. Враховуючи наявність виконавчого провадження №58594043 про стягнення з [PERSON] виконавчого збору в розмірі 103257,41 грн, суд дійшов висновку про правомірність перенесення коштів [PERSON] в розмірі 43156,61 грн з виконавчого провадження №46332284 для задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні №58594043. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про визнання дії протиправними та зобов`язання повернути безпідставно стягнуті кошти, суд не вбачає. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed