Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

В червні 2014 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом який в ході розгляду справи уточнив та просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів за період з жовтня 2004 року по серпень 2014 року в розмірі 1 218 923, 02 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що згідно постанови судді Бориспільського міського суду Київської області від 16.06.2000 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі ? частин всіх видів заробітку на утримання неповнолітнього доньки [PERSON] [INFO] до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з жовтня 2004 року відповідач умисно ухиляється від сплати присуджених аліментів, в зв'язку з цим вироком Бориспільського міськрайонного суду від 12.05.2014 року відповідач був засуджений за ч.1 ст.164 КК України до 120 годин громадських робіт. Станом на 01.05.2014 р. заборгованість відповідача по аліментах становить 86313,33 грн. Так як заборгованість виникла з вини відповідача, вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) в сумі 1218923,02 грн. за період з жовтня 2004 року по серпень 2014 року Позивач в судове засідання не з'явилася, проте від її представника [PERSON] надійшла заява в якій останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчать дані зворотніх повідомлень. Таким чином розгляд справи відбувся без участі відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. На адресу суду повідомлень про причину неявки та заперечень щодо заявлених позовних вимог не надходило. На підставі наявних в справі доказів та за наявності згоди позивача на заочний розгляд справи, суд визнав за можливе провести заочний розгляд даної справи в порядку ст.ст. 224,225 ЦПК України. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані по справі докази у їх сукупності та прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що Постановою судді Бориспільського міського суду Київської області від 16.06.2000 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] в розмірі ? частин всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.2). 16.06.2000 року був виданий відповідний виконавчий лист (а.с.37). Згідно даних довідки-розрахунку ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції № 23506 від 08.05.2014 р. (а.с.4) та станом на 01.05.2014 р. у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 86315,33 грн. Судом також встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.05.2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбачено ч.1 ст.164 КК Україні, а саме за умисне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, та призначено стягнення у виді 120 годин громадських робіт (а.с.3). З вказаного вироку слідує, що відповідач працездатний, має нормальний стан здоров'я, за вказаний період мав заробітки, але не здійснив в повній мірі виплати аліментів, тому суд і пришов до висновку про наявність вини відповідача у виникненні заборгованості за аліментами. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за період з жовтня 2004 року по серпень 2014 року в розмірі 1 218 923, 02 грн. В матеріалах справи знаходяться квитанцій (а.с.39-41) з яких вбачається, що відповідачем перераховувались аліменти на користь позивача періодично та різними сумами. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Розмір неустойки значно перевищує розмір основного боргу. Відповідно до вимог ч.2 ст.196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Дана норма вказана і в ст.551 ЦК України, відповідно до якої, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на досліджені письмові докази в їх сукупності, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до суми основного боргу 86315,33 грн. За даних обставин з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 828,64 грн., згідно сплачених квитанцій (а.с.6,29). Разом з цим з відповідача на користь Держави підлягає до стягнення недоплачена сума судового збору в розмірі 34,51 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial