Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~В червні 2015 року позивач Квартирно-експлуатаційний\~відділ м.\~Біла Церква звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення з житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що будучи зареєстрованим під час проходження служби з 21.01.2004 року за адресою: [ADDRESS] та в подальшому після звільнення з лав Збройних Сил України, відповідач [PERSON] в кімнаті не проживає тривалий час, безпідставно утримує житлову площу, а тому підлягає виселенню з займаного приміщення разом із членами сім`ї. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 жовтня 2015 року позов задоволено, виселено [PERSON] разом із членами сім`ї дружиною [PERSON] із спірного житла. \~ \~ \~ \~В подальшому ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2019 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.10.2015 скасовано, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні на 16 грудня 2019 року о 11-00 год. з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд виселити [PERSON] та членів його сім`ї дружину [PERSON] , 1974 року народження з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Додатково пояснив суду, що підставою для виселення є та обставина, що будинок по [ADDRESS] в якому надавалась кімната [PERSON] перебуває на балансі Збройних Сил України та членів їх сімей. Відповідач [PERSON] припинив службу в Збройних Силах та не проживає у кімнаті, як надавалась йому під час проходження служби, у зв`язку з чим підлягає виселенню із даного житла. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити з тих підстав, що [PERSON] постійно проживає у вказаному житлі з моменту заселення та на даний час, ніколи не залишала вказану житлову площу. Чоловік [PERSON] дійсно в силу життєвих обставин змушений був поїхати доглядати свого престарілого батька, який проживає на тимчасово окупованій території. При цьому, не втрачає зв`язок із кімнатою. Вона оплачує рахунки за проживання, які відкриті на відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на його балансі перебувають будівлі по військовому містечку № 1 м. Черкаси, вул. Ільїна, 222, 222/1 в тому числі і гуртожиток сімейних офіцерів інв. № 1/1 Як вбачається із довідки з місця проживання про реєстрацію та склад сім`ї № 68 від 06.05.23015 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані з 21 січня 2004 року [PERSON] та його дружина [PERSON] Будинок [ADDRESS] має статус гуртожитку. Згідно з витягом із наказу командувача повітряних сил Збройних сил України від 14 січня 2020 року [PERSON] звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я. (а.с. 20). Правовою підставою даного позову позивач зазначає ст. 132 Житлового Кодексу Української РСР, п. 40 Примірного положення про гуртожитки, п. 5.10. Інструкції про організацію забезпечення житлом військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей . Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.ч.4, 5ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених\~Житловим кодексом України\~та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»,). Відповідно до ст.132 Житлового Кодексу сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Вказана стаття забезпечує охорону житлових прав мешканців гуртожитків від одностороннього розірвання договору найму і виселення без законних підстав. Оскільки норми законодавства в частині захисту житлових прав мешканців гуртожитків поширюються на останні незалежно від форм їх власності, питання виселення з гуртожитку регулюється ст. 132 ЖК УРСР, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Виселення проводиться виключно в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 1, 19 закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», мешканці гуртожитків не можуть бути виселені, переселені та відселені без попереднього надання їм (їх сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей за сукупністю таких умов : - період часу, протягом якого мешканці офіційно зареєстровані і фактично проживають у гуртожитку, складає не менше п`яти років; мешканці не мають іншого власного житла; гуртожитки призначені для проживання одиноких громадян або для проживання сімей; гуртожитки перебувають в держаній, комунальній власності або в повному господарському віданні чи в оперативному управління підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом (перебувають на балансі таких підприємств); гуртожиток не визнаний аварійним чи непридатним для проживання. Судом встановлено, що заселення відповідача [PERSON] у кімнату № [NUMBER] по [ADDRESS] відбувалось на підставі спеціального ордеру, копія якого не збереглася у позивача, проте вказаний факт не оспорювався сторонами у судовому засіданні. З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що після звільнення за станом здоров`я зі служби, її чоловік [PERSON] та вона продовжували проживати у спірній кімнаті, оскільки іншого житла не мали, регулярно здійснювали оплату за проживання. У 2013 році відповідач [PERSON] в силу життєвих обставин переїхав доглядати за своїм хворим батьком в Луганську область. Вона ж залишилась та постійно проживає у кімнаті, яка надана її чоловіку на склад сім`ї. Особові рахунки відкриті на ім`я [PERSON] , по них вона здійснює оплату комунальних послуг. На підтвердження вказаних обставин надала суду копію трудової книжки з якої вбачається, що [PERSON] працює в комунальному закладі «Черкаська обласна філармонія Черкаської обласної ради» на посаді артистки Академічного малого симфонічного оркестру в групі духових інструментів (фагот) з 04.05.2012 року по теперішній час, а також квитанції про оплату квартплати та комунальних послуг КЕВ м. біла Церква. Факт постійного проживання у кімнаті [ADDRESS] підтвердила свідок [PERSON] , яка пояснила, що знає відповідачів з моменту заселення. [PERSON] навіть після звільнення з лав Збройних сил продовжував проживати разом з дружиною [PERSON] у кімнаті № [NUMBER] , а приблизно в 2013-2014 році він був змушений поїхати в Луганськ доглядати батька, там і залишається наразі. Відповідачка [PERSON] нікуди з моменту заселення не виїжджала, іншого житла не має, працює у Черкаській філармонії, здійснюють комунальні платежі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] так як працює з нею у Черкаській філармонії з 2014 року. Зазначив, що відповідачка за межі [PERSON] на тривалий час не виїжджала. Згідно\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд критично оцінює посилання як на доказ не проживання відповідачів у спірній кімнаті на акт «Про проведення спільної перевірки з представниками КЕВ м. Біла Церква по зверненню гр. [PERSON] щодо проживання сторонніх осіб у кімнатах вказаних у зверненні за адресою [ADDRESS] » від 23.02.2015 року, оскільки як встановлено в судовому засіданні відомості щодо не проживання у кімнаті № [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] в даному акті відображені зі слів мешканців гуртожитку, без зазначення їх прізвищ, а члени комісії кімнату не відвідували та не з`ясовували вказану обставину. Згідно зі\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення у зв`язку з переміщенням по службі одного із подружжя, пов`язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло. При цьому, у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, який вимагає дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. при цьому необхідно враховувати, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятись інший інтерес, який може бути не тільки публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом. Тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес і перебуває у цивільно-правовому полі. Втручання у праві мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється із легітимною метою, буде розглядатись як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статі 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві, навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа має право сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, а саме: постійне проживання відповідача [PERSON] у спірному житлі, та збереження нею права на проживання [PERSON] , здійснення повної своєчасної оплати за користування житловим приміщенням, підтримання його у належному стані, відсутність іншого житла, перебування відповідача [PERSON] тривалий час на військовій службі (22 роки 05 міс. а.с. 20) та забезпечення спірним житловим приміщення саме у зв`язку із проходженням такої служби, відсутність доказів втрати зв`язку [PERSON] із житлом, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed