Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

В травні 2018р. позивач ТОВ «ВВ Інвест» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 37-40) до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є що він є балансоутримувачем житлового будинку у [ADDRESS] , згідно рішення Шевченківської районної ради у м. Києві від 23 жовтня 2008р. за № 532 «Про надання згоди на передачу ТОВ «ВВ Інвест» на праві господарського відання житлових будинків №№ 7-А , 7 -Б, 7-В , 9-А, 9-Б, 9-В на [ADDRESS] » та проводить обслуговування з забезпечення населення холодною і гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, вивезення побутових відходів, а також утримання житлових будинків і прибудинкових територій. 24 листопада 2008р. Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація видала Розпорядження № 1727, щодо передачі позивачу на праві господарського відання житлові будинки, в тому числі і будинок [ADDRESS] . 01 січня 2016р. між сторонами було укладено договір оренди № 19 (далі по тексту - договір оренди), відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у платне користування квартиру [ADDRESS] . Оскільки закінчився строк дії укладеного між сторонами договору оренди, і відповідачем не було переукладено з позивачем нового договору оренди, і не звільнено орендоване приміщення позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про примусове виселення позивача з квартири. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче судове засідання. 19 грудня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 62-68), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що у вказаній квартирі він проживає разом з родиною з 2007р. та дійсно між ним та позивачем 01 січня 2016р. було укладено договір оренди вищезазначеної квартири, з строком користування квартирою до 31 грудня 2016р., 15 грудня 2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди, якою сторони продовжили строк дії оренди до 31 грудня 2017р. 18 грудня 2017р. відповідачем було отримано від позивача повідомлення від 14 грудня 2017р. за № 131 про підвищення вартості орендної плати з 01 січня 2018р. з підвищенням плати більше ніж в 2 рази. На думку відповідача відповідачем не було дотримано положення ст. 822 ЦК України, положення п. 5.3, 5.4 договору оренди щодо збільшення орендної плати, ст. 61 ЖК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 13 червня 2019р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 151-153), в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що стороною позивача не було порушено строків попередження відповідача про зміну розміру орендної плати, при цьому вказане підвищення є обґрунтованим. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимог підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечили, з підстав, наведених у відзиві на позов, зазначивши, що стороною позивача порушено умови укладеного між сторонами договору оренди, а також норми цивільного законодавства. По теперішній час на думку відповідача укладений між сторонами договір продовжує діяти, і відповідач має право проживати в квартирі, сплачуючи визначені умовами договору орендну плату. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач, на підставі рішення Шевченківської районної ради у м. Києві від 23 жовтня 2008р. за № 532 «Про надання згоди на передачу ТОВ «ВВ Інвест» на праві господарського відання житлових будинків №№ 7-А , 7 -Б, 7-В, 9-А, 9-Б, 9-В на [ADDRESS] » та розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 24 листопада 2008р. № 1727, є балансоутримувачем житлового будинку у [ADDRESS] , який перебуває у його господарському віданні (а.с. 7-11). 01 січня 2019р. між сторонами було укладено договір оренди (а.с. 12-18), відповідно до п. 1.1-1.3.4. якого, позивач передав відповідачу житлове приміщення: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 90,5 кв.м., жилою площею 71,7 кв.м. Строк орендного користування сторони визначили з моменту прийняття об`єкту, що орендується за Актом приймання-передачі до 31 грудня 2016р. Судом встановлено, що 01 січня 2016р. між сторонами було укладено Акт приймання - передачі до договору оренди (а.с. 19), а 15 грудня 2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди (а.с. 20), якою строк оренди збільшено до 31 грудня 2017р. Згідно з п. 5.1 договору оренди за користування об`єктом оренди, орендар сплачує орендодавцю щомісячну орендну плату в розмірі 4525,0 грн. В тому числі ПДВ, що становить в еквіваленті іноземної валюти 181,0 дол. США по офіційному курсу встановленому НБУ на день укладення цього договору. Пунктом 5.3. договору визначено вичерпний перелік підстав зміни орендної плати в односторонньому порядку орендодавцем без згоди орендаря, при цьому в п. 5.4. договору оренди сторони визначили, що про зміну розміру орендної плати орендар попередньо (не менше чим за 30 днів) повідомляється в письмовій формі. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідач не погодився на зміну розміру орендної плати, не уклав новий договір оренди на наступний період часу, а укладений між сторонами договір припинився, у зв`язку з закінченням строку об`єкту оренди, а тому позивач підлягає виселенню з об`єкту оренди без надання іншого житлового приміщення. Судом встановлено, що 14 грудня 2017р. позивачем було направлено відповідачу повідомлення № 131 (а.с. 21), яке було отримано останнім 18 грудня 2017р. У зазначеному повідомлені, позивач запропонував відповідачу укласти новий договір оренди, а також повідомив відповідачу, що на підставі рішення власника/керівництва ТОВ «ВВ Інвест» з 01 січня 2018р. змінюються вартість орендної плати до 10860,0 грн. та компенсація житлово - комунальних послуг, крім вартості використаної води, електроенергії, до компенсації також будуть включатися сума за спожитий газ та послуги з опалення об`єкту оренди. 28 грудня 2017р. відповідачем було отримано повідомлення позивача № 155 від 27 грудня 2017р. (а.с. 22, 23), в якому відповідача було повідомлено про припинення дії договору оренди 31 грудня 2017р., і відповідачу пропонується терміново укласти новий договір оренди. 18 січня 2018р. відповідачем було отримано лист позивача від 16 січня 2018р. № 221/1, яким позивач пропонував відповідачу, укласти новий договір оренди, як особи, яка має переважне право на укладення відповідного правочину. Також, 18 січня 2018р. відповідачем було отримано лист № 1 від 17 січня 2018р. позивача (а.с 26), в якому позивач пропонував відповідачу укласти новий договір оренди, або повідомити позивачу банківські реквізити, на які позивач зможе повернути сплачену відповідачем орендну плату. 14 лютого 2018р. позивачем було надіслано відповідачу лист-вимогу № 3 про звільнення та передачу об`єкту оренди, в зв`язку зі спливом строку оренди. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років (ч. 1 ст. 821 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 822 ЦК України, у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк. Якщо наймодавець відмовився від укладення договору на новий строк, але протягом одного року уклав договір найму житла з іншою особою, наймач має право вимагати переведення на нього прав наймача та (або) відшкодування збитків, завданих відмовою укласти з ним договір на новий строк. Судом встановлено, що позивачем не було дотримано положення ч. 1 ст. 822 ЦК України, оскільки попередження відповідача про відмову позивача укласти з ним новий договір оренди, відбулося не в строки визначені законом. Також в судовому засіданні. стороною позивача не було доведено суду, що підвищення розміру орендної плати, і попередження про це відповідача відбулося з підстав, наведених в п. 5.3. укладеного договору оренду, і також з дотриманням відповідних строків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач після 31 грудня 2017р. продовжує сплачувати орендну плату визначену п. 5.1 договору оренди, і не звільнив об`єкт оренди, суд приходить до висновку, що договір оренди, вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк, а тому відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про виселення відповідача з об`єкту оренди без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: dismissed