Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

В січні 2016р. позивач ТСББ «Комфорт» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-9 т.1) до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд: 1) стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь: - заборгованість з оплати житлово-комунальних та інших послуг у розмірі 168615,24 грн.; - інфляційне збільшення з урахуванням індексу інфляції у розмірі 132810,64 грн.; - 3 % річних від простроченої суми у розмірі 20677,31 грн., - пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 19917,85 грн. - судові витрати у розмірі 5130,31 грн.; 2) стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь: - заборгованість з оплати житлово-комунальних та інших послуг у розмірі 116325,12 грн.; - інфляційне збільшення з урахуванням індексу у розмірі 141801,25 грн.; - 3 % річних від простроченої суми у розмірі 23854,62 грн.; - судові витрати у розмірі 3847,57 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач був створений у 2007р. власниками житлових на нежитлових приміщень багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , з метою забезпечення захисту прав його членів, належного управління, утримання та використання неподільного та загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутом Об`єднання, належного утримання цілісного майнового комплексу. 30 травня 2002р. АТХК «Київміськбуд» відповідачці [PERSON] було передано нежитлове приміщення [ADDRESS] , 20 січня 2004р. - нежитлове приміщення № 28 за цією ж адресою. 01 червня 2002р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг. З відповідачкою [PERSON] позивачем договір про надання послуг не укладався. Оплата житлово-комунальних послуг здійснювалася відповідачами вчасно та у повному обсязі до 2009р. З січня 2009р. відповідачка [PERSON] припинила оплачувати надані їй позивачем комунальні послуги, а з січня 2011р. припинив сплату за послуги і відповідач [PERSON] . У зв`язку з невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати комунальних послуг у них виникла заборгованість перед позивачем: - по нежитловому приміщенню № 27 за період з січня 2011р. по листопад 2015р. у розмірі 135057,83 грн.; - по нежитловому приміщенню № 28 за період з січня 2009р. по листопад 2015р. у розмірі 149992,53 грн. Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2013р. між відповідачами було поділено спільне майно. На підставі вказаного судового рішення [PERSON] на день звернення до суду з цим позовом, крім майнових прав на нежитлове приміщення № 27, належала ще 1/2 частина майнових прав на нежитлове приміщення № 28. Оскільки в досудовому порядку відповідачі відмовляються сплатити суму заборгованості, то позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2016р. по цивільній справі № 761/1826/16-ц, позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТСББ «Комфорт» суму у розмірі 342021,04 грн.; судовий збір у розмірі 5130,31 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ТСББ «Комфорт» суму в розмірі 256504,86 грн.; судовий збір у розмірі 3847,57 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017р. апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Зазначене вище заочне рішення від 23 березня 2016р. змінено в частині визначення розміру стягнення заборгованості з [PERSON] та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: Стягнути з [PERSON] на користь ТСББ «Комфорт» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги по нежитловому приміщенню [ADDRESS] у розмірі 135057,83 грн., 3 % річних у розмірі 3970,23 грн., інфляційне збільшення з урахуванням індексу інфляції у розмірі 21642,08 грн. Суму заборгованості за житлово-комунальні послуги по нежитловому приміщенню [ADDRESS] у розмірі 33557,41 грн., 3 % річних у розмірі 2689,19 грн., інфляційне збільшення з урахуванням індексу інфляції у розмірі 26313,72 грн. Стягнути з [PERSON] на користь ТСББ «Комфорт» судовий збір у розмірі 3348,45 грн. В іншій частині заочне рішення суду залишено без змін. Постановою касаційної інстанції від 11 липня 2018р. рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, і справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2018р. визначено головуючого суддю Волошина В.О . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 17 серпня 2018р. прийнято справу до розгляду та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 10 грудня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов та заява про застосування строків позовної давності (а.с. 13-37 т. 4), в яких відповідач [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог з тих, підстав, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, позивачем в порушення законодавства були прийняті рішення, якими затверджені тарифи на відповідні послуги, що суперечать вимогам законодавства. За певними видами послуг, як то водопостачання не враховано, що відповідач сплачує безпосередньому постачальнику цих послуг, а не позивачу, який не є постачальником, при цьому позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу в обґрунтування наданих послуг. Також, враховуючи час звернення до суду з вказаним позовом і період заборгованості за комунальні послуги, на думку сторони відповідача, позивачем були пропущені строки позовної давності без подання заяви про поновлення цих строків і зазначення поважності причин їх пропуску. 11 грудня 2018р. на адресу суду надійшов відзив на позов та заява про застосування строків позовної давності (а.с. 46-59 т.4), в яких відповідачка [PERSON] просила суд залишити позов без задоволення, з тих підстав, що між нею та позивачем не було укладено відповідного договору щодо утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг. При цьому відповідачка не отримувала від позивача будь-яких документів на оплату комунальних послуг. Крім того, враховуючи період заборгованості за текстом позову, на думку відповідачки, стороною позивача були пропущені строки позовної давності без поважних причин, що є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову. Відповіді на відзиви відповідачів [PERSON] , [PERSON] , стороною позивача не подавались. 02 травня 2019р. на адресу суду на виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019р., в порядку ст. 193 ЦПК України, відповідачем [PERSON] було подано зустрічний позов з вимогами до ТСББ «Комфорт», в якому просив суд: 1) визнати частково недійсним рішення Загальних зборів ТСББ «Комфорт» у частині встановлення непропорційної частки в загальному обсязі обов`язкових платежів на утримання і ремонт неподільного і загального майна будинку (частки співвласників у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна будинку) за адресою [ADDRESS] що оформлені: 1.1) протоколом Загальних повторних зборів № 2/2013 від 03 березня 2013р. для власників нежитлових приміщень верхніх поверхів (власників офісів верхніх поверхів) у розмірах зазначених цім протоколом: -на утримання будинку та прибудинкової території 9,67 грн. за 1 кв.м.; -на оплату праці консьєржів 1,60 грн за 1 кв.м.; -цільові внески для накопичення коштів на ремонт ліфтів у розмірі 3 грн./м.кв.; -цільові внески на формування загального ремонтного резервного фонду в розмірі 10% від щомісячного платежу на утримання будинку та прибудинкової території. 1.2.) протоколом Загальних повторних зборів № 2/2014 від 01 березня 2014р. для власників нежитлових приміщень верхніх поверхів (власників офі поверхів) у розмірах зазначених цім протоколом: -на утримання будинку та прибудинкової території 9,78 грн. за 1 кв.м.; -на оплату праці консьєржів 1,67 грн за 1 кв.м.; -цільові внески для накопичення коштів на ремонт ліфтів у розмірі 3 грн./м.кв. -цільові внески на формування загального ремонтного резервного фонду в р від щомісячного платежу на утримання будинку та прибудинкової території, праці консьєржів; 1.3) протоколом Загальних повторних зборів № 2/2015 від 21 лютого 2015р. для власників нежитлових приміщень верхніх поверхів (власників офі поверхів) у розмірах зазначених цім протоколом: -на утримання будинку та прибудинкової території 9,78 грн. за 1 кв.м.; -на оплату праці консьєржів 1,67 грн за 1 кв.м.; -цільові внески для накопичення коштів на ремонт ліфтів у розмірі 3 грн./м.кв -цільові внески на формування загального ремонтного резервного фонду в р від щомісячного платежу на утримання будинку та прибудинкової території праці консьєржів. 2) зобов`язати ТСББ «Комфорт» здійснити перерахунок належної до сплати пропорційної частки в загальному обсязі обов`язкових і утримання і ремонт неподільного і загального майна будинку, формування ремонтного і резервного фонду, частку співвласника у загальному обсязі платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і к ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, яка визначена пропорційною до загальної площі житлових та нежитлових приміщень, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб у відповідності до: - п.п. 3.2.2 та 3.3.3 Статуту ТСББ «Комфорт»; -ч.ч. 1-3 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатої будинку» №2866-111 у редакції від 18 листопада 2012р.; -ч.ч. 1-3 ст. 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» №2866-111 у редакції від 01 липня 2015р., за 2013 - 2015рр. 3) стягнути з ТСББ «Комфорт» на користь [PERSON] 3073,6 грн. у відшкодування понесених ним судових витрат. Свої зустрічні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовував тим, що він, як власник вищенаведених нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS] , вважає, що зазначеними вище рішеннями Загальних зборів ТСББ «Комфорт» порушуються його права, шляхом вставлення неправомірних розмірів тарифів на певні види послуг, які надаються ТСББ «Комфорт», оскільки такі тарифи були прийняті в порушення положень Законів України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Статуту ТСББ «Комфорт». Одночасно з зустрічним позовом, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було подано заяву про поновлення строків позовної давності за зустрічним позовом (а.с. 237а, 237 б т. 4). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2019р. прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] і об`єднано її в одне провадження з первісним позовом. 01 жовтня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов (а.с. 11-15 т.5), який було повернуто судом на підставі ст. ст. 49, 191 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019р. закрито підготовче засідання ат призначено справу до розгляду. 30 січня 2020р. на адресу суду було подано заяву про застосування строків позовної давності за зустрічним позовом (а.с. 117, 118 т. 5), в якій ТСББ «Комфорт» просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову, у зв`язку з пропуском строків позовної давності позивачем [PERSON] , а причини, які ним були зазначені у заяві про поновлення цього строку не є поважними. В судових засіданнях 30 січня, 25 серпня, 30 листопада, сторонами були надані пояснення по суті, як первісного, так і зустрічного позову. В судове засідання 06 квітня 2021р. сторони та їх представники не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Представником ТСББ «Комфорт» було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Решта учасників процесу поважності причин неявки не повідомили. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов слід залишити без задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин (далі по тексту буде наводитись зазначена норма закону у відповідній редакції), врегульовані основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди) (ст. 16 цього Закону). За змістом ч. 1-3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено касаційною інстанцією в постанові від 11 липня 2018р. по цивільній справі № 761/1826/16-ц, [PERSON] володіє майновими правами на нежитлове приміщення № 27 та на 1/2 частину нежитлового приміщення [ADDRESS] , а [PERSON] належать майнові права на 1/2 частину нежитлового приміщення № 28 за цією ж адресою. Управителем будинку [ADDRESS] є ТСББ «Комфорт», яке забезпечує власників квартир та нежитлових приміщень комунальними та іншими послугами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань містобудування та житлової політики. 01 червня 2002р. між ТСББ «Комфорт» та [PERSON] було укладено договір № 27оф про надання комунальних та інших послуг, згідно з яким споживач зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату комунальних послуг, вносити платежі на розрахунковий рахунок об`єднання у розмірі, встановленому загальними зборами, з урахуванням реальних витрат. Обов`язки зі здійснення всіх платежів виникають у споживача з моменту придбання ним права власності на квартиру, жиле або нежиле приміщення. Щомісячна плата за житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку була встановлена протоколами загальних зборів членів ТСББ «Комфорт». Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5) ч. 3 ст. 20 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Положеннями ст.ст. 10-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ч. 4 ст. 267 ЦК України. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Таким чином, національне законодавство розглядає позовну давність, як встановлений законом строк для захисту порушеного права. Правила про позовну давність передбачають право на позов в матеріальному сенсі. Якщо особі належить цивільне право, і це право порушено, то вона вправі здійснити своє право в примусовому порядку, проти волі зобов`язаної особи, шляхом звернення до національного суду або до іншого компетентного органу. В той же час Європейський Суд з прав людини, надаючи тлумачення поняття строку позовної давності, зазначив, що строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Так, під час розгляду справи в суді, сторонами були подані заяви про застосування строків позовної давності, як до первісних позовних вимог, так і зустрічних. При цьому протягом всього часу розгляду справи в суді стороною первісного позивача, не було подано до суду заяви про поновлення строків позовної давності, або поважності причин їх пропуску. З матеріалів справи вбачається, що з первісним позовом, сторона звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва 20 січня 2016р., при цьому період заборгованості, за який первісний позивач просив суд стягнути з первісних відповідачів складав: - по нежитловому приміщенню № 27 за період з січня 2011р. по листопад 2015р. у розмірі 135057,83 грн.; - по нежитловому приміщенню № 28 за період з січня 2009р. по листопад 2015р. у розмірі 149992,53 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що первісним позивачем були пропущені строки позовної давності до вимог (суми заборгованості), яка утворилась до січня 2013р., а тому в цій частині первісний позов не підлягає задоволенню. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом подав до суду заяву про поновлення строків позовної давності, зазначивши, що про своє порушене право він дізнався лише після ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва 23 березня 2016р. заочного рішення по вказаній справі, і подальшого його скасування апеляційною та касаційною інстанціями. Враховуючи визначену законом періодичність отримання комунальних послуг та надіслання відповідних рахунків відповідачем позивачу за зустрічним позовом, і отримання їх ним, а також час звернення з зустрічним позовом до суду (квітень 2019р.) та зміст заявлених зустрічних позовних вимог, суд вважає, що подана позивачем за зустрічним позовом заява про поновлення строків позовної давності не підлягає задоволенню, причини пропуску строків позовної давності є неповажними, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Звертаючись до суду з первісними позовними вимогами, позивач ТСББ «Комфорт» обґрунтовував ці вимоги наданим розрахунками та довідками (а.с. 58-65 т.1). Враховуючи висновки суду про застосування строків позовної давності до частини позовних вимог, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь ТСББ «Комфорт» підлягає стягненню: - сума заборгованості за житлово-комунальні послуги по нежитловому приміщенню [ADDRESS] в розмірі 91349,38 грн. (за період з січня 2013р. по листопад 2015р.); - сума заборгованості за житлово-комунальні послуги по нежитловому приміщенню № 28 (пропорційно до частки у праві власності) в будинку [ADDRESS] в розмірі 36230,16 грн. (за період з січня 2013р. по листопад 2015р.); В свою чергу з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача ТСББ «Комфорт» сума заборгованості за житлово-комунальні послуги по нежитловому приміщенню № 28 (пропорційно до частки у праві власності) в будинку [ADDRESS] в розмірі 36230,16 грн. (за період з січня 2013р. по листопад 2015р.). Стосовно вимог первісного позивача про стягнення на його користь з відповідачів інфляційних втрат та 3,0 річних, на підставі ст. 625 ЦК України, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки стороною первісного позивача взагалі не надався розрахунок зазначених вимог, посилання в судовому засіданні представника первісного позивача на а.с. 60а, 64, 65 т.1 судом оцінюються критично, оскільки не підписані уповноваженою особою і не містить будь-яких арифметичних дій та показників, що позбавляє суд здійснити перевірку правильності цих розрахунків. Також не підлягають задоволенню і вимоги первісного позивача про стягнення з відповідачів за первісним позовом на користь позивача пені на підставі положень ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки відповідно до преамбули вказаного Закону, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Таким чином, норми зазначеного Закону, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010р.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом ТСББ «Комфорт» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1916,58 грн., а з відповідачки за первісним позовом [PERSON] - 540,57 грн., пропорційно до частини задоволених вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, то з відповідача за зустрічним позовом не підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом понесені останнім судові витрати.

Outcome: partial