Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

В січні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просила виділити їй в натурі частину земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, площею 0,0375 га., а також частину земельної ділянки у постійне користування площею 0,0312 га., які знаходяться в [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що рішенням міськвиконкому їй, [PERSON] [PERSON], як співвласникам будинку, надано земельну ділянку площею 0,1526 га. У 2004 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір користування земельною ділянкою. В подальшому [PERSON] подарувала належну їй частину земельної ділянки площею 375 кв.м. [PERSON] Оскільки за рішенням суду їй належить 33/100 частини вказаного вище домоволодіння, а відповідач [PERSON] відмовляється встановити порядок користування земельною ділянкою, вона змушена звернутися до суду. У березні 2013 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] про виділення їй земельної ділянки площею 0,0375 га. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що згідно з Державним актом на право приватної власності земельна ділянка площею 0,075 га. закріплена за двома співвласниками. Після дарування їй перейшла у власність 1/2 її частина. Сторони не досягли домовленості щодо порядку користування землею. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 18 листопада 2015 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення в частині вирішення її позову та ухвалити нове - про задоволення її вимог. На думку апелянта, судом безпідставно не прийнято до уваги її доводи щодо невиконання експертом вимог ухвали про призначення експертизи, а тому призначення додаткової експертизи не потребувалося. [PERSON] через свого представника [PERSON] також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині вирішення зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її вимог і провести розподіл спірної ділянки за третім варіантом експертизи. Свою скаргу обґрунтовує тим, що суд мав можливість постановити рішення за наявними у справі доказами, а саме: висновком експерта та існуючим порядком користування житловим будинком. У зв»язку зі смертю [INFO] року [PERSON] до участі у справі в якості правонаступника померлої сторони залучений її спадкоємець [PERSON] Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційних скаргах, суд вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позовів, суд першої інстанції виходив з того, що договір про порядок користування земельною ділянкою є нікчемним. При цьому, висновок експерта не взяв до уваги, оскільки в ньому не враховано самовільне будівництво, а призначати додаткову експертизу сторони відмовилися. Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вказаним вимогам. Так, співвласники майна, що є у спільній частковій власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а при відсутності згоди - спір вирішується судом (ст.358 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України майно, що перебуває у спільній частковій власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №369 від 30.07.1998 року співвласникам домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надано у постійне користування і передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1526 га. Згідно з копією Державного акта серії [NUMBER] від 19.10.1998 року співвласниками земельної ділянки площею 0,0750 га. є [PERSON] та [PERSON] Між останніми 09.07.2004 року укладено угоду про землекористування, яка не відповідає вимогам ст.88 ЗК України (в редакції на час її укладення) щодо нотаріального посвідчення, а тому згідно ч.1 ст.219 ЦК України вона є нікчемною. 27.07.2004 року [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0750 га., тобто 0,0375 га. по [ADDRESS] Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 18.05.2010 року у справі № 2-400/10 проведено розподіл домоволодіння [ADDRESS] і виділено у власність: [PERSON] - 33/100 ідеальних часток, зокрема: житлову кімнату 1-3 площею 19,0 кв.м., частину сараю «Б» площею 16,5 кв.м.; [PERSON] - 28/100 ідеальних часток, зокрема: житлову кімнату 1-2 площею 15,5 кв.м., частину сараю «Б» площею 16,5 кв.м.; [PERSON] - 39/100 ідеальних часток, зокрема: житлову кімнату 2-3 площею 23,5 кв.м., частину сараю «Б» площею 11,0 кв.м. Одним із доказів у справі, який оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, є висновок експерта (ст.59 ЦПК України). Згідно з ч.2 ст.147 ЦПК України експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання. Судом першої інстанції призначалася експертиза щодо можливих варіантів розподілу земельної ділянки і висновком експерта №225/13 від 14.11.2013 року запропоновано 5 варіантів її розподілу. Після проведення експертизи суд першої інстанції встановив, що [PERSON] здійснила прибудову а-2 до приміщення 4-4 площею 10,4 кв.м. на підставі рішення Богунського районного суду м.Житомира від 18.05.2010 року у справі № 2-400/10, яким сторін зобов'язано провести прибудови до виділених їм кімнат 1-2 і 1-3. Оскільки зазначена прибудова проведена без дотримання певного порядку будівництва та відповідного дозволу, але була врахована експертом, суд першої інстанції вважав неможливим проведення виділу за запропонованими варіантами експертизи. Апеляційним судом призначено додаткову експертизу, в якій поставлені питання про можливі варіанти виділу земельної ділянки без урахуванням самовільного будівництва, оскільки експертизою №225/13 від 14.11.2013 року враховано самовільне будівництво. Висновком експерта №1/16 від 10.06.2016 року запропоновано чотири можливих варіанти розподілу земельної ділянки площею 0,0750 га. по [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] Сторони в судовому засіданні дійшли згоди щодо проведення розподілу спірної земельної ділянки за другим варіантом (додаток №3) вказаної вище експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] (т.2 а.с.162-194). За таких обставин, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позовів, а саме про розподіл саме за цим варіантом. Вимоги [PERSON] про виділення земельної ділянки в постійне користування задоволенню не підлягають, оскільки вирішення цього питання не входить до компетенції суду. Крім цього сторони зазначили, що судові витрати, понесені кожним із них в ході розгляду справи, вони беруть на себе і не претендують на їх розподіл відповідно до ст.88 ЦПК.

Outcome: dismissed