Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів по договору позики, посилаючись на те, що 20.11.2018 відповідач позичив у нього 78 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення до 01.06.2019. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки про отримання вказаної грошової суми. З позиченої суми, відповідачем станом на дату звернення до суду з позовом, грошові кошти у сумі 78 000,00 дол. США повернуті позивачу так і не були та з урахуванням курсу долара США по відношенню до гривні складає 1 975 038, 00 грн. Враховуючи, що відповідач в повній мірі взяті на себе зобов`язання не виконав, позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за договором позики у сумі 1 975 038, 00 грн. та 9 605, 00 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання з викликом сторін. 16.09.2019 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення оголошення на офіційному сайті суду. Відзиву на позов та будь яких заяв до суду подано не було. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно розписки від 20.11.2018 відповідач [PERSON] отримав у позивача [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 78 000,00 дол. США із зобов`язанням повернути борг в строк до чотирьох місяців з дати укладення розписки, тобто до 21.03.2019 (а.с. 8). Оскільки, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, за згодою сторін було узгоджено остаточний строк повернення грошових коштів в повному обсязі до 01.06.2019, що вбачається з розписки від 04.03.2019 (а.с. 9). Як вказано в позовні заяві, в період з 21.03.2019 по 19.07.2019 позивач неодноразово спілкувався з відповідачем особисто, телефонним зв`язком з метою переконати останнього виконати свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики. Однак, відповідач повертати борг відмовився, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмету позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, такий правовий висновок викладено у Постанові ВСУ від 18.09.2013 у справі №6-63цс13. Згідно з приписами статті 533 ЦК України валютою виконання грошового зобов`язання є гривня, проте якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зі змісту договору позики вбачається, що предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, а отже сума, що підлягає сплаті у гривнях, за законом повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Станом на дату подання позовної заяви, 19.07.2019 офіційний курс долара США до національної валюти України становив 25,321 грн., а відтак борг у розмірі 78 000,00 дол. США становить 1 975 038, 00 грн. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Отже враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконав своє грошове зобов`язання в повному обсязі, порушене право позикодавця [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості в сумі 1 975 038, 00 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 9 605, 00 грн. судового збору сплаченого ним при звернення до суду.

Outcome: approved