overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернулася із заявою до суду, в якій вказала, що з відповідачем з 1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітню доньку. Подружні стосунки не склалися і спільного господарства не ведуть, просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, подружнє життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, через що виникають постійні сварки, подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений про день та час слухання справи в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 01 вересня 1996 року, який зареєстрований Слобідко-Смотрицькою сільською радою Чемеровецького району Хмельницької області, актовий запис № 04. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують їх з травня 2016 року. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сім'ю і для цього не вживають ніяких заходів, що вони тривалий час не підтримують сімейних відносин, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що сім'я розпалась, а тому суд вважає, що подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам, виходячи з чого є всі підстави розірвати шлюб. Позивач вказала що спору щодо спільного майна не має. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернулася із заявою до суду, в якій вказала, що з відповідачем з 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Подружні стосунки не склалися і спільного господарства не ведуть, просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, подружнє життя з відповідачем не склалось, через несумісність характерів, у звязку з чим подальше збереження шлюбу є неможливим. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просить шлюб розірвати, примирення та збереження шлюбу неможливі. Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 07 червня 2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 561. Від шлюбу мають неповнолітніх сина [PERSON] [INFO] та доньку Вікторію [INFO]. Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть з вересня 2015 року за час примирення сімейних відносин не відновили, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згоден. За таких обставин сім'ю неможливо зберегти без доброї на те волі сторін, а подальше сумісне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача. Позивач та відповідач вказали, що спору щодо спільного майна не має, неповнолітні діти залишаються проживати разом з матірю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернулася із заявою до суду, в якій вказала, що з відповідачем з 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку. Подружні стосунки не склалися і спільного господарства не ведуть, просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, подружнє життя з відповідачем не склалось, через несумісність характерів, постійні сварки та недовіру, у звязку з чим подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просить розірвати шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 18 червня 2011 року, який зареєстрований в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому, актовий запис № 785. Від шлюбу мають доньку Кіру [INFO]. Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть з квітня 2016 року. За таких обставин сім'ю неможливо зберегти без доброї на те волі сторін, а подальше сумісне життя подружжя та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача. Позивач та відповідач вказали, що спору щодо спільного майна не має, неповнолітня дитина залишається проживати разом з матірю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В червні 2016 року позивачі [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В позовних вимогах позивачі вказали, що є власниками будинку №7, що знаходиться за адресою: вул. Київська м. Чортків Тернопільської області. У 2006 році відповідачка [PERSON] попросила їх зареєструвати її у вказаному будинку, оскільки, продавши свій будинок, залишилась без реєстрації у м. Чорткові. Після реєстрації відповідачка взагалі не користувалась та не виявляла наміру користуватись їх житлом. Просять визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом по вул. Київська, 7 в м. Чорткові Тернопільської області. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить його задоволити. Суду пояснила, що відповідачка зареєстрована в будинку, що належить її та її матері, але фактично з часу реєстрації місця проживання [INFO] там не проживає, житлом не користується. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій вказує, що позов підтримує, не може зявитися в судове засідання, а тому просить справу розглядати за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, в якій вказує, що позов визнає, житлом не користується з 2006 року, просить справу розглядати за її відсутності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачами, підтвердила суду, що [PERSON] з 2006 року не проживає за адресою [INFO]. Вислухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. Позивачам [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Київська, 7 в м. Чорткові Тернопільської області, що стверджується представленими договором дарування, укладеним 19 березня 1983 року в м. Чорткові Тернопільської області, та технічним паспортом. Відповідачка [PERSON] зареєстрована [INFO]. Фактично відповідачка [PERSON] за вказаною адресою не проживає, що стверджується актами про встановлення факту не проживання Чортківської міської ради Тернопільської області від 10 квітня 2015 року, 27 січня 2016 року, 13 червня 2016 року. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

В червні 2016 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони після смерті [INFO] матері, [PERSON] успадкували все її майно за винятком земельної ділянки площею 0,517 га з яких 0,267 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, розташованої на території Шибенської сільської ради Бородянського району Київської області. У зв'язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру, державний нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Тому просили визнати за ними в рівних частинах в порядку спадкування за заповітом право власності на вказану земельну ділянку. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили. Відповідач - Шибенська сільська рада Бородянського району Київської області в судове засідання представника не направила, просила слухати справу без її участі. Третя особа - Бородянська районна державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила, просила слухати справу без її участі. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON], спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями заповіту (а.с.6), постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.10). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка, що розташована на території [ADDRESS], площею 0,517 га, з яких 0,267 га - для ведення особистого селянського господарства, 0,25 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд (а.с.7). Відповідно до постанови державного нотаріуса Бородянської районної державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] не може бути видане, оскільки відсутній витяг з Державного земельного кадастру (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно зі ст. ст. 1218,1225 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за позивачами в рівних частках право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

В червні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач по справі [PERSON] Г, є його батьком. На момент подачі позову навчається на першому курсі Українського державного університету залізничного транспорту, денної форми навчання, факультету « Будівельного» в м. Харкові. Оскільки навчається на денній формі навчання та не має можливості працевлаштуватись, знаходиться на утриманні матері, а тому потребує батьківської матеріальної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) на користь [PERSON] на період навчання до 28 червня 2019 року. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не надсилав. Судовим розглядом встановлено,що батьком позивача [PERSON] є відповідач по справі , [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.9). Позивач, [PERSON], є студентом І курсу Українського державного університету залізничного транспорту денної форми навчання, факультету «Будівельного», термін навчання з 01.09.2015 року по 30 червня 2019 року, за державним замовленням. Згідно довідки про доходи, [PERSON] в період з 01 вересня 2015 року по 31 липня 2016 року отримав дохід в сумі 4\~125,00 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Як вбачається зі змісту ст. 199 СК України підставою виникнення обовязку батьків щодо утримання повнолітніх дітей у цьому разі є такий склад юридичних фактів: -походження дітей ( родинний зв'язок батьків та дітей); -продовження повнолітніми дітьми навчання; -потреба повнолітніх дітей у звязку з продовженням навчання в матеріальній допомозі; -здатність батьків таку допомогу надавати. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати відповідно до СК України. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у частині від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у статті 182 СК України. Згідно з положеннями ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 24 червня 2016 року. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

В червні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіла їм все своє майно в рівних долях. 16 вересня 2004 року вони подали заяву про відкриття спадщини до двадцять першої Київської державної нотаріальної контори. 20 травня 2016 року Бородянська районна державна нотаріальна контора відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вони пропустили строк для прийняття спадщини. Вважали, що, подавши 16 вересня 2004 року заяву про відкриття спадщини вони фактично прийняли спадщину, тому просили визначити їм додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідач - Бородянська районна державна нотаріальна контора та третя особа - Мирчанська сільська рада Бородянського району Київської області в судове засідання представників не направили, просили слухати справу без їх участі. Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в м.Києві померла [PERSON], яка заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9), копією заповіту (а.с. 8). 16 вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] подали до двадцять першої Київської державної нотаріальної контори заяву про відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON], що підтверджується копією заяви (а.с.7). Бородянська районна державна нотаріальна контора 12 травня 2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.6), у зв'язку з тим, що спадкоємці не подали вчасно до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], останнє місце проживання якої було зареєстровано в с.Мирча. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що позивачами строк звернення до нотаріальної контори пропущений з поважних причин, то суд вважає за необхідне позов задовольнити та визначити їм додатковий строк два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

В червні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є спадкоємцями за законом, після смерті 21 лютого 2011 року [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку кадастровий номер 3221082200:07:001:0128, площею 0,1325 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області. Оскільки за життя [PERSON] не встиг отримати державний акт на право власності на вказану земельну ділянку вони не можуть отримати її у спадок. Тому просили визнати за ними в рівних частках право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221082200:07:001:0128, площею 0,1325 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, просили слухати справу без їх участі, позов підтримали. Відповідачі управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна адміністрація в судове засідання представників не направили, просили слухати справу без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21 лютого 2011 року помер [PERSON], після смерті якого спадщину прийняли його діти (позивачі по справі) [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, про народження, про шлюб (а.с.11,14), копією заповіту (а.с.10), копією постанови нотаріуса (а.с.16). На підставі розпорядження Бородянської районної державної адміністрації №204 від 16 березня 2010 року [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,1325 га, кадастровий номер 3221082200:07:001:0128, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області, що підтверджується копією державного акту (а.с.16). Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 червня 2016 року (а.с.15) позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за позивачами в порядку спадкування за законом право власності на спірну земельну ділянку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

В червні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка вказала, що з 8 грудня 2007 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні і вихованні. Батько ухиляється від виконання батьківських обовязків, коштів на утримання дітей не дає, що змусило її звернутися до суду. [PERSON] просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнає, погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі, зазначеному в позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони з 8 грудня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], 19 червня 2008 року, та дочку [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивачки [PERSON] кошти на утримання дітей не дає, хоча як батько відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати їх до досягнення повноліття. У відповідності до вимог ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 цього Кодексу суд враховує матеріальне становище сторін та визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, беручи до уваги при цьому, що відповідач працює. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 551 гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: approved