Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

В червні 2015 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 10 по вул. Путівцева в м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 22 лютого 2013 року помер її чоловік [PERSON], який був спадкоємцем спірного житлового будинку після смерті свого батька [PERSON], померлого 17 вересня 2002 року. [PERSON] не подавав заяву на прийняття спадщини, оскільки на момент смерті батька проживав разом з ним. Вказаний будинок належав [PERSON]. За час життя [PERSON], позивачка та їхня дочка [PERSON] проживали однією родиною у вказаному житловому будинку. [PERSON] хворів ішемічним інсультом та потребував постійного догляду. Позивачка перебувала в декретній відпустці та вони з її чоловіком доглядали хворого паралізованого [PERSON] до самої його смерті та проводили його поховання. Відповідач, брат її чоловіка, не приймав ніякої участі в догляді за своїм батьком, хоча вони неодноразово попереджали його про таку необхідність. Відповідач від цього ухилявся і ніякої допомоги батькові на його утримання не надавав. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контри щодо отримання спадщини за законом на спірний житловий будинок. 25 лютого 2015 року до неї звернувся відповідач, брат покійного чоловіка, та повідомив її, що він є одноособовим спадкоємцем після смерті [PERSON]. 27 квітня 2015 року позивачка звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної кондори щодо отримання свідоцтва на спадщину за законом, але нею було отримано лист, в якому їй було вказано, що відкрито спадкову справу № 286/2013, але в усній формі відмовлено в отриманні свідоцтва на право спадщини за законом на житловий будинок 10 по вул. Путівцева в м. Дніпропетровську, оскільки згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/1 112/2014-ц [PERSON] є одним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], померлого 17 вересня 2002 року. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив розглянути справу без його участі. Ще раніше надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог, вказавши при цьому, що факт прийняття спадщини померлим 22.02.2013 року [PERSON] є недоведеним, оскільки доказів щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном позивачкою не надано. В свою чергу, саме відповідач після смерті батька взяв на себе всі турботи пов'язані з утриманням нерухомого майна, сплаті всіх комунальних платежів, проведення ремонтних робіт. Позивачка посилається на «усну» відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. З такими вимогами особа може звернутися до суду лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Проте, усна відмова не є підставою для звернення до суду. Крім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. В даному випадку, позивачкою не доведено жодного із фактів, встановлення яких є обов'язковим. Відповідач допомагав батькові, утримував його, провідував, жодної умисної поведінки відповідача щодо ухилення від утримання батька не було. Представник Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Вислухавши позивачку та її представника, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2013 року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 505866, виданим 22.02.2013 року відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1357 від 18.02.2013 року (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Судом встановлено, що позивачка є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії І-КИ № 082336, виданим 25.12.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 639 від 25.12.1999 року (а.с.7). Позивачка, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом була заведена спадкова справа № 286/2013, що підтверджується довідкою Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 27.04.2015 року за вих. № 1303/02-14 (а.с.6). Зі слів позивачки та її представника, після смерті [PERSON], померлого 18 лютого 2013 року, відкрилася спадщина на житловий будинок № 10 по вул. Путівцева в м. Дніпропетровську, який він, знову ж таки зі слів позивачки та її представника, успадкував після смерті свого батька [PERSON], який помер 17 вересня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-КИ № 440841, виданим 27.09.2002 року відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис № 7250 від 27.09.2002 року (а.с.8). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що житловий будинок № 10 по вул. Путівцева в м. Дніпропетровську, дійсно належав [PERSON], який помер 17 вересня 2002 року, на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 15.02.2000 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 15.12.1999 року за № 333/1 (а.с.5). Позивачка та її представник стверджували, що її чоловік - [PERSON], який помер 18 лютого 2013 року, успадкував вищевказаний житловий будинок № 10 по вул. Путівцева в м. Дніпропетровську після смерті свого батька [PERSON], померлого 17 вересня 2002 року, оскільки він був зареєстрований та проживав разом з батьком, при цьому посилалися на ксерокопію аркуша домової книга, яка не вказує, що на момент смерті [PERSON] [PERSON] М.П. був зареєстрований та проживав разом з померлим. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачкою та її представником не доведено суду належними доказами, що чоловік позивачки за життя прийняв спадщину у вигляді спірного житлового будинку після смерті свого батька. Крім того, факт спадкування: [PERSON] спірного домоволодіння після смерті [PERSON], померлого 17 вересня 2002 року, судом не встановлювався та з такими вимогами позивачка не зверталася, а відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Нотаріусом також не видавалися свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом на імя чоловіка позивачки - [PERSON]. Натомість, згідно відомостей в спадковій справі № 132/2003, заведеній Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 17 вересня 2002 року, після смерті останнього з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач. Копія вказаної спадкової справи знаходиться в матеріалах даної справи. Окрім всього вищевказаного, відповідно до п. п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення зазначеного кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Так, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 17 вересня 2002 року (з моменту його смерті), тобто під час дії положень Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Разом з тим, позивачка та її представник правовими підставами своїх позовних вимог в цій частині вказали ЦК України в редакції 2003 року. Таким чином, позивачкою, окрім всього вищевказаного, обраний не вірний спосіб захисту своїх прав та інтересів. Тому, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 10 по вул. Путівцева в м. Дніпропетровську є необґрунтованими та безпідставними. Решта позовних вимог позивачки також задоволенню не підлягає. Так, позивачка просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON], оскільки він не допомагав батькові матеріально та духовно і доглядав за ним, хоча той потребував його уваги та допомоги. На підтвердження її вимог в судовому засіданні були допитані свідки: Свідок [PERSON], яка є невісткою відповідача, і яка вказала, що за [PERSON] доглядали лише позивачка з чоловіком. Свідок [PERSON], яка є сусідкою, і яка надала аналогічні свідчення. Свідок [PERSON], яка є поштарем, і яка вказала, що заходила до померлого три-чотири рази на місяць. Він був лежачим, доглядала за ним позивачка. Також, зазначила, що до нього заходили сусіди. Свідок [PERSON], яка є сусідкою по спірному домоволодінню, і яка вказала, що відповідача у спірному будинку жодного разу не бачила, а за [PERSON] доглядала одна позивачка. Свідок [PERSON], яка є кумою позивачки, і яка вказала, що за [PERSON] доглядала одна позивачка. Вказала також, що вони удвох приходили до відповідача по допомогу для його батька, коли останнього паралізувало, але той відмовив. А також, відповідно до п. п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Положення зазначеного кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Так, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 17 вересня 2002 року (з моменту його смерті), тобто під час дії положень Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Проте, позивачка та її представник правовими підставами своїх позовних вимог в цій частині також вказали ЦК України в редакції 2003 року. Тому, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки в частині усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] також є необґрунтованими та безпідставними. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог. Крім того, оскільки позивачці відмовлено в задоволенні її позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат, задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed