Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 25.02.2020 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому Позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений сторонами та зареєстрований 02.08.2008 р. Володарським відділом реєстрації актів цивільного стану Київської області; після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що між нею і Відповідачем 02.08.2008 р. було укладено шлюб, від цього шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] Проживши у шлюбі більше десяти років, їх сімейне життя поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, зрозумівши, що є зовсім різними людьми, не мають спільних інтересів, між ними постійно виникають напружені відносини та конфлікти, які негативно впливають на виховання дитини, на його духовний і моральний розвиток. Тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача та її дитини (а.с. 2-3). Після виконання вимог частин шостої, сьомої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та усунення недоліків на виконання ухвали суду від 31.03.2020 р. (а.с. 21-22) ухвалою суду від 08.04.2020 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи у порядку загального позовного провадження, встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 19.05.2020 р. (а.с. 29-30), відкладене через неявку учасників справи на 16.06.2020 р. Ухвалою суду від 16.06.2020 р. призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 02.07.2020 р. (а.с. 48-50), відкладене надалі через неявку Відповідача на 06.08.2020 р. Крім того, згаданою ухвалою суду від 16.06.2020 р. судом було встановлено учасникам справи строки подання заяв по суді справи, зважаючи на продовження процесуальних строків, зокрема строку подання до суду Відповідачем відзиву із запереченнями проти позову, Законом України від 30.03.2020 р. № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» на строк дії карантину. Разом з тим, за станом на тепер пунктом 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 р. № 731- IX, що набрав чинності 17.07.2020 р., імперативно встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені згаданим вище Законом України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020 р. У судове засідання 06.08.2020 р. Позивач не з`явилася, до суду 29.04.2020 р. подано її заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 44). Відповідач у судове засідання 06.08.2020 р. повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся за зазначеною в позові адресою місця проживання, оскільки відомості щодо його зареєстрованої адреси місця проживання суду надані не були (а.с. 14, 17); судові повістки поверталися без вручення. Крім того, Відповідач щоразу викликався в судові засідання в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення про це оголошень на офіційному веб-сайті Судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 40-41, 51-52, 56-57), а також повідомлявся особисто за зазначеним у позові номером телефону (а.с. 53). Відтак, Відповідач вважається належно повідомленим про засідання суду (частина десята статті 130 ЦПК України). Клопотань про відкладення розгляду справи Відповідач до суду не подавав, а так само і відзиву із запереченнями проти позову. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи й оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що 02.08.2008 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02.08.2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 34 (а.с. 9), при цьому Позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.03.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 21 (а.с. 10), який проживає без реєстрації разом з Позивачем (довідка виконавчого комітету Володарської селищної ради Київської області від 03.04.2020 р. № 438, а.с. 27). Як зазначено Позивачем у позові та не спростовувалося Відповідачем, який відзиву із запереченнями проти позову не подавав, на теперішній час спільне життя сторін не склалося, стосунки зіпсувалися, що призвело до фактичного припинення подружнього життя. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. В Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 51 Конституції України, статті 24, 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Зогляду на викладене та зважаючи на фактичне припинення подружнього життя сторін, їх небажання примиритися та зберегти сім`ю, суд дійшов до висновку, що рішення Позивача про розірвання шлюбу є виваженим, свідомим, причини, з яких вона наполягає на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. За позицією Верховного Суду шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (постанова від 08.11.2018 р. у справі № 569/458/18). У зв`язку з цим суд вбачає наявними підстави для задоволення позову, розірвання шлюбу та відновлення Позивачеві дошлюбного прізвища згідно з клопотанням, викладеним у позовній заяві (а.с. 3). На підставі імперативних приписів статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved