overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) не приймає участі в утриманні дитини. Позивач в своїй заяві просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження. Дитина проживає разом з матір'ю. Встановлено, що відповідач у справі не приймає участі в утриманні дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно довідки Дошкільного навчального закладу «Колосок» вихованням Дитини [PERSON] опікується її мама, батько дитини в дитсадок ніколи не з'являвся, перебуванням дитини в садку не цікавиться. З огляду на те, що відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, а також враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) не приймає участі в утриманні дітей. Про час та місце розгляду справи позивач та відповідач повідомлені належним чином в судове засідання не з'явилися проте надали заяви в яких позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, відповідач позов визнав, сторони по справі просили слухати справу у їх відсутністьДослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Дитина проживає разом з матір'ю. Встановлено, що відповідач у справі не приймає участі в утриманні дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на те, що відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дітей до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання між позивачем та відповідачем [PERSON] У позовній заяві зазначила, що 30.11.2004 року між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено договір довічного утримання. Але відповідач не виконував ретельно умови договору, за неї не було належного догляду, матеріального забезпечення, не поважає, погано відноситься. В добровільному порядку відповідач не бажав розірвати договір, тому вимушена була звернутись до суду із зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити та розірвати договір довічного утримання. Відповідач [PERSON] будучи повідомлений про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явився, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.11.2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.4) Відповідно до ст. 744 ЦК України - за договором довічного утримання одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ст. 755 ЦК України - договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 756 ЦК України - у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача не підлягають поверненню. Таким чином, судом було встановлено, що відповідачем [PERSON] не виконувались обов'язкі передбачені умовами договору довічного утримання, а саме: забезпечення [PERSON] щоденним харчуванням; забезпечення [PERSON] придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду за [PERSON] та надання останньої медичної допомоги. Тому суд вважає, що договір довічного утримання укладений між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю і перебувають на її утриманні. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти стягнення аліментів не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області, відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, працює і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягувати з нього аліменти для утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку ( пенсії та інших доходів ) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, також просила стягувати в розмірі 600 гривень щомісячно, на її утримання до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти стягнення аліментів не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого виконавчим комітетом Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського районну Хмельницької області, відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, тимчасово не працює, інших неповнолітніх дітей на своєму утриманні він не має, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав, проти стягнення аліментів не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління Хмельницької області, відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, працює і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від спільного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позивні вимоги підтримує повністю. Відповідач, який перебуває в СІЗО м. Хмельницького, подав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають одну дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого Самчинецькою сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області, відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, здоровий, працездатний, і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки сторони дійшли згоди щодо розміру аліментів, тому суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 40 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначив, що 25.06.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 25.06.2014 року, актовий запис № 66, видане виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просив розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив суд позов задовольнити (а.с. 16). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 17). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 02.11.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 02.11.2007 року, актовий запис № 948, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5), від даного шлюбу сторони мають дитину, доньку - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивачка до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила суд позов задовольнити (а.с. 26). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 27). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 18.07.1997 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.07.1997 року, актовий запис № 825, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського району м. Києва (а.с. 3), від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. Шлюб існує формально і підлягає розірванню. Позивач до початку судового засідання надалазаяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила суд позов задовольнити (а.с. 28). Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує та проти ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує (а.с. 29). Спору про поділ майна та місце проживання дитини не має. Проти відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, передбачене ст. 111 СК України, сторони заперечували. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved