Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти від 29.07.1975 року, що засвідчений нотаріусом Дзержинської нотаріальної контори за реєстровим номером № 4486, батько позивача - [PERSON] , отримав у безстрокове користування земельну ділянку площею 600,00 кв.м для індивідуального будівництва житлового будинку [ADDRESS] . Оформивши всі необхідні документи, [PERSON] розпочав будівництво, яке було завершено у 1979 році. Після чого він разом з родиною оселився в будинку, розпочав його експлуатацію для власного проживання та на правах власника здійснював володіння, користування та розпорядження майном. 09.06.2009 року [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ №296630 на право власності на земельну ділянку за №010915600062 за адресою: [ADDRESS] за цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві власності, єдиним спадкоємцем якого за законом є син - [PERSON] (позивач). Позивач у встановленому законом порядку та строки звернувся до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу за оформленням спадщини, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка №010915600062. Однак, свідоцтва про право на спадщину позивач отримати не зміг внаслідок відсутності у спадкодавця оформлених належним чином правовстановлюючих документів на спадкове майно. За своє життя батько позивача закінчив будівництво житлового будинку, але не зареєстрував його у встановленому законом порядку та, відповідно, не отримав свідоцтва про право власності. Окрім як за рішенням суду оформити своє право на земельну ділянку позивач можливості не має, що стало приводом для звернення останнього з позовом до суду. Позивач та його представник до суду не з`явились. Представником позивача суду надано письмову заяву з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачем, 29.09.2020 року суду надано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 07.07.2020 року № 50 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в частині визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка №010915600062 з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом, окрім господарських споруд, збудованих у 2000 році. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, судом встановлено наступне: згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти від 29.07.1975 року, засвідченого нотаріусом Дзержинської нотаріальної контори за реєстровим № 4486, батько позивача - [PERSON] , отримав у безстрокове користування земельну ділянку для індивідуального будівництва житлового будинку [ADDRESS] площею 600,00 кв.м (а.с. 10-11). 09.06.2009 року [PERSON] отримав державний акт серії ЯЖ № 296630 на право власності на земельну ділянку за № 010915600062 за адресою: [ADDRESS] за цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. З огляду на наведене, відповідачем у даній справі позивачем зазначено Військово-цивільну адміністрацію м. Торецьк, як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спірне нерухоме майно. З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що складений Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька» Торецької міської ради від 07.05.2020 року, вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] з прибудовами: -сінями, мансардою, підвалом та ганком, позначені в технічному паспорті літерами А-1, а, а1, а2, м/с, п/д, гн, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -літньою кухнею з сінями, позначені в технічному паспорті літерами Б, б; сараєм, що позначений в технічному паспорті літерою В, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -вимощенням, що позначене в технічному паспорті літерою І, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -огорожею, що позначена в технічному паспорті літерою N, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -душ, що позначений в технічному паспорті літерою Д; туалет, що позначений в технічному паспорті літерою Г; навіс, що позначений в технічному паспорті літерою Н, побудовані у 2000 році. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджене свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.01.2016 року, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцеві на момент смерті на праві власності, єдиним спадкоємцем якого за законом є його син - [PERSON] . Позивач у встановленому законом порядку та строки звернувся до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області за оформленням спадщини, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] та на земельну ділянку за № 010915600062 за адресою: [ADDRESS] за цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Однак, свідоцтва про право на спадщину позивач отримати не зміг внаслідок відсутності у спадкодавця оформлених належним чином правовстановлюючих документів на спадкове майно. За своє життя батько позивача закінчив будівництво житлового будинку, але не зареєстрував його у встановленому законом порядку та, відповідно, не отримав свідоцтва про право власності. На підтвердження родинних зв`язків позивача з померлим [PERSON] суду надано свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 11.12.1973 року, реєстровий № 601, що видане Палацом Щастя м. Дзержинськ (а.с. 7). З інформаційної довідки приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Рижкова О.О. № 61709774 від 17.09.2020 року вбачається, що після смерті померлого [INFO] [PERSON] , до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Рижкова О.О. з заявою про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа приватним нотаріусом Рижковим О.О. не заводилась. В той же час, зазначеною вище довідкою підтверджено факт заведення спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Іваненком А.М. 09.06.2016 року за № 55-2016. Відповідно ж до постанови приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Іваненка А.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2016 року № 259/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці за кадастровим номером 1411200000:00:002:0766, у зв`язку з відсутністю документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві (а.с. 8). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу, за ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване Міністерством юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за виданням свідоцтва про право на спадщину. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Зі змісту цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Стаття 1258 ЦК України передбачає, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. На виконання постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування», апеляційним судам був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно п. 3.2 якого порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Отже, як вже зазначалось вище, з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що складений Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м.Торецька» Торецької міської ради від 07.05.2020 року, вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] з прибудовами: -сінями, мансардою, підвалом та ганком, позначені в технічному паспорті літерами А-1, а, а1, а2, м/с, п/д, гн, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -літньою кухнею з сінями, позначені в технічному паспорті літерами Б, б; сараєм, що позначений в технічному паспорті літерою В, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -вимощенням, що позначене в технічному паспорті літерою І, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -огорожею, що позначена в технічному паспорті літерою N, побудовані з 1976 року по 1990 роки; -душ, що позначений в технічному паспорті літерою Д; туалет, що позначений в технічному паспорті літерою Г; навіс, що позначений в технічному паспорті літерою Н, побудовані у 2000 році. Враховуючи, що житловий будинок [PERSON] (спадкодавцем) з прибудовами: мансардою, підвалом та ганком, літньою кухнею з сінями, сараєм, вимощенням, огорожею були добудовані до 1992 року, тобто, до набрання чинності Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, то зазначені вище споруди введенню в експлуатацію не підлягали, інших додаткових процедур для набуття права власності на новостворене майно на той час передбачено також не було. Судом встановлено, що відмова позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину спричинена саме відсутністю у спадкодавця оформлених належним чином правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зважаючи на викладені вище обставини, суд вважає вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що збудоване до 1992 року, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. «г» п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). Згідно зі ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 2 цієї статті, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно зі ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на викладені вище обставини справи, враховуючи, що захистити порушене право позивача в будь-який інший спосіб не виявляється можливим, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що отримана на законних підставах, за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 1411200000:00:002:0766. При цьому, суд приймає до уваги наявність заперечень відповідача лише з приводу визнання за відповідачем права власності в порядку спадкування за законом на господарські будівлі та споруди, збудовані у 2000 році, що, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, є правовою підставою для ухвалення судом рішення про часткове задоволення позову. Отже, в іншій частині позову, а саме, в частині визнання права власності на господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] , а саме: душ, що позначений в технічному паспорті літерою Д; туалет, що позначений в технічному паспорті літерою Г; навіс, що позначений в технічному паспорті літерою Н, побудовані у 2000 році, слід відмовити за відсутністю доказів прийняття зазначених вище об`єктів нерухомого майна в експлуатацію в установленому законом порядку. З огляду на наведене,

Outcome: partial