Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

В травні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2014 року у розмірі 84796,94 грн, з яких 41100,46 грн тіло кредиту; 16329,66 грн прострочене тіло кредиту; 22103,43 грн пеня за прострочене зобов`язання; 749,25 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штраф (фіксована частина); 4014,14 грн штраф (процентна складова). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.01.2014 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник, отримавши кредитні кошти систематично порушувала договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 03.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 20.06.2019 року представник [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив відповідно до якого позов визнав в частині стягнення боргу за тілом кредиту в розмірі 43495,72 грн, беручи до уваги суму взятих кредитних коштів та суму коштів внесених на погашення заборгованості. Щодо решти вимог послався на їх безпідставність, оскільки відповідач не підписувала Умов та Правил надання банківських послуг та тарифи банку, тому прописані у них положення щодо нарахування пені та штрафів не можуть вважатись частиною кредитного договору. Одночасне стягнення пені та штрафів є подвійною відповідальністю, що суперечить ст. 61 Конституції України. Розрахунок заборгованості є неналежним доказом оскільки не містить підпису позивача. Ухвалою суду від 26.06.2019 року вирішено перейти до розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з підстав викладених у ньому та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію викладену у відзиві. Судом встановлено, що 13.01.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. При цьому у договорі не прописані умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (анкета-заява на 30 а.с.). Станом на 24.04.2019 року за [PERSON] рахується заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41100,46 грн та за простроченим тілом кредиту у розмірі 16329,66 грн. Згідно розрахунку наданого банком, вбачається, що сукупно відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту, простроченим тілом кредиту, пені (штрафам), комісії в розмірі 114967,70 грн (розрахунок заборгованості на 22-29 а.с.). Судом відхиляються в якості доказів Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (на 31-32 а.с.) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (на 35-63 а.с.) оскільки не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, також не можна вважати складовою кредитного договору так як прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За відсутності наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, позовні вимоги про стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають. Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 03.08.2019 року у справі № 342/180/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин. Враховуючи, що сукупний розмір внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості перевищує суму заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в задоволенні позовних вимог в цій частині також належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed