Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

В травні 2020 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернулась із позовною заявою до Шевченківського районного суду м.Києва до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), третя особа: Органу опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перебування сторін у справі у шлюбі у них народилась дитина [PERSON] . В січні 2015 року шлюб між сторонами було розірвано та з цього часу відповідач проживає окремо і бачився з дитиною лише два рази. Останні роки Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, її життям та благополуччям не цікавиться, матеріально не утримує, аліменти не сплачує, участі у її вихованні не приймає. Увесь цей час дитина проживає з Позивачем, знаходяться на її утриманні, тільки вона опікується дитиною та її виховує. У зв`язку з вище викладеним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно їх спільної дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Житомирської міської ради в судовому засідання просив позов задовольнити, зважаючи на висновок комісії. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, за умовами ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2018 року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду, за правилами загального позовного провадження, за участю сторін. Протокольною ухвалою судді від 19.01.2021 року до матеріалів справи долучено докази відвідування спортивних занять дитиною, довідку про заборгованість відповідача по аліментам, висновок органу опіки та піклування від 13.01.21 року та закрито підготовче провадження у справі. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, а також з`ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, то позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження видане відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, серія [NUMBER] видане 24.11.2010р. актовий запис №2298 (а.с. 8). При цьому, шлюб укладений 06.02.2010 року між сторонами, було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28.01.2015 року. Звертаючись до суду з позовом Позивач зазначає, що вона є матір`ю дитини сторін, яка сама її виховує та дитина повністю перебуває на її утримання, а відповідач жодним чином не допомагає їй у цьому. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні, то дитина сторін - [PERSON] на даний час проживає разом з матір`ю, якою створені належні умови для проживання та виховання дитини. Виключно вона дбає про отримання нею належної освіти та виховання дитиною. За поданною довідкою з додаткових спортивних занять дитини від 20.10.2020 року, то вона відвідує курси з айкідо, але батько успіхами дитини не цікавиться. За довідкою від 20.10.2020 року Шевченківського РВ ДВС вбачається про існування заборгованості по аліментам на користь позивача [PERSON] на утримання спільної дитини [PERSON] у сумі понад 200 тис.грн. Більше того, з показань свідка [PERSON] вбачається про те, що позивач разом з дитиною проживає спільно із ним у квартирі, але відповідач жодного разу з часу розлучення сторін дитину не відвідував та нею не цікавився. Він не приймає участь у вихованні дитини та не надає матеріальної чи іншої допомоги. Згідно висновку орагну опіки та піклування Житомирської міської ради від 13.01.2021 року, то останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , 2010 року народження. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі досліджених та оцінених доказів судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки [PERSON] , не надає їй матеріальної допомогу, аліменти не сплачує, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, про неї не піклується. Враховуючи викладене, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач без поважних причин тривалий час не спілкується із донькою, не займається її вихованням, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та життям, тобто ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини - [PERSON] , а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Шевченківського районного суду м. Києва.

Outcome: approved