Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

В серпні 2021 року представниця позивачки звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у якій зазначила, що позивачка з 29.07.2005 року почала користуватись нерухомим майном, а саме квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] . Позивачка проживає у квартирі відкрито, з дозволу та з відома сільської ради та сусідів. Жодна особа фактичне право власності позивачки не заперечує, однак на квартиру вона не має жодних правовстановлюючих документів. Позивачка проживає та відкрито користується квартирою понад 10 років, тому просить визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку набувальної давності. Ухвалою суду від 03.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.08.2021 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання від представниці позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Від відповідача Тягинської сільської ради надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, відповідач позов визнає. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно домової книги [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14.09.2007 року (а.с. 10-13). Згідно паспорту позивачки, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 26.10.2007 року (а.с. 8). Згідно довідки КП Херсонське бюро технічної інвентаризації ХОР, станом на 31.12.2012 року дані про власника квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с. 21). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, а також наявні докази, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачка [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користується квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] з 14.09.2007 року по теперішній час, що свідчить про набуття нею права власності на квартиру за набувальною давністю, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Підстави для відмови у задоволенні позову відсутні.

Outcome: approved