Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на розірванні шлюбу, зазначивши що з відповідачкою не проживає протягом значного періоду часу, підстав для надання строку для примирення не вбачає та перебування в шлюбі шкодить його інтересам. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується особистою розпискою(а.с.28), подала відзив на позовну заяву в якому заперечувала щодо розірвання шлюбу, посилаючись на обставини зазначені у відзиві; просила суд надати строк для примирення оскільки вважає за можливе поновлення подружніх стосунків(а.с.30-31), 25 серпня 2021 року відповідачкою через канцелярію суду було подано заяву про відкладення слухання справи(а.с.36). Суд не бере до уваги заяву відповідачки [PERSON] від 25 серпня 2021 року про відкладення розгляду справи, оскільки зазначені в заяві підстави для перенесення судового засідання суперечать фактичним обставинам, так позивачкою було самостійно подано зазначену заяву через канцелярію суду, що свідчить про зловживання відповідачкою своїми процесуальними правами та відкладенням розгляду справи виключно для затягування розгляду справи. Зокрема, в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі ВС від 13.03.2019 р. у справі №814/218/14 зазначено, що враховуючи конкретні обставини справи, суд може визнати зловживанням процесуальними правами вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи або виконання судового рішення. Вислухавши пояснення позивача, його адвоката , вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 25 травня 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с.9). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.10), який проживає з батьком. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства припинені, сторони спільно не проживають з листопада 2018 року . Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідачкою [PERSON] у відзиві на позовну заяву вказано, що вона вважає за можливе збереження сім`ї, однак згідно наданих заперечень на відзив позивач зазначає про стійкі неприязні відносини між сторонами, зазначає що збереження шлюбу суперечить його інтересам та моральним засадам суспільства, оскільки позивач має фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою та позивачкою навмисно створюються конфліктні ситуації. Також позивач в підтвердження неприязних відносин в запереченнях на відзив надав витяги з єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 червня 2021 року та 27 липня 2021 року, копію термінового заборонного припису щодо нього від 31 травня 2021 року та копію протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про відсутність дійсних намірів у відповідачки щодо примирення з позивачем. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду по цивільній справі №369/7035/18 від 11 листопада 2020 року зазначено: «Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу; суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин у справі, на підставі досліджених доказів, яким надано належну правову оцінку, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.» На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, доводи відповідачки щодо надання строку примирення мають формальний характер, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін носить формальний характер, сторони разом не проживають тривалий час, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя.

Outcome: approved