Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області з Ширяївського районного суду Одеської області надішли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконними рішень та недійсними свідоцтва про право власності та державного акта на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання заповіту недійсним. З матеріалів справи вбачається, що 6 березня 2014 року до Ширяївського районного суду Одеської області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами недійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Згідно зазначеної позовної заяви, 20 листопада 1989 року [PERSON] в Мар`янівській сільській раді Ширяївського району Одеської області було складено заповіт на онука [PERSON] , згідно якого до спадкоємця переходили все те, що належало спадкодавцю на день його смерті. Як зазначає [PERSON] у позовній заяві, згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . На той час спадкоємцю [PERSON] було 15 років та він проживав в будинку [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та її дочкою [PERSON] . В позовній заяві вказано, що 1 лютого 1997 року позивачка та [PERSON] в Мар`янівській сільській раді зареєстрували шлюб. За час шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка, зазначає, що вони всі разом проживали в будинку [ADDRESS] . На той час між матір`ю чоловіка позивачки [PERSON] та [PERSON] склалися погані стосунки, в які, як зазначає [PERSON] , вона не втручалася. Позивачка вказує, що 15 серпня 2008 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди аварії її чоловік [PERSON] помер. В подальшому вона зі своїми дітьми та свекрухою продовжували проживати в будинку [ADDRESS] . Згідно позовної заяви, якось після смерті чоловіка позивачка поралась біля плити, що розташована у дворі дому, та до неї підійшла свекруха [PERSON] і вручила позивачці пакет, як вона сказала «для розпалювання». Як вказує позивачка, вона проявила зацікавленість і в цьому пакеті знайшла заповіт на батька її дітей [PERSON] . На той час, між позивачкою та [PERSON] склалися вкрай негативні відношення, у зв`язку з постійними вимогами [PERSON] полишити проживання в будинку [ADDRESS] , так як вона стверджувала, що позивачка ніякого відношення до будинку не має, у зв`язку з чим позивачка була змушена разом з дітьми піти проживати в інший дім. Також, згідно позовної заяви, 28 жовтня 2004 року виконавчий комітет Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області вирішив: 1) оформити право приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] ; 2) видати [PERSON] свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ; 3) видати видане свідоцтво підлягає державній реєстрації та внесенню в Реєстр прав власності на нерухоме майно, що виконується Ширяївським БТІ. Як зазначено в позовній заяві, в подальшому свідоцтво про право власності на нерухоме майно було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації та [PERSON] стала власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Мар`янівською сільською радою 18 січня 2005 року, навіть на момент його складання, приймаючи рішення №51 від 28 жовтня 2005 року, було проігноровано заповіт від 20 листопада 1989 року, складений на ім`я [PERSON] [PERSON] і те, що на час складення свідоцтва про право власності, спадкоємець [PERSON] разом з дружиною та двома малолітніми дітьми проживали у спадковому домі, в подальшому дружина та двоє малолітніх дітей були вимушені піти геть практично зі свого житла. На момент звернення до суду, як зазначала позивачка, справедливим може, на її думку, бути тільки привести всіх учасників, правовідносин у попередній стан. У зв`язку з викладеним [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовною заявою та просила суд: 1) визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18 січня 2005 року видане на ім`я [PERSON] в частині 1/1 недійсним; 2) визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 13 червня 2016 року (Том справи №1 а.29) у справі за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження. 29 вересня 2016 року на адресу Ширяївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява в новій редакції (Том справи №1 а.42-47), а саме позовна заява [PERSON] та [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області та відділу Держгеокадастру у Ширяївському районі Одеської області про визнання незаконними рішень та недійсними свідоцтва про право власності та державного акта на земельну ділянку, визнання права власності на житловий будинок. Згідно зазначеної позовної заяви, з 1971 року у житловому будинку по [ADDRESS] проживала сім`я голови господарства [PERSON] , 1898 року народження, до складу сім`ї входили його дружина [PERSON] , 1904 року народження, син [PERSON] , 1946 року народження, невістка [PERSON] , 1946 року народження, і онук [PERSON] , [INFO] . Як зазначають позивачі, голова господарства і його дружина працювали в колгоспі «ім.ХХІІ з`їзду КПРС» і тому господарство за господарськими книгами Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області обліковувалось за суспільною групою колгоспників. В позовній заяві зазначено, що за вказаними книгами це господарство з 1977 року розділилося на два нових і у складі господарства колгоспників залишились його голова [PERSON] з дружиною [PERSON] , а до новоутвореного господарства службовців увійшла сім`я у складі його голови [PERSON] з дружиною [PERSON] , які працювали вчителями, та їх діти: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначено в позовній заяві, в період 1971-1990 років з членів господарства службовців вибув його голова [PERSON] , який помер [INFO] , а з господарства колгоспників вибула дружина його голови [PERSON] , яка померла [INFO] . Після цього, до складу господарства колгоспників увійшов неповнолітній [PERSON] , а вибув з нього голова господарства [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі зазначають, що виходячи з наведених обставин та положень законодавства, після смерті члена господарства колгоспників [PERSON] не відкривалась спадщина на майно двору у вигляді будинку. [PERSON] , як неповнолітній, незалежно від тривалості його перебування у складі двору, набув право на частку у праві сумісної власності двору у вигляді будинку. Згідно позовної заяви, станом на 15 квітня 1991 року у складі господарства колгоспників, члени якого проживали у вказаному будинку, було двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] , кожен з яких набув право на рівну частку у розмірі 1/2 на спільне майно двору у вигляді будинку. [PERSON] помер [INFO] в селі Мар`янівка Ширяївського району Одеської області згідно запису №24, складеного 7 листопада 1992 року Мар`янівською сільською радою Ширяївського району Одеської області. Відповідно до заповіту, посвідченого 20 листопада 1989 року за реєстровим номером 27 Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області, спадкодавець заповідав все своє майно [PERSON] . Позивачі у позовній заяві зазначають, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, та як єдиний спадкоємець за законом першої черги, набув право на спадщину свого діда у вигляді права власності на 1/2 частку будинку, оскільки він прийняв цю спадщину шляхом фактичного вступу у володіння цим майно, оскільки проживав разом зі спадкодавцем безпосередньо до його смерті та взяв його майно у вигляді предметів домашньої обстановки та вжитку. Також, позивачі зазначають, що з урахуванням наявного у [PERSON] права на 1/2 частку у праві власності на будинок, як члена колгоспного двору, у результаті спадкування за заповітом він набув право на увесь будинок. Як вказано у позовній заяві, відповідно до чинних на день відкриття спадщини положень частини 1 статті 30 Земельного кодексу Української РСР, в редакції Закону України від 13 березня 1992 року №2196-ХІІ, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Проте, як вказують позивачі, всупереч вказаним положенням законодавства, рішенням №25 від 1 жовтня 1993 року 15 сесії 1 скликання Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області [PERSON] в поряду приватизації була безоплатно передана земельна ділянка площею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В позовній заяві зазначено, що на підставі вказаного рішення 1 липня 2009 року Мар`янівською сільською радою і відділом Держкомзему у Ширяївському районі Одеської області [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №118573, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №020953700429.За цим актом [PERSON] є власником зазначеної вище земельної ділянки з кадастровим номером 5125482500:02:001:0006. Позивачі зазначають, що правонаступником відділу Держкомзему у Ширяївському районі Одеської області є відділ Держгеокадастру у Ширяївському районі Одеської області. Також, в позовній заяві зазначено, що позивачка [PERSON] і [PERSON] одружились 1 лютого 1997 року, що було зареєстровано записом №1 складеним 1 лютого 1997 року Мар`янівською сільською радою Ширяївського району Одеської області. Від цього шлюбу є двоє дітей, народження яких було зареєстроване актовими записами, складеними Мар`янівською сільською радою Ширяївського району Одеської області, у яких подружжя вказане їхніми батьками, а саме: [PERSON] , [INFO] , актовий запис №11 від 17 жовтня 1997 року, та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №16 від 23 грудня 2003 року. Позивачка зазначає, що [PERSON] помер [INFO] в селі Мар`янівка Ширяївського району Одеської області, згідно запису №16, складеного 17 серпня 2008 року Мар`янівською сільською радою Ширяївського району Одеської області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належного йому права власності на спірний будинок, щодо якого він заповіту не залишав, а із спадкоємців за законом першої черги були його дружина і діти позивачі у справі та відповідачка [PERSON] його мати. Як вказано в позовній заяві, спадкові права позивачки [PERSON] щодо майна чоловіка [PERSON] у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підтверджені свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 30 червня 2009 року у спадковій справі №273/2009 за реєстровим №831 Іванівської державної нотаріальної контори Одеської області. Також, позивачі вказують на те, що з приводу відповідачки [PERSON] відсутня інформація про прийняття нею спадщини сина, а тому, на думку позивачів, вона не набула право власності на будинок в порядку спадкування. Проте, як зазначено в позовній заяві, всупереч наведеним обставинам, рішенням Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області від 28 жовтня 2004 року було вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] та видати їй свідоцтво про право приватної власності на цей будинок, яке підлягає реєстрації та внесенню в Реєстр прав власності на нерухоме майно. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно щодо вказаного житлового будинку було видане Мар`янівською сільською радою 18 січня 2005 року [PERSON] на підставі зазначеного рішення сільради. В позовній заяві позивачі вказують, що право [PERSON] на зазначений будинок було зареєстроване 18 січня 2005 року Ширяївським державним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» за номером запису 126 в книзі 14 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 9585983, про що їй був виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером 6245213. Враховуючи викладене позивачі вважають незаконним вказане рішення сільради та повністю недійсним отримане [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим звернулися до суду та просять: 1) визнати недійсним і скасувати рішення №26 від 1 жовтня 1993 року 15 сесії 1 скликання Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області про передачу безоплатно в порядку приватизації у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); 2) визнати незаконним і скасувати рішення Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області №51 від 28 жовтня 2004 року, яким вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] та видати їй свідоцтво про право приватної власності на цей будинок, яке підлягає реєстрації та внесенню в Реєстр прав власності на нерухоме майно; 3) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] , видане виконкомом Мар`янівської сільської ради 18 січня 2005 року [PERSON] щодо її права приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] , зареєстроване 18 січня 2005 року Ширяївським державними комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» за номером запису 126 в книзі 14 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 9588983; 4) визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кожним право на 1/3 частку у праві приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] ; 5) визнати недійсним і скасувати виданий [PERSON] 1 липня 2009 року Мар`янівською сільською радою і відділом Держкомзему у Ширяївському районі Одеської області державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 5125482500:02:001:0006, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010953700429. 18 листопада 2016 року до Ширяївського районного суду Одеської області надійшли заперечення відповідача [PERSON] на позовну заяву (Том справи №1 а.115-124), відповідно до яких [PERSON] з позовними вимогами позивача не погоджується та зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та не підтверджені доказами. Так, [PERSON] у запереченнях зазначає, що 26 листопада 1971 року, вона одружилась з [PERSON] та з 26 листопада 1971 року почали проживати в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , разом з покійним [PERSON] , який помер [INFO] , а також покійним [PERSON] , який помер [INFO] , та матір`ю покійного чоловіка відповідачки [PERSON] , яка померла [INFO] , та дітьми відповідачки та [PERSON] : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Я зазначає [PERSON] у запереченнях до позову, під час спільного проживання з її покійним чоловіком та його батьками вони вели спільне господарство, будували та ремонтували будівлі та споруди, а також зазначений житловий будинок за спільні кошти. Тримали підсобне господарство в колгоспному дворі. До браку [PERSON] з [PERSON] в батьків чоловіка був лише маленький глинобитний будинок, в якому чоловік [PERSON] жив, а також були побудовані стіни нового будинку. [PERSON] вказує, що з 26 листопада 1971 року і до смерті її чоловіка вона разом з ним добудувала новий будинок і батьки їм допомагали. Станом на 26 листопада 1971 року батьки чоловіка [PERSON] перебували на пенсії і отримували пенсію в розмірі від 12 до 20 рублів СРСР в місяць, а [PERSON] разом з покійним чоловіком працювали в школі вчителями та отримували заробітну плату в розмірі від 85 до 110 рублів СРСР. Крім того вони тримали в дворі підсобне господарство. Також, у запереченнях [PERSON] зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , який під час життя 20 листопада 1989 року склав заповіт, яким заповідав все своє майно де б воно не було та з чого не складалось покійному сину [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] зазначає, що в спірному будинку вона проживає безвиїзно з 26 листопада 1971 року по час розгляду справи в суді. [INFO] в віці 93 роки помер батько [PERSON] [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що, як зазначає [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Мар`янівською сільською радою Ширяївського району Одеської області від 7 листопада 1992 року. Після його смерті відкрилася спадщина в с.Мар`янівка Ширяївського району Одеської області, яка складається з частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , і не була належним чином оформлена. Як вказано у запереченнях до позовної заяви, [PERSON] під час життя 20 листопада 1989 року склав заповіт, яким заповідав все своє майно де б воно не було та з чого не складалося [PERSON] , який помер [INFO] в результаті дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] зазначає, що [INFO] померла матір її покійного чоловіка [PERSON] та жінка спадкодавця [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина в с.Мар`янівка Ширяївського району Одеської області, яка складається з частини житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] і не була належним чином оформлена її покійним чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , та покійним чоловіком [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . Як зазначає [PERSON] , так як покійний батько її чоловіка та її покій чоловік спільно проживали разом з покійною мамою її чоловіка на момент її смерті та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, то згідно зі ст.549 ЦК УРСР 1963 року тому вважаються, що прийняли спадщину після смерті дружини та мами - [PERSON] . Тому, [PERSON] вважає, що заповіт складений покійним [PERSON] , який помер [INFO] , навіть якщо майно було належним чином оформлене тоді покійному [PERSON] могла б належати тільки 1/4 частка в спірному житловому будинку тому, що господарство [PERSON] було зареєстроване як колгоспний двір в погосподарській книзі. Також, у запереченнях [PERSON] зазначає, що з матеріалів справи та доданих документів до заперечення вбачається, що спадщину відповідач [PERSON] прийняла в порядку п.2 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року після спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки на час відкриття спадщини проживала і була зареєстрована у спірному жилому будинку разом з своїм покійним чоловіком і фактично вступила в управління чи володіння спадковим майном. [PERSON] зазначила в запереченні, що просить суд визнати той факт, що станом на 7 листопада 1993 року в спірному житловому будинку не проживали неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки та неповнолітні спадкоємці за заповітом. Як вказує [PERSON] , покійний батько її чоловіка в заповіті на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким заповідав все своє майно, де б воно не знаходилося та в чому воно не заключалося взагалі «все те, що мені буде належати на день моєї смерті заповідаю [PERSON] ». Але позивач, на думку [PERSON] , в позовній заяві невірно трактує текст даного заповіту і не врахував при поданні позовної заяви частки подружжя в спільному майні подружжя та спільного майна її та її покійного чоловіка тому, що вони під час проживання вели спільне господарство та за спільні кошти розбудовували та ремонтували спірний житловий будинок з будівлями та спорудами та факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті її чоловіка. Крім того, як вказано в запереченнях до позову, позивач при поданні позовної заяви не врахував, що при вирішенні порушеного питання необхідно користуватися нормами ЦК УРСР 1963 року, а не нормами Цивільного кодексу України в редакції від 16 січня 2003 року, який 1 січня 2004 року набрав чинності. [PERSON] зазначає, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Згідно норм ЦК УРСР 1963 року - заповіт може бути визнано недійсним в певній частині, якщо: заповідач позбавив права на спадщину обов`язкових спадкоємців; розпорядився всім майном, хоча йому належала лише частка (наприклад, не врахував частки подружжя в спільному майні подружжя), умовами отримання спадщини, визначені в заповіті, суперечить законодавству, обмежують правоздатність спадкоємця, є аморальним або недієздатним. При цьому, як зазначає [PERSON] позивач при подані позовної заяви не врахувала, що частки подружжя в спільному майні відповідача та покійного її чоловіка, тобто осіб які вели спільне господарство та проживали в колгоспному дворі, тому, на думку [PERSON] , також можна вважати, що заповіт не може поширюватися на ввесь спірний житловий будинок, а лише в певній його частині. Як вказано в запереченні, на підставі ст. ст. 120, 123 Цивільного кодексу Української РСР, [PERSON] вважала, що спірний будинок відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. При цьому, згідно ст.563 Цивільного кодексу Української РСР (Спадкоємство в колгоспному дворі) - в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. [PERSON] зазначала в запереченні, що вона також знаходилася в зареєстрованому шлюбі з покійним [PERSON] , який помер [INFO] , з 26 листопада 1971 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб, тому відповідно до ст.22 КпШС України, на думку [PERSON] , вказаний спірний житловий будинок також є спільною власністю подружжя. Як вказано у запереченні до позовної заяви, покійний син [PERSON] за життя не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] . Покійний син позивача [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом. Таким чином покійний син відповідача мав прийняти спадщину за правилами ЦК УРСР 1963 року. Також, у запереченнях зазначено, що покійний син [PERSON] - [PERSON] фактично не прийняв дану спадщину тому, що з 1 вересня 1990 року був зарахований та навчався в Одеському педагогічному інституті ім.Ушинського на факультеті «фізичне виховання» та був прописаний до гуртожитку інституту та проживав в м.Одеса. 7 листопада 1993 року був відрахований з даного інституту і вже 10 червня 1993 року був призваний до лав збройних сил СРСР. Із викладеного, як зазначено в запереченнях, слідує, що покійний син відповідача - [PERSON] фактично не прийняв дану спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] тому, що не вступив в управління спадковим майном з часу відкриття спадщини та не подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, в зв`язку з тим що на момент смерті спадкодавця проживав та був зареєстрований в м.Одеса безперервно з 1 вересня 1990 року до 7 листопада 1993 році включно. При цьому, як зазначила [PERSON] у запереченнях до позовної заяви, її покійний чоловік - [PERSON] в порядку п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав і був зареєстрований у даному жилому будинку та вступив в управління спадковим майном з часу відкриття спадщини. Крім того, як вказує [PERSON] , позивачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном, тому вона вважає, що підстав вважати, що її покійний син вступив у володіння та управління спадковим майном за ст.549 ЦК УРСР, у позивача немає. Також, як вказано у запереченні, позивачка факт прийняття спадщини покійним сином [PERSON] за правилами ст.549 ЦК УРСР не довела, отже спадщина фактично ним не прийнята. Також, [PERSON] у запереченнях зазначає, що під час життя [PERSON] , який помер [INFO] та його покійна дружина та вона з її покійним чоловіком, як співвласники даного житлового будинку та так і не оформили правовстановчі документи на даний житловий будинок за час життя спадкодавців. Як зазначено у запереченні, 28 жовтня 2005 року виконавчий комітет Мар`янівської сільської ради Ширяївського району Одеської області на підставі свого рішення №51 від 28 жовтня 2005 року [PERSON] видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 28 жовтня 2005 року на підставі якого вона, являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та 18 січня 2005 року проведена реєстрація права власності на нерухоме майно номер запису 126 в книзі №14 витяг номер 6245213 від 18 січня 2005 року . [PERSON] у запереченнях зазначила, що під час життя її син - [PERSON] знав, що вона оформила право власності на даний будинок і жодних претензій до неї відносно даного житлового будинку не пред`являв ні разу та позовних заяв до суду не подавав. [INFO] в результаті дорожньо-транспортної пригоди помер син [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина за адресою: Одеська область, Ширяївський район, с. Мар`янівка. Як зазначено в запереченні, син [PERSON] помер, так і не прийняв спадщину тому, що фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та не був прописаний в даному житловому будинку. На підставі вище викладеного [PERSON] вважала, що її покійний син [PERSON] , який помер [INFO] ,

Outcome: partial