Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

В травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з таким позовом в якому (з врахуванням уточнень від 03 вересня 2014 року) вказував, що 06 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №NKVZAD0000126120, відповідно до якого банк надав останньому кредит в загальному розмірі 27 632,14 долари США на строк до 05 серпня 2013 року взамін зобов'язання позичальника щомісячно частинами повертати отримані в кредит кошти, сплачувати проценти, комісії, а в разі порушення договору - достроково повернути отриманий кредит та сплатити неустойку. Крім цього, відповідно до умов кредитно-заставного договору та в порядку забезпечення його виконання [PERSON] передав позивачу в заставу належний йому на праві власності автомобіль «SKODA SUPERB», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю за домовленістю сторін 117 938,70 грн. За заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» заставу автомобіля зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, позивач бажає реалізувати своє право на стягнення з нього боргу шляхом самостійної реалізації заставного автомобіля. Проте банк не може продати це майно в зв'язку з безпідставною відмовою ВДВС Вознесенського МРУЮ зняти з автомобіля арешт, раніше накладений в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» (постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 листопада 2010 року, від 26 серпня 2013 року, від 30 серпня 2013 року, від 10 вересня 2013 року), а також в інтересах держави (постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2014 року (дві постанови), від 03 квітня 2014 року (дві постанови)) та в інтересах виконавчої служби (постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2014 року (дві постанови), від 03 квітня 2014 року (дві постанови)). ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що він є обтяжувачем предмета застави - автомобіля «SKODA SUPERB», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з найвищим пріоритетом, а тому має першочергове право на задоволення своїх майнових вимог за його рахунок. Водночас вартість автомобіля не перевищує розміру заборгованості заставодержателю, право застави у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло раніше часу виникнення боргів заставодавця перед іншими особами, а тому позивач на підставі положень ст.ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження, ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» просив в судовому порядку зняти усі накладені арешти зі спірного автомобіля. В судовому засіданні представник позивача Короташ А.Р. уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача - ВДВС Вознесенського МРУЮ - Кирилов Ю.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на відсутність передбачених законом підстав для зняття арешту з майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача Короташ А.Р., представника відповідача - ВДВС Вознесенського МРУЮ - Кирилова Ю.С., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши матеріали зведеного виконавчого провадження з примусового стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості та зведеного виконавчого провадження з примусового стягнення з [PERSON] на користь держави виконавчого збору та на користь ВДВС Вознесенського МРУЮ виконавчих витрат, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір №NKVZAD0000126120, відповідно до якого банк надав останньому кредит в загальному розмірі 27 632,14 долари США на строк до 05 серпня 2013 року взамін зобов'язання позичальника щомісячно частинами повертати отримані в кредит кошти, сплачувати проценти, комісії, а в разі порушення договору - достроково повернути отриманий кредит та сплатити неустойку. Крім цього, відповідно до умов кредитно-заставного договору та в порядку забезпечення його виконання [PERSON] передав позивачу в заставу належний йому на праві власності автомобіль «SKODA SUPERB», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю за домовленістю сторін 117 938,70 грн. 12 серпня 2008 року за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» заставу автомобіля зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 16-20). В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 06 серпня 2008 року та з інших кредитних правовідносин рішеннями Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області та Октябрського районного суду м. Полтави з цього відповідача на користь позивача стягнуто 40 558 грн. та 296 770,25 грн. заборгованості. Рішення були звернені до примусового виконання. В процесі здійснення виконавчого провадження на автомобіль «SKODA SUPERB», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» накладено арешт (постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 листопада 2010 року, від 26 серпня 2013 року, від 30 серпня 2013 року, від 10 вересня 2013 року). Крім цього з боржника на користь ВДВС Вознесенського МРУЮ стягнуто виконавчі витрати та на користь держави в особі ВДВС Вознесенського МРУЮ стягнуто виконавчий збір. В зв'язку з досягненням між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] домовленості про погашення кредитної заборгованості шляхом передачі боржником банку права на реалізацію заставного автомобіля останній відмовився від примусового стягнення боргу, подавши через свого представника виконавцю заяву про повернення виконавчих документів. За заявою представника стягувача зведене виконавче провадження в частині стягнення з боржника кредитної заборгованості було припинене, а виконання вимог щодо стягнення з [PERSON] виконавчих витрат та виконавчого збору - виділене в окреме зведене виконавче провадження. Постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2014 року (чотири постанови) та від 03 квітня 2014 року (чотири постанови) з метою забезпечення вказаних вимог в інтересах держави та ВДВС Вознесенського МРУЮ накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, в тому числі й на спірний автомобіль. На вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», як заставодержателя спірного майна з найвищим пріоритетом, про зняття арешту з автомобіля відділ Державної виконавчої служби відповів відмовою, вказуючи на відсутність для цього законних підстав. Згідно чинної на час укладення кредитно-заставного договору редакції Закону України «Про заставу» (ст. 13) договір застави транспортних засобів підлягав укладенню в простій письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ст. 16 Закону України «Про заставу», ст. 11, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше (ч. 5 ст. 18 Закону України «Про заставу»). Аналогічні положення викладені в ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно яких взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Пріоритет публічного обтяження встановлюється з моменту його реєстрації. Зареєстровані публічні обтяження не мають пріоритету над обтяженнями того ж рухомого майна, які були зареєстровані раніше моменту реєстрації публічного обтяження, а також обтяженнями, які мають вищий пріоритет згідно з правилами, встановленими розділом III цього Закону (ч. 2 ст. 39 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: - виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; - якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є обтяжувачем спірного автомобіля з найвищим пріоритетом, вартість переданого в заставу транспортного засобу не перевищує загального розміру заборгованості заставодержателю, рішення про стягнення з [PERSON] на користь ВДВС Вознесенського МРУЮ виконавчих витрат та на користь держави в особі ВДВС Вознесенського МРУЮ виконавчого збору були прийняті значно пізніше після виникнення права застави, а тому, враховуючи те, що публічне обтяження не має жодного пріоритету перед приватним, наявні передбачені законом підстави для зняття зі спірного майна арешту, накладеного в порядку забезпечення виконання вищевказаних рішень (постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 березня 2014 року (чотири постанови) та від 03 квітня 2014 року (чотири постанови)). Що стосується вимог позивача про зняття зі спірного автомобіля арешту, накладеного постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 листопада 2010 року, від 26 серпня 2013 року, від 30 серпня 2013 року, від 10 вересня 2013 року, то судом встановлено, що вказаний арешт був накладений саме в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», як стягувача, а тому положення закону на які посилається позивач, як на правову підставу свої вимог до вказаних відносин не можуть бути застосовані. Зокрема не може бути застосована ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає право заставодержателя з вищим пріоритетом вимагати зняття арешту з заставного майна, накладеного в інтересах інших заставодержателів з нижчим пріоритетом або інших стягувачів, які не є заставодержателями, оскільки в даному випадку позивач поєднав в собі (в одній особі) як заставодержателя з найвищим пріоритетом, так і особу в інтересах якої накладено арешт про зняття якого ставиться питання. Також не підлягають застосуванню положення ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», які дають особі, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту, оскільки банк не має жодних прав власника або володільця спірного майна. Слід враховувати те, що особа, права якої порушені, при зверненні до суду за їх захистом, зобов'язана обрати не будь-який на свій розсуд, а цілком конкретний, передбаченим законом спосіб захисту такого права. ПАТ КБ «ПриватБанк» в цьому випадку є стягувачем, тобто стороною виконавчого провадження. Виконавче провадження хоча й припинене, проте відповідні матеріали на час розгляду справи не знищені. Тому позивач, вказуючи на неправомірну відмову державного виконавця скасувати арешт, накладений в його ж інтересах, має можливість, при наявності для цього законних підстав, вимагати скасування арешту шляхом оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця до начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби або в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Таким чином суд, враховуючи обґрунтованість частини вимог позивача та неправильне обрання банком способу захисту свого права в іншій частині, вбачає підстави для часткового задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та ВДВС Вознесенського МРУЮ шляхом зняття з автомобіля «SKODA SUPERB», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] арешту, накладеного постановами від 20 березня 2014 року та від 03 квітня 2014 року. В силу ст. 88 ЦПК України з кожного з відповідачів пропорційно (згідно розміру задоволених вимог) на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме по 80 грн. судового збору з кожного.

Outcome: partial