Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного підприємства « Золота Нива-1» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 грудня 2014 року уклав договір оренди землі, земельної частки (паю), площею 5,829 га, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Посилаючись на те, що пунктом 13.4 договору оренди землі, ст. 651 ЦК України просить розірвати договір оренди землі в односторонньому порядку. Представник відповідача позов не визнав посилаючись на його безпідставність. Надали суду письмові заперечення в яких вказали, що підстав для розірвання договору оренди не існує. Ксерокопія договору оренди землі, яку надав позивач не відповідає дійсності, оскільки відсутній повний текст з правої сторони, кінець кожного рядку не закінчено, не вистачає кількох літер, чисел, слів та знаків пунктуації. В пункті 13.2 Договору зрізано частку «не». Судовим розглядом встановлено, що 29 грудня 2014 року між [PERSON] і приватним підприємством «Золота Нива-1» укладено договір оренди землі, належної позивачу, площею 5,8290 гектарів та яка розташована на території Олександрівської сільської ради Ізюмського району Харківської області ( а.с.11-13). Відповідно до свідоцтва про право власності від 29.12.2014 року Реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу належить земельна ділянка, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, з кадастровим номером [NUMBER] (а.с.9-10). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] і цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана в оренду приватного підприємства « Золота Нива-1», строк на 15 років, орендна плата встановлюється у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки ( а.с.16). 24 листопада 2015 року позивач звернувся листом до керівника відповідача з проханням про розірвання договору оренди ( а.с.17). У відповіді, яка була направлена позивачу, приватне підприємство «Золота Нива-1» вважає, що відсутні підстави для його розірвання ( а.с.18). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є закон « Про оренду землі». Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі ( ч. 1 ст. 25 Закону України « Про оренду землі»), а орендодавець відповідно до ч. 1 с. 24 цього ж Закону має право вимогати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати. За змістом ч. 1 ст. 32 Закону України « Про оренду землі», договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24,25 цього Закону та умов договору. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору( абзац 2 ч. 2 статті 651 ЦК України). Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимогає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь - якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимогати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди,( прямі збитки), а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використовувати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивач не надав суду доказів не лише наявності істотного порушення договору, але й наявність шкоди завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена, як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також не надав доказів чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір і тим, що в дійсності вона могла отримати, тому суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed