Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

в січні 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила: визнати наказ Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» №77 від 18.12.2020 року незаконним та скасувати його; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн; стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11.09.2019 року позивач працює на посаді заступника директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. На підставі наказу директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів №77 від 18.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» їйбуло оголошено догану у зв`язку з порушенням трудової дисципліни 03.08.2020 року, а саме через відсутність на робочому місці більше 3-х годин без поважних причин. Позивачка зазначила, що вона не погоджується з даним наказом, оскільки 03.08.2020 року була відсутня на робочому місці з поважної причини, а саме: готувалась до оперативного втручання. У зв`язку з необхідністю повторної здачі ПЛР-тесту та отримання висновку на ковід перед госпіталізацією, їй відкрили лист непрацездатності та госпіталізували 04.08.2020 року. У позові також зазначено, що оспорюваний наказ було підписано директором [PERSON] , який на підставі наказу «Про відрядження [PERSON] » від 15.12.2020 року відбув 18.12.2020 року у офіційне відрядження до м. Біла Церква, та поклав виконання обов`язків директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на начальника відділу Зав`ялову К.Оскільки згідно відомостями з журналу фіксації робочого часу працівників з початку робочого дня з 09-00 год та до завершення робочого дня 16-45 (п`ятниця) [PERSON] був відсутній в Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, позивачка вважає, що оспорюваний наказ підписаний неуповноваженою особою. Окрім того, вказує на те, що Первинна профспілкова організація «Справедливість», членом якої вона є, не надавала попередньої згоди на притягнення їх до дисциплінарної відповідальності. Також позивачка, звертаю увагу, що станом на 18.12.2020 року пройшов місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення за 03.08.2020 року, тобто оспорюваний наказ суперечить вимогам ст. 148 КЗпП України. Вважає, що внаслідок притягнення її до дисциплінарної відповідальності, їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 100 000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.03.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позивачка не перебувала 03.08.2020 року на лікарняному, а була на амбулаторному консультуванні спеціаліста вторинної медичної допомоги, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста - лікаря хірурга-ендокринолога Київського міського клінічного ендокринологічного центру Белан М.В. Відповідно до інформації, розміщеної на сайті медичного закладу, лікар Белан М.В. консультує в понеділок (03.08.2020 року був понеділок) з 10-00 год до 14-00 год. Час консультування лікарем складає не більше 30 хв. В зв`язку з чим, відповідач вважає, що позивачка перебувала на консультації у спеціаліста не більше 30 хв., з урахуванням часу на дорогу - не більше трьох годин. При цьому робочий час позивачки складається з 8 годин робочого часу. Вважає, що позивачка не надала доказів поважності причин відсутності на роботі ще 5 годин, що свідчить, що вона 03.08.2020 року була відсутня на робочому місці без поважних причин більше 3 год, що є порушенням трудової дисципліни. Підставами для винесення догани стала пояснювальна записка позивачки від 02.12.2020 року, в якій вона підтвердила факт відсутності на роботі протягом всього дня та було взято до уваги ту обставину, що позивачка не повідомила керівника відділення що буде відсутня на роботі 03.08.2020 року. Щодо строків винесення догани, відповідач вказав про те, що, починаючи з 04.08.2020 року по 01.12.2020 року позивачка була звільнена від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Тому, фактично причини відсутності позивачки 03.08.2020 року на роботі було виявлено 02.12.2020 року. За таких обставин, відповідач вважає, що оспорюваний наказ винесено у строки, встановлені ст. 149 КЗпП України. Щодо підписання наказу неуповноваженою особою, відповідач вказав на те, що,виходячи з положень Статуту відділення, керівник відділення, навіть, перебуваючи у відрядженні, має повноваження на підписання будь-яких наказів, в тому числі і спірного. Підписання оспорюваного наказу відбулося до від`їзду у відрядження, що підтверджується поясненнями Канович В.Л. - завідувача сектором кадрової роботи з системного адміністрування організаційно-документального забезпечення. Також відповідач вважає, що позивачкою не надано жодних доказів, що вона взагалі являється членом первинної профспілкової організації, створеної саме в установі відповідача, оскільки така профспілкова організація у відповідача не створена. Також вважає, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона зазнала моральних страждань. В судовому засіданні позивачка та їх представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, однак суд відмовив у визнанні позову відповідачем, оскільки згідно довіреності правом визнання позову представник відповідача Фільов М.І. не наділений. В подальшому представник відповідача відмовився від надання пояснень у справі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] з 11.09.2019 року згідно наказу директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів [PERSON] №29-к від 09.09.2019 року призначена на посаду заступника директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Також судом встановлено, що наказом директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів №77 від 18.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивачці було оголошено догану у зв`язку з порушенням трудової дисципліни 03.08.2020 року, а саме через відсутність на робочому місці більше 3-х годин без поважних причин. Підстава для видачі оспорюваного наказу - письмові пояснення [PERSON] . Під час ознайомлення з даним наказом, [PERSON] зазначила, що вона надала пояснення 02.12.2020 року, що була відсутня на робочому місці з поважних причин за станом здоров`я, що підтверджено довідкою від 03.08.2020 року. Відповідно до пояснювальної записки від 02.12.2020 року, складеної [PERSON] , вона була відсутня на робочому місці 03.08.2020 року, так як за направленням сімейного лікаря №97957922-3026-4047 вона проходила обстеження та здавала аналізи в Ендокринологічному центрі за адресою м. Київ, вул. Рейторська, 22 з 09-00 год до 18-00 год., про що надається довідка від 03.08.2020 року. Також зазначила, що відсутність інформації аналізів на ковід, які надійшли на електронну адресу після 20-00 год. унеможливлювало поступити на стаціонарне відділення,про що додається квитанція №1842. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка долучила до позовної заяви копію консультаційного висновку спеціаліста - хірурга-ендокринолога Київського міського клінічного ендокринологічного центру від 03.08.2020 року, який доводить, що позивачка 03.08.2020 року дійсно знаходилась на прийомі у лікаря. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] №1003/831, копія якої долучена до справи, позивачка поступила у стаціонар Київського міського клінічного ендокринологічного центру для проведення хірургічного лікування 04.08.2020 року. З даної виписки вбачається, що нею було здано ряд аналізів саме 03.08.2020 року. З пояснювальної записки фахівця 1 категорії сектору кадрової роботи системного адміністрування та організаційно-документального забезпечення Мохамад О. від 11.11.2020 року, копію якої надав відповідач, вбачається, що 31.07.2020 року [PERSON] інформувала Мохомад О. , що їй закрили лікарняний (15.07.2020-31.07.2020, стати до роботи 01.08.2020 року - субота), але на 03.08.2020 року має направлення на операцію і надіслала їй його копію у вайбер. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За змістом п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Верховний Суд у своїй постанові від 11.03.2020 року (справа № 459/2618/17) зазначив наступне. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази. Відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами (Ухвала Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року у справі № 6-10006кс02). Суди прийшли до правильного правового висновку, що тимчасова непрацездатність працівника підтверджується листком непрацездатності, проте наявність поважних причин неявки на роботі визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча вона і не була підтверджена листком непрацездатності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Надаючи оцінку письмовим доказам, які надані сторонами у справі, суд вважає доведеним, що позивачка у день відсутності на роботі 03.08.2020 року проходила обстеження у лікаря перед госпіталізацією, про що повідомила роботодавця. Таким чином, позивачка була відсутня на роботі з поважних причин (за станом здоров`я). Відтак, у відповідача не було підстав для оголошення догани на підставі оскаржуваного наказу. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: догана; звільнення. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Отже, у силу статей 147 - 149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, або за порушення трудової дисципліни. При притягненні позивачки до дисциплінарної відповідальності, керівництво Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не врахувало належним чином пояснення позивачки та докази на які вона посилалася у своїх поясненнях з приводу відсутності на робочому місці 03.08.2020 року. Виходячи з наведеного вище суд вважає, що існують всі підстави для визнання незаконним та скасування наказу директора Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів №77 від 18.12.2020 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким [PERSON] було оголошено догану у зв`язку з порушенням трудової дисципліни 03.08.2020 року, а саме через відсутність на робочому місці більше 3-х годин без поважних причин. Інші доводи позивачки, якими вона обґрунтовувала незаконність оскаржуваного наказу, не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що в зв`язку з незаконним притягненням позивачки до дисциплінарної відповідальності, вона зазнала моральних страждань, а тому суд, виходячи з вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачку незаконно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються і судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язаних із залученням експертів та проведення експертизи. З метою звернення до суду за захистом своїх прав позивачка звернувся за правовою допомогою до адвоката Столяр О.П. з яким 13.04.2018 року укладено договір про надання правової допомоги №2. За надання правової допомоги позивачкою на рахунок адвоката Столяр О.П. сплачено витрати на професійну правничу допомогу всього в розмірі 4500 грн., що підтверджується квитанціями від 31.12.2020 року та від 21.01.2021 року. Також позивач надала суду додаткову угоду №3 до договору про надання правової допомоги №2 від 13.06.2018 року з детальним переліком (описом) послуг адвоката за надання правової допомоги обумовлений сторонами у фіксованому розмірі гонорару та Акт виконаних послуг до договору про надання правової допомоги №2 від 13.06.2018 року. Суд приймає до уваги докази на підтвердження надання правової допомоги [PERSON] під час розгляду даної справи, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial