Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 14.09.2013 року позивач з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстраціїактів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2389. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життяміж позивачем та відповідачем не склалося, оскільки вони мають несумісні характери, різні погляди на життя, різні життєві принципи та цілі, по-різному уявляють сімейні відносини. Позивач також зазначає, що відповідач зловживав спиртними напоями, безвідповідально ставився до виконання сімейних, зокрема, батьківських обовязків, сімю не утримував та її інтересами не переймався. Через таку поведінку між позивачем та відповідачем часто виникали конфліктні ситуації, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння та віддалились один від одного. Протягом року позивач з відповідачем не живуть разом, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету. Шлюб фактично розпався і виникла необхідність його розірвання. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Судом 12.02.2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. У строк, визначений судом ухвалою суду від 12.02.2018 року, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Зазначила, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Стрілець». Відповідач повторно в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належнимчином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Таким чином, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, думку позивача та положення ч. 4 ст. 223 і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 138019, виданим 14.09.2013 року відділом державної реєстраціїактів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 14.09.2013 року, актовий запис № 2389. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON]. (а.с. 4) Судом встановлено, що позивач з відповідачем від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 5) Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи ненадання відповідачем по справі відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі та мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 740, 80 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією від 31.01.2018 року. (а.с. 1) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу. Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що у звязку із зверненням до суду з даним позовом, позивач сплатила адвокату [PERSON] «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про розірвання шлюбу» 450, 00 гривень, що підтверджується договором-квитанцією № 34 від 31.01.2018 року, наданою разом із позовом. (а.с. 7) Згідно з Єдиним реєстром адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 48, виданим 16.12.1993 року. Таким чином, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогув сумі 450, 00 гривень та співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Відповідачем не доведено неспівмірності витрат. Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі та положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 450, 00 гривень. Доказів понесення відповідачем судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved