Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

В травні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 частину квартири, вказавши, що 30.03.2007 року її син [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], сплативши за неї кошти частково, а залишок - 34 262,00 долара США зобов*язався повернути після отримання банківського кредиту, який був ним укладений з АКІБ «Укрсиббанк» 02.07.2007 року. На виконання споживчого кредиту син уклав договір іпотеки, передавши в іпотеку саме придбану квартиру. Дані договори укладалися [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] В квітні 2010 року [PERSON] отримав важку травму голови, в результаті чого опинився в скрутному матеріальному становищі і вона вирішила виплатити весь залишок кредиту 17 190,55 доларів США сама. Вказана сума складала третю частину вартості купленої квартири, тому вона вважає, що має право на 1/3 частку в цій квартирі, просить визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить визнати за нею право переходу права кредитора за договором споживчого кредиту укладеного між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» від 02.07.2007 року, та на підставі переходу права визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказавши, що в квітні 2010 року, в період отримання [PERSON] тяжкої травми і створення скрутного матеріального становища між [PERSON] та [PERSON] відбулась домовленість про сплату позивачкою залишку споживчого кредиту за кредитним договором між її сином та АКІБ «Укрсиббанк», а позивачка отримає право на частину квартири, яка буде відповідати розміру вкладених коштів. Після цього позивачка внесла 29.06.2010 року в ПАТ «Укрсиббанк» в рахунок погашення і закриття кредитного договору 17 357,68 доларів США. Вважає, що до позивачки перейшло право кредитора за договором споживчого кредиту, а тому вона має право на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Представник відповідача [PERSON] позов визнав, пояснив в судовому засіданні, що в січні 2012 року зі слів матері йому стало відомо, що між нею та дружиною [PERSON] відбулася домовленість про те, щоб банк не забрав квартиру в рахунок заборгованості по кредиту, позивачка повністю сплатить залишок кредиту в рахунок його повного погашення та закриття за що отримає право на 1/3 частину цієї квартири. Він не заперечує проти визнання права власності за позивачкою на 1/3 частину квартири. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необгрунтованим, вказавши, що позивачка не набула права власності на квартиру на передбачених законом підставах, а тому не може претендувати на 1/3 частину цієї квартири, а сплата частини заборгованості по кредиту позивачкою не є підставою набуття права власності, доказів про те, що саме вона здійснила погашення заборгованості за кредитом своїх коштів суду не надала. Позивачка не мала будь-якого права на майно боржника [PERSON] та будь-якого відношення до кредитного договору, укладеного ним з АКІБ «Укрсиббанк», а тому не може претендувати на визнання за нею переходу права кредитора за договором споживчого кредиту, тим більше що на момент сплати нею залишку кредиту простроченої заборгованості за вказаним кредитним договором не було, банк своїм правом вимагати дострокового повернення кредиту за настання певних обставин не користувався. Позивачкою не надано суду допустимих та належних доказів щодо її домовленості з [PERSON] про згоду останньої щодо визнання за позивачкою права власності на частину квартири. Представник третьої особи ПАТ«Укрсиббанк» в судове засідання не з*явився, хоча про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, її представника та представників відповідачів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 30.03.2007 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з громадянами [PERSON] та [PERSON] Даний договір укладався [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] На момент укладення договору ним була сплачена частина коштів в сумі 11 421,00 доларів США. 02.04.2007 року на виконання зобов*язання для сплати залишку боргу за квартиру [PERSON] укладено з АКІБ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту на суму 33 750,00 доларів США. На виконання споживчого кредиту [PERSON] укладено з банком договір іпотеки, за яким в іпотеку була передана придбана квартира [NUMBER]. Вказані обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2007 року, копією технічного паспорта [ADDRESS], що знаходиться у власності [PERSON], копією технічної характеристики житлових приміщень, копією договору про надання споживчого кредиту №11135459000 від 02.04.2007 року, копією графіку погашення кредиту, копією договору іпотеки від 02.04.2007 року, копією виписки з кредитного договору, наявними в матеріалах справи. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може пред*явити лише власник майна, тобто особа, яка набула права власності на встановлених законом підставах. Сплата частини заборгованості по кредиту третьою особою не є підставою набуття права власності на майно, право якого оспорюються чи не визнається, а отже [PERSON] не є власником. Згідно з ч. 3 ст. 528 ЦК України, інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави, тощо), внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно, і в такому випадку до цієї особи переходять права кредитора у зобов*язанні. Вказане свідчить що дана норма також не передбачає набуття права власності на майно боржника такою «іншою особою». Встановлено, що [PERSON] не мала будь-якого відношення до кредитного договору від 02.04.2007 року, укладеного [PERSON] з ПАТ «Укрсиббанк», не виступала поручителем у зобов*язанні. Станом на момент здійснення платежу (29.06.2010 року) простроченої заборгованості за вказаним кредитним договором не було, що підтверджується наявними у справі банківськими виписками. Вказане свідчить про те, що інша особа має право на виконання не будь-якого обов*язку боржника, а виключно такого, який є простроченим, тобто по якому вже існує вимога кредитора, тому посилання сторони позивача на п. 5.3 договору про право банку вимагати дострокового повернення кредиту за настання певних обставин є не обґрунтованим. Отже зазначене виключає застосування до цих правовідносин положень ст. ст. 512, 528, 556 ЦК України про перехід прав кредитора у зобов*язанні. Посилання позивача та її представника на те, що [PERSON] в подальшому не змогла б самостійно погашати кредит, що потягнуло б звернення стягнення на предмет іпотеки є припущенням, тому не приймається судом до уваги. Отже, в даному випадку не має будь-яких підстав для застосування норм ст. 528 ЦК України про перехід прав кредитора у зобов*язанні до особи, яка без згоди боржника здійснила погашення кредиту (не кажучи вже про те, що зобов*язання за кредитним договором припинилося, а тому ці права не можуть ні до кого перейти). Тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed