Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

До\~\~Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він, його дружина [PERSON] та син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Вселення в дану квартиру відбувалось на підставі ордеру № 604. Разом з тим в даному будинку зареєстрована, але не проживає його колишня дружина [PERSON] , що підтверджується актом обстеження №2435 від 31.10.2019 року та довідкою від 17.10.2019 року за № 18-09-2852. На даний час відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] .\~В обґрунтування своїх вимог посилається на положення ст.\~71, ч. 2 ст.\~107\~ЖК України. Відтак просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві, просив задовольнити. Вказував, що на даний час у відповідачки є інша сім`я і проживає вона за іншою адресою. 28.10.2019 року відповідачкою було подано відзив на позовну заяву, в якому вона проти пред`явленого позову заперечила в повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, вказавши, що з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі та проживала за адресою: [ADDRESS] та користувалася вказаним житлом як член його сім`ї та зареєстрована. 18.02.2015 року шлюб було розірвано. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 09.06.2016 року у справі № 356/1158/15-ц в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа : виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області про визнання осіб такими , що втратили право користування жилим приміщенням було відмолено. Зустрічний позов до [PERSON] про вселення в жиле приміщення було задоволено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10.11.2016 року вказане рішення було залишено без змін. Рішення набрало законної сили 10.11.2016 року та на його виконання був виданий виконавчий лист. Після чого було відкрито виконавче провадження №60535542. Вказане рішення суду не виконано, оскільки позивач чинить перешкоди про вселення її та сина до даної квартири, про що свідчить відсутність постанови про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, вважає, що не втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки на даний час виконавче провадження за виконавчим листом [PERSON] відкрито. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що на підставі ордеру на жиле приміщення № [NUMBER] , виданого громадянину [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Березанської міської ради №70 від 24.07.1991 року, [PERSON] проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до відомостей відділу обліку та моніторину інформації про місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області від 16.12.2019 року відповідачка [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області від 17.10.2019 року за вих. № 18-09-42852 відповідачка по справі [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Окрім неї, за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1978 року народження, [PERSON] , 2015 року народження, [PERSON] , 2000 року народження. Фактично проживають: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою не проживають з 2014 року. На підтвердження того, що відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає, позивачем надано акт обстеження за № 2435 від 31.10.2019 року, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] разом із своїми синами. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 09.06.2016 року в цивільній справі № 356/1158/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.11.2016 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - відмовлено; зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Березанської міської ради Київської області, житлово-побутове підприємство м. Березань Київської області про вселення в житлове приміщення - задоволено та вселено [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Вищевказане рішення набрало законної сили 10.11.2016 року, але до даного часу не виконано, що підтверджується : -викликом державного виконавця від 07.11.2019 року № 7162; вимогою державного виконавця від 18.12.20219 року № 8267; -копією постанови про відкриття виконавчого провадження від № 60535542 від 07.11.20.19 року ; -вимогою державного виконавця від 13.01.2020 року № 23; -постановою про прийняття виконавчого провадження від 13.01.2020 року; -актом державного виконавця від 03.01.2020 року. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право\~\~в порядку, встановленому цим Кодексом,\~\~звернутися\~\~до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку, квартири (їх частини) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Вказане узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У відповідності до ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з власником житла і ведуть з ним спільне господарство.\~\~\~ Так, Конституційний Суд України у п. 6 рішення «Про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» від 03.06.1999 року № 5-рп/99 розрізняє членів сімей взагалі (відносить до них чоловіка або дружину, прямих родичів по низхідній і висхідній лініях дітей і батьків) та членів сімей, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї крім факту спільного проживання є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. При цьому, за змістом\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.\~19\~Закону\~України\~«Про міжнародні\~договори\~України» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відтак, суд звертає увагу на те, що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів, наданих сторонами у справі, суд враховує положення п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), якою кожній особі гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.\~ Пунктом 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання з боку держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, а, отже, і у використання прав на житло, є виправданим. Таке втручання повинно бути передбачено законом і необхідне у демократичному суспільстві, здійснюватися в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 47 Конституції України\~ проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. У відповідності до\~ч. 4 ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з п. 4\~ст. 311 ЦК України\~фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Дотримання порядку стосовно набуття права користування житловим приміщенням, яке належить на праві власності іншій фізичній особі, впливає на правовий статус осіб, які в них проживають. За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Разом з тим, стаття 129 Конституції України \~як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1\~ст. 12 ЦПК України,\~\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень\~ст.\~264\~ЦПК\~України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відтак, з наданих суду доказів вбачається, що між позивачем та відповідачкою по справі склалися конфліктні взаємовідносини, пов`язані із внутрішнім суб`єктивним переконанням кожної із сторін. Таким чином,\~враховуючи викладені\~вище положення\~законодавства та\~встановлені судом фактичні обставини справи, відповідачка по справі [PERSON] інтерес до даного житла не втратила, оскільки до даного часу вживає заходів з метою вселення у спірну квартиру у відповідності до згаданого вище рішення суду, а тому була відсутня у вказаному житловому приміщенні з поважних причин. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його безпідставність та недоведеність. На \~ \~ \~ \~підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed