Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Директор ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» Воробйова Т.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 04.01.2021 року між ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» та [PERSON] було укладено Договір оренди об`єкта нерухомості нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору, підписанням даного договору Орендар підтверджує прийняття зобов`язання з оплати згідно договору. Орендна плата сплачується шляхом перерахування суми, зазначеної у п. 5.1. Договору на поточний рахунок Орендодавця згідно графіку, що зазначений у п. 4.4 Договору. Відповідно до умов договору ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» виставило рахунок на оплату № 8 від 17 січня 2021 року. Заявою [PERSON] від 18.01.2021 року було зазначено, що ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» не є власником даного об`єкту. ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» на праві приватної власності належить нежитлова будівля з огорожею, загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Нерухомість придбана відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.08.2018 року. Що укладений із ТОВ «Лотуре-Агро» за результатами проведення аукціону згідно протоколу № 01-04/51 про проведення Аукціону від 27.08.2018 року, організатор аукціону- Товарна біржа «Київська універсальна». Відповідно до договору купівлі-продажу складено Акт про передання права власності на нерухоме майно від 27.09.2018 року. ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» для реєстрації права власності на нежитлову будівлю з огорожею, загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] було подано необхідні документи для отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів). Постановою про відмову у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів приватним нотаріусом було відмовлено з причини відсутності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та пропущення строків. Таким чином для реєстрації права власності на нежитлову будівлю з огорожею загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] немає можливості та вимушені звернутись до суду та просить визнати право власності на нежитлову будівлю з огорожею загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] за ТОВ 2Агрофірма «Під сонцем». Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, відповідно наданої заяви просила суд провести розгляд справи без її участі (а.с. 62). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі його участі (а.с. 65). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії протоколу № 01-04/51 про проведення аукціону від 27.08.2018 року щодо майна нежитлової будівлі з огорожею, загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] , переможцем аукціону є ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» (а.с. 10-13). Відповідно до копії договору купівлі-продажу майна від 27.08.2018 року ТОВ «Лотуре - Агро» в особі ліквідатора Гусара І.О. на підставі протоколу про проведення аукціону № 01-04/51 від 27.08.2018 року передає у власність, а покупець ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» приймає у власність майно нежитлову будівлю з огорожею, загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] -будівля майстерня, площею 456,8 кв.м., матеріал стін - цегла; 1-ворота (металева сітка), 2- огорожа (металева сітка) (а.с. 17-18). Актом про передання права власності на нерухоме майно від 27.08.2018 року ТОВ «Лотуре - Агро» в особі ліквідатора [PERSON] продав, а ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» придбало за результатами аукціону майно ТОВ «Лотуре - Агро». Продавець передав, а покупець прийняв у власність у власність майно нежитлову будівлю з огорожею, загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] -будівля майстерня, площею 456,8 кв.м., матеріал стін - цегла; 1-ворота (металева сітка), 20огорожа (металева сітка) (а.с. 19). При зверненні до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів отримали постанову про відмову, оскільки не подано нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, необхідний для вчинення нотаріальних дій, порушені строки, визначені законом (а.с. 20-22). Відповідно до копії договору оренди об`єкта нерухомості 9нежилого приміщення) № 04/01 від 04.01.2021 року ТОВ «Агрофірма «Під сонцем» та [PERSON] уклали договір оренди нежитлову будівлю з огорожею, загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] (а.с. 4-7). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. ст. 328, 334 ЦК України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 657 ЦК України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом відповідачем у зазначеній справі є [PERSON] орендар спірного майна. Згідно з ч.1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, обов`язковими умовами захисту прав шляхом повного або часткового задоволення позовних вимог є наявність сукупності таких умов: 1) наявності у позивача певного права або інтересу; 2) факту порушення цього права або інтересу; 3) здійснення такого порушення внаслідок дії чи бездіяльності саме відповідача. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Частини перша та друга статті 51 ЦПК України надають право суду першої інстанції за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача, або замінити первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, проте у відповідності із принципом диспозитивності, визначеним ст.13 ЦПК України, підстави та предмет позову визначає виключно позивач. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. З урахуванням викладеного, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як встановлено судом відповідач у справі є орендарем майна, а відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ресєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності нежитлової будівлі з огорожею, загальною площею 456,8 кв.м. за адресою [ADDRESS] належить ТОВ «Лотуре - Агро» (а.с. 68-69). Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. У даному випадку [PERSON] не може бути суб`єктом прав і обов`язків, оскільки не має права на зазначену власність, та просить розірвати договір оренди нерухомості. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). З огляду на викладене, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача (відповідачів). Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, за таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed