Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

В червні 2020 року позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська адміністрація), треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Київське квартирно-експлуатаційне управління про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування житловим приміщенням у гуртожитку. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі з 2012 року проживають у кімнаті гуртожитку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] тимчасово зареєстрована за адресою: [ADDRESS] у студентському гуртожитку, оскільки навчається в Національному університеті «Львівська політехніка», але основне її місце проживання: [ADDRESS] . Зазначена кімната була надана для проживання на підставі договору № 85 між командиром військової частини [NUMBER] та Дочірнім підприємством «Екос» Холдингової компанії «Київміськбуд». Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради № 1605 від 12.09.2012 року «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» гуртожитки, в яких проживають сім`ї військовослужбовців передано у комунальну власність територіальної громади міста Києва. У 2013 року Київським квартирно-експлуатаційним управлінням зобов`язано відповідальних осіб військових частин звернутися до державних адміністрацій відповідного району міста Києва. Проте, станом на поточний момент, жодного договору найму, який би підтверджував право проживання [PERSON] з членами сім`ї в цій кімнаті гуртожитку, не укладено. При цьому зазначали, що квитанції по оплаті спожитих комунальних послуг складаються на ім`я [PERSON] , оплачуються своєчасно та в повному обсязі. [PERSON] звернувся до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про укладення договору найму кімнати у гуртожитку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та видачею, в подальшому, на його ім`я відповідного ордеру. Проте, на дану заяву отримана негативна відповідь. З аналогічною заявою [PERSON] також звертався до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідь на заяву отримана, але негативна. У зв`язку з чим, за захистом своїх прав позивачі вимушені звернутися з цією позовною заявою. Окрім того, позивач [PERSON] також зазначав, що він є учасник бойових дій. Проте, ордер на проживання [PERSON] з членами сім`ї у кімнаті гуртожитку, не надавався. Відтак, станом на теперішній час у позивачів виникають труднощі в реалізації їх житлових прав на вказану кімнату в гуртожитку, пов`язані із встановленням факту проживання на правових підставах та визнанням за ними права користування вказаним житловим приміщенням та щодо можливості приватизації житла в майбутньому. Посилаючись на викладене позивачі просили суд встановити факт фактичного проживання на законних підставах [PERSON] в житловому приміщенні кімнаті гуртожитку, площею 18 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Визнати за [PERSON] право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою у гуртожитку, площею 18 кв. м, розташованою за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Встановити факт фактичного проживання на законних підставах [PERSON] в житловому приміщенні кімнаті гуртожитку, площею 18 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Визнати за [PERSON] право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою у гуртожитку, площею 18 кв. м, розташованою за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Встановити факт фактичного проживання на законних підставах [PERSON] в житловому приміщенні кімнаті гуртожитку, площею 18 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Визнати за [PERSON] право користування на законних підставах житловим приміщенням кімнатою у гуртожитку, площею 18 кв. м, розташованою за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Ухвалою суду від 01.07.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська адміністрація), треті особи : Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, Київське квартирно-експлуатаційне управління (про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування житловим приміщенням у гуртожитку, передано до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою суду від 03.09.2020 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 08.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 17.02.2021 року 16.02.2021 року надішли заяви [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності. 17.02.2021 року від представника третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання пояснень. 17.02.2021 року від представника третьої особи Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надішли письмові пояснення, в яких третя особа просила суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Так, представник зазначав, що в установленому порядку позивачам не надавалось житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ордер на житлове приміщення не видавався, а договір оренди припинив свою дію. 17.02.2021 року розгляд справи було відкладено на 13.04.2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників судового процесу. 31.03.2021 року від представника третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління надішли письмові пояснення, в яких останнє не заперечувало проти задоволення позову. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13.04.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 03.08.2021 року. В судове засідання 03.08.2021 року представник позивачів не з`явився, звернуся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання 03.08.2021 року представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. В судовому засіданні 03.08.2021 року представник третьої особи Київського квартирно-експлуатаційного управління проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступник підстав. Так, стаття 9 ЖК України визначає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 1 ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам слід з`ясовувати, чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т.п. Судам слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки. Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів. Із матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання позивачів [PERSON] , [PERSON] є [ADDRESS] , а [PERSON] [ADDRESS] . Разом із тим, позивачі проживають в [ADDRESS] в будинку, що належить Київській міській раді, що підтверджується довідкою про перевірку житлових умов, складеною житловою комісією військової частини [NUMBER] від 18.05.2020 року № 313/4031. Як зазначали позивачі, вказана кімната була надана для проживання на підставі договору № 85 між командиром військової частини [NUMBER] та Дочірнім підприємством «Екос» Холдингової компанії «Київміськбуд». Згідно із договором № 85 від 22.05.2012 року, укладеним між ДП «ЕКОС» холдингової компанії «Київміськбуд» (за договором наймодавець) та командиром військової частини [NUMBER] (за договором - наймач), наймодавець передач житлові приміщення, що знаходяться на його балансі для тимчасового проживання військовослужбовців наймача. Разом із тим, згідно із розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради № 1605 від 12.09.2012 року «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» гуртожитки, в яких проживають сім`ї військовослужбовців передано у комунальну власність територіальної громади міста Києва. 22.01.2013 року Київським квартирно-експлуатаційним управлінням зобов`язано відповідальних осіб військових частин звернутися до державних адміністрацій відповідного району міста Києва з метою відповідного оформлення проживання сімей військовослужбовців та укладення договорів оренди. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні відповідні договори оренди, укладені між військовими частинами та районними державними адміністраціями або територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради щодо проживання рожини позивача в кімнаті [ADDRESS] . Згідно із рішенням Київської міської ради від 13.11.2013 року № 473/9961 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 24.05.2021 року № 596/7933 «Про приватизацію жилих приміщень у гуртожитках міста Києва» районним в місті Києві державним адміністраціям делеговано право видачі ордерів на жилі приміщення в гуртожитках мешканцям, які постійно в них проживають, зареєстровані та перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. З огляду на зазначене вбачається, що до повноважень районної в місті Києві державної адміністрації належить право видачі ордеру на житлове приміщення за умови перевірки питання постійного проживання осіб, їх реєстрації та перебування на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. Статтями 128, 129 ЖК України передбачено, що порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Жила площа у спеціальних гуртожитках для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, надається в порядку, що визначається відповідними органами місцевого самоврядування. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Так судом встановлено, що рішення про надання жилої площі в гуртожитку позивачам не приймалось, та відповідно, ордер не видавався. Відповідно до ч.1 ст. 58 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. При цьому положеннями ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі ї створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Відповідно до ст. 30 Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до ст. 58 ЖК України. Як вбачається з матеріалів справи, будинок де мешкають позивачі має статус гуртожитку і належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та входить до сфери управління Святошинської районної м. Києві державної адміністрації. Ордер на займане приміщення відповідачем позивачу не видавався. Рішення про відмову у видачі ордеру позивачем не оскаржувалось. Згідно з Рекомендацією N R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Зі змісту наведених норм вбачається, що питання видачі ордеру, є саме дискреційним повноваженням відповідача. При цьому, суд, встановивши порушення вимог закону при прийнятті рішення про видачу ордеру має право скасувати прийняте рішення або зобов`язати діяти в спосіб передбачений законом. Разом із тим, позивачі, не оскарживши рішення відповідача про відмову у видачі ордеру просить суд встановити факт їх фактичного проживання на законних підставах в житловому приміщенні та визнати право користування цим приміщенням. При цьому позивачі не доводять законності їх проживання в житловому приміщенні, оскільки ДП «ЕКОС» холдингової компанії «Київміськбуд». яке передавало приміщення в оренду, на даний час не є його власником. Будь-яких угод щодо права користування приміщенням в кімнаті [ADDRESS] позивачем суду не надано. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині встановлення факту фактичного проживання позивачів на законних підставах в житловому приміщенні є недоведеними та задоволенню не підлягають. Право користування житловим приміщенням в гуртожитку посвідчується ордером, а отже вимоги при визнання за особою права на користування кімнатою в гуртожитку без видання відповідно ордеру, є також передчасним. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р.). Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні та у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та передчасністю.

Outcome: dismissed