Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~В січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 3 лютого 1998 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Кам`янець-Подільському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 33. Від даного шлюбу мають двох дітей, які є повнолітніми. \~ \~ \~ \~Протягом останніх п`яти років спільне життя не складається, разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. [PERSON] виїхала на заробітки за кордон, не бажає жити з позивачем. Шлюб між ними носить формальний характер, фактично їх сім`я розпалася, тому [PERSON] прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 3 лютого 1998 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Кам`янець-Подільському міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 33. Протягом останніх п`яти років спільне життя не складається, разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. [PERSON] виїхала на заробітки за кордон, не бажає жити з позивачем. Шлюб між ними носить формальний характер, фактично їх сім`я розпалася. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 908 гривень згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 53975713 від 27 січня 2021 року, що становить 454 гривні. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved