Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

В травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог позивачем вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.07.2010 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів. Однак [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконала в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31.03. 2018 року становить - 52112,84 грн., а саме: тіло кредиту - 2106,31 грн.; відсотки за користування кредитом - 44248,78 грн.; пеня - 2800,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) - 2457,75 грн., що підтверджено розрахунком. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2010 року між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримала строковий кредит у розмірі 2500, 00 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок, який було відкрито відповідно договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти. Договір між позивачем та відповідачкою становить підписана анкета-заява, «Умови та правила надання банківських послуг». Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідачки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічне акціонерне товариство «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором не виконала в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31 березня 2018 року становить - 52112,84 грн., а саме: тіло кредиту - 2106,31 грн.; відсотки за користування кредитом - 44248,78 грн.; пеня - 2800,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) - 2457,75 грн., що підтверджено розрахунком. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов'язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахуванні пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 2457,75 грн. задоволенню не підлягають. Задовольняючи позов частково, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1 762 гривень 00 копійок.

Outcome: partial