Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що [PERSON] є малолітньою онукою позивача, шлюб між її батьками був розірваний рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2011 року. Ні [PERSON], ні її мати [PERSON] ніколи не проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS], проте [PERSON] є там зареєстрованою на даний час. Батько [PERSON], [PERSON], також зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS], проте з 1997 року там не проживав, а проживав з дружиною та дочкою в квартирі, належній йому на праві власності, за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу батьків [PERSON] разом з матір'ю проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 23 квітня 1996 року. [PERSON] помер [INFO] і позивач оформлює спадщину в нотаріальній конторі. Відповідач є малолітньою, проживає з матір'ю, її батьки забезпечені житлом. Реєстрація місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] є перешкодою для реалізації належного позивачу права власності, змушує її витрачати зайві кошти на комунальні послуги та утримання житла, які обраховуються відповідно до кількості зареєстрованих в квартирі мешканців та перешкоджають продати квартиру. Батько [PERSON] згоден зі зняттям з реєстрації місця проживання [PERSON], проте матір таку згоду надати відмовляється. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON], в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на необхідність захисту прав малолітньої особи на житло. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 23.04.1996 року, без серії та номеру, видавник: Адміністрація підприємства Інструментальний завод, свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2015 року, реєстровий № 2325, договору дарування від 28.09.2015 року, реєстровий № 2390, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.09.2015 р., номер запису 11257838, та 28.09.2015 року, номер запису 11355749. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] - батько, та [PERSON] - мати. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.11.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до акту № 1301 від 15.09.2015 року року, складеного комісією в складі паспортистів [PERSON] та [PERSON] зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON], затвердженого директором ПП «Бокуд», [PERSON], [INFO], ніколи не проживала в квартирі [ADDRESS], а її батько не проживав там з 1997 року, також ніколи не проживала його дружина [PERSON]. Відповідно до акту № 1302 від 15.09.2015 р., складеного комісією в складі паспортистів [PERSON] та [PERSON] зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON], затвердженого директором ПП «Бокуд», [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] з 2001 року, а його колишня дружина [PERSON] та дочка [PERSON] не проживають з 2010 року. Згідно з довідкою № 2808, виданою 10.09.2015 року ПП «Бокуд», в житловому приміщенні за адресою : [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач зареєстрована в цьому приміщенні з 18.09.2008 року. Згідно з отриманою судом довідкою з адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Вінницькій області від 27.10.2015 р. [PERSON] [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою № 530 від 25.09.2015 року ПП «Бокуд» [PERSON], [INFO], зареєстрована у квартирі [ADDRESS]. Згідно з довідкою № 626 від 22.09.2015 року КЗ «ЦПМСД №1» [PERSON], [INFO]. проживає за адресою: [ADDRESS] і за цією адресою здійснювались виклики сімейного лікаря додому: 14.01.2014 р, 30.01.2014 р., 23.03.2015 р., 01.09.2015 р. Згідно з договором дарування від 25.07.2001 року, реєстровий № [NUMBER], квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Право власності зареєстровано КП «ВМБТІ», реєстровий № [NUMBER]. Поняття права власності визначено в ст. 316 ЦК України, згідно з якою правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні, відповідно до ст. 321 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна, або навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків, відповідач ніколи не проживала у спірній квартирі. Відповідач, як малолітня особа, проживає разом з матір'ю в іншій квартирі. Батько відповідача має на праві приватної власності квартиру, у якій проживає нині. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном згідно зі ст. 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд дійшов висновку, що відповідач створює перешкоди позивачу в користуванні, володінні та розпорядженні її майном на власний розсуд, тобто повно та незаперечно здійснювати свої права користування і розпорядження майном, що є неприпустимим, згідно з чинним законодавством України. Судові витрати за клопотанням представника позивача залишено за позивачем. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved