Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Вязов С.С. звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Вязової Г.В. про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11 жовтня 2013 року він з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 566. Від цього шлюбу у них є неповнолітня дитина - Вязова [PERSON], [INFO]. З відповідачем у них склалися різні погляди на сімейне життя, їх відносини втратили почуття любові, поваги та взаєморозуміння, замість чого зявилася відчуженість та психологічна несумісність. У січні 2018 року їх сімя розпалася. З цього часу вони мешкають окремо та припинили будь - які шлюбні стосунки. Зазначає, що вони з відповідачем намагалися примиритися та відновити нормальні сімейні стосунки, проте їх дії виявилися безрезультатними. Після розірвання шлюбу, за їхньою домовленістю, дитина буде мешкати з матірю. Вважає, що збереження сімейних стосунків неможливе та на примирення він не згоден. Просить суд шлюб між ним, Вязовим [PERSON], [INFO] та Вязовою [PERSON], [INFO], зареєстрований 11 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 566, розірвати. Позивач Вязов С.С. у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 14 травня 2018 року надав суду Заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити (а.с.11). Відповідач Вязова Г.В. у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. 14 травня 2018 року надала до суду Заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Також вказала, що бажає залишити прізвище «Вязова» (а.с.12). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Вязова [PERSON] до Вязової [PERSON] про розірвання шлюбу, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11 жовтня 2013 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 566, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [PERSON] І-НО №334199 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: Вязову [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-НО №597582, видане 09 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 7). Їх сімя фактично розпалася у січня 2018 року та з цього часу сторони проживають окремо. Спору з приводу місця проживання дитини сторони не мають. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе. Вязова Г.В. не просить суд відновити дошлюбне прізвище і бажає надалі іменуватися прізвищем «Вязова». Позивач Вязов С.С. не наполягає на стягненні з відповідача Вязової Г.В. понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved