Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності. Позивач до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідача та третя особа надали заяви про розгляд справи без їх участі, тому вважаю можливим розгляд справи у їх відсутність за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 72 років померла мати позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 листопада 2005 року виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 294 від 27 жовтня 2005 року. [INFO] у віці 68 років помер батько позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 серпня 2013 року виданим Виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 208 від 23 серпня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все майно, що належало йому на момент смерті, а саме: житловий будинок площею 49,3 кв.м. та земельна ділянка площею 0,17 га, що розташовані по [ADDRESS] та земельна частка (пай) розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нижньодніпровський», що знаходиться в с. Ювілейне (нині смт. Слобожанське) Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області. За часи свого життя, 02 серпня 2013 року, батько позивача склав заповіт за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті на що він за законом матиме право заповідав своїй дочці [PERSON]. Заповіт посвідчено 02 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №2550. Спадкоємці, які б мали обов'язкову частку в спадковому майні відсутні, позивач є єдиною спадкоємицею. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Після смерті батька, позивач як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк, звернулась до державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька та надала всі необхідні документи, внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 41/2014. 27 серпня 2016 року позивач отримала на своє ім'я Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,17 га, що належало її батьку на підставі Договору дарування житлового будинку посвідченого 17 січня 2008 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером №94 зареєстрованого Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 27 березня 2008 року за №21412151. Свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за №1-2277, а право власності на будинок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 серпня 2016 року за номером [NUMBER]. Однак, у зв'язку з тим, що не підтверджено факт належності [PERSON], померлому [INFO] спадкового майна, а саме: земельної ділянки в [ADDRESS] та земельної частки (пай) на території Ювілейної (нині Слобожанської) селищної ради Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки та рекомендовано звернутися до суду, про що видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 серпня 2016 року. Факт належності спадкового майна батьку позивача [PERSON], померлому [INFO], підтверджується наступними обставинами, підтвердженими документами. [INFO] померла бабуся позивача (рідна матір його батька) [PERSON], яка за часи життя 22 лютого 2000 року склала заповіт за яким заповідала належне їй майно своєму сину [PERSON]. Так, після смерті матері позивача, батько прийняв спадщину та 19 березня 2001 року отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нижньодніпровський», що знаходиться в с. Ювілейне (нині смт. Слобожанське) Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області, розміром 3,00 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало спадкодавцеві на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією 28 січня 2000 року, відповідно її рішення від 14 січня 2000 року за №7/1-р і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 28 січня 2000 року за №0707. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, було видане 19 березня 2001 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. та зареєстроване в реєстрі за №1-503. В 2001 році, згідно чинного законодавства, свідоцтво про право на спадщину за заповітом являлося основним правовстановлюючим документом, і його державна реєстрація не вимагалася. З роками чинне законодавство змінювалось, однак батько позивача своє право власності на земельну частку (пай) не зареєстрував в органах Реєстраційної служби реєстрації прав власності на нерухоме майно. 17 січня 2008 року [PERSON] подарувала своєму батьку [PERSON] житловий будинок загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці площею 1700 кв.м., наданій у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (Державний акт [NUMBER] від 08.01.1998 року), про що державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. було посвідчено Договір дарування житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за №94 та земельну ділянку площею 1700 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (Державний акт [NUMBER] від 08.01.1998 року), про що державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. було посвідчено Договір дарування житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за №96. На підставі вищевказаних договорів, [PERSON] зареєструвався в спадковому домоволодінні, що підтверджується записом №18 в Домовій книзі розпочатої 24 березня 1961 року (копія домової книги додається), та вніс зміни до Технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], зазначивши себе єдиним власником будинку - розмір часки «1». За часи життя [PERSON] почав оформлювати правовстановлюючі документи на вищевказане майно, на своє ім'я. Так, 30 липня 2013 року на замовлення [PERSON] була виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS]. Та на підставі Технічної документації, 30 липня 2013 року, спадкова земельна ділянка була розділена на дві ділянки, а саме: площею 0,1000 га призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - кадастровий номер - [NUMBER] та площею 0,0700 га призначена для ведення особистого селянського господарства - кадастровий номер - [NUMBER]. Однак у встановленому законом порядку, [PERSON] не встиг зареєструвати спадкову земельну ділянку на своє ім'я, бо [INFO] у віці 68 років помер. Згідно відповіді Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року № 31-403-99.3-2526/2-16, станом на 01 січня 2013 року відомості про реєстрацію земельної ділянки, яка розташована на території: [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі - відсутні. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Фактично [PERSON], померлому [INFO] належали: земельна ділянка площею 0,17 га в [ADDRESS] та земельна частка (пай) площею 3,00 умовні кадастрові гектари на території Ювілейної (нині Слобожанської) селищної ради Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області. Однак, незважаючи на те, що позивачка є спадкоємцем на вищевказане спадкове майно за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], особи, які мали право на обов'язкову долю в спадковому майні відсутні, вона не в змозі отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки у позасудовому порядку з причини відсутності факту належності спадкового майна та правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, я вступила в управління та володіння спадковим майном і я є спадкоємцем за заповітом, право власності мого батька не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, відсутність факту належності спадкового майна, не позбавляє мене як спадкоємця права на спадщину, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Згідно зі змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги позивача та вважає за доцільне визнати за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] на земельну ділянку площею 0,17 га в [ADDRESS] та земельну частку (пай) площею 3,00 умовні кадастрові гектари на території Ювілейної (нині Слобожанської) селищної ради Дніпропетровського (нині Дніпровського) району Дніпропетровської області.

Outcome: approved