Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири за номером [ADDRESS], в обґрунтування якого вказала, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, в т. ч. на квартиру за номером [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивач та відповідач звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька і отримали свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. Проте відповідач відмовляється надати нотаріусу правовстановлюючі документи на квартиру, перешкоджаючи позивачу оформити свої спадкові права, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду. В квітні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, в обґрунтування якого вказала, що після смерті її батька [PERSON], вона та її рідна сестра [PERSON] набули право на спадкування за законом як спадкоємці першої черги. До складу спадщини входить в т.ч. квартира за номером [ADDRESS], в якій [PERSON] проживає зі своїми дітьми протягом тривалого періоду часу, [PERSON] в спірній квартирі ніколи не проживала, не несла витрат по її утриманню, оскільки має власне житло в м. Чернівці. Крім цього, [PERSON] проживаючи разом з батьками понад двадцять років, піклувалась про них до їх смерті. А відповідач [PERSON] користуючись тим, що батько мав важкий стан здоров'я, постійно переконувала батька в відсутності потреби скласти заповіт на спірну квартиру на користь [PERSON], оскільки за її словами претендувати на квартиру не буде. Проте після смерті батька відповідач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, оскільки відповідач умисно переконувала батька на складати заповіт, [PERSON] належить усунути від права на спадкування, як таку, що умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт і цим сприяла виникненню права у неї на спадкування. Ухвалою суду від 16 травня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування об'єднано в одне провадження. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] первісний позов підтримала, позов [PERSON] не визнала, надала суду пояснення в яких вказала, що звернулась до суду із позовом оскільки відповідач перешкоджає їй в оформленні спадкових прав на частину спадкового майна, щодо позовних вимог [PERSON], вказала, що ніколи не перешкоджала батькові укласти заповіт, оскільки за життя батько подарував земельну ділянку [PERSON] і для оформлення договору нотаріус приїздив до дому. Крім цього, [PERSON] вказала, що ніяким чином не перешкоджає сестрі проживати в квартирі і сама не має наміру проживати в цій квартирі, оскільки має власне житло. Представники позивача-відповідача в судовому засіданні позов [PERSON] підтримали та просили задовольнити, в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити за безпідставністю. Відповідач-позивача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, а зустрічний позов підтримала, надала суду пояснення, в яких вказала, що в спірній квартирі проживає з дітьми понад двадцять років. Протягом цього часу доглядала за своєю матір'ю, яка важко хворіла, а потім за батьком який був інвалідом 1 групи. В 2005 році [PERSON] продала свій будинок в смт. Віньківці, а кошти від продажу передала [PERSON] на будівництво її будинку в м. Чернівці, натомість сестра погодилась що, [PERSON] разом із своїми дітьми буде підтримувати та доглядати батька, а відтак успадкує його квартиру. Увесь час [PERSON] умисно перешкоджала батькові скласти заповіт, переконуючи його в тому, що ніколи не буде претендувати на квартиру де проживала [PERSON] з дітьми, а тому підлягає усуненню від права на спадкування на частку у спірній квартирі. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, позов [PERSON] підтримав, та вказав, що позивач посилається на ст. 392 ЦК України, що не може бути застосована до спірних правовідносин, а тому позов [PERSON] має бути залишений без розгляду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 26 червня 2010 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина до складу, якої входить квартира за номером [ADDRESS], належна спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за ном. 4-2341. [PERSON] та [PERSON] рідні сестри та доньки [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, після чого заведена спадкова справа № 539-2010. [PERSON] та [PERSON] в подальшому отримали свідоцтва про право на спадщину на грошові вклали. В 2011 році [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину на решту спадкового майна у зв'язку із наміром звернутись до суду. Свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру спадкоємці до цього часу не отримали. Вказані обставини визнаються сторонами. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 жовтня 2012р., залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 11 грудня 2012р., в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спадкового майна та визнання права власності на квартиру за номером [ADDRESS] за [PERSON] відмовлено, а також зазначено, що [PERSON] не зверталась із позовом про збільшення розміру її частки у спадщині так як вона проживаючи зі спадкодавцем, піклувалася та доглядала його. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення стосовно особистих стосунків між позивачем та відповідачем їх відношення до батьків та участі кожної із сестер в догляді за батьками. Так, зокрема, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що [PERSON] піклувалась про батька до його смерті, а [PERSON] зрідка приїздила на декілька днів. Також свідок [PERSON] показав, що пропонував [PERSON] запросити нотаріуса для складання заповіту, або відвезти його до нотаріуса, проте [PERSON] говорив йому, що спору щодо майна після його смерті між його дочками не буде. Свідки [PERSON], [PERSON] надали суду пояснення в яких вказали, що [PERSON] за життя був активним, вольовим, очолював ветеранську організацію області, завжди приймав самостійні рішення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. За змістом цієї норми спадкоємець втрачає право на спадкування лише у випадку наявності причинно-наслідкового зв'язку між протизаконними діями (бездіяльністю) спадкоємця відносно спадкодавця та їхнім об'єктивним результатом у вигляді сприяння виникненню права на спадкування чи збільшення частки у спадщині в такого спадкоємця або в інших осіб. Зазначені в ч. 2 ст. 1224 ЦК України незаконні дії мають бути здійснені умисно. З цього, зокрема, випливає, що, незважаючи на те, що ч. 2 ст.1224 ЦК України прямо не вимагає підтвердження вчинення незаконних дій спадкоємця в судовому порядку, лише судове рішення може бути легітимною підставою для встановлення факту умисного здійснення їх і як наслідок - для усунення спадкоємця від права на спадкування. Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Підсумовуючи вищезазначене, покази свідків не є належними і допустими доказами умисних дій [PERSON] щодо перешкоджання [PERSON] скласти заповіт. Щодо посилання [PERSON] на ст. 392 ЦК України як правову підставу задоволення позову, то відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року предмет позовних вимог (у тому числі первісного, зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами) зазначається виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги. Тобто суд, при вирішенні справи повинен встановити її обставини і відповідно до встановлених обставини визначити правовідносини, що склались між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ст. 215 ЦПК України). Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Водночас, як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Підсумовуючи викладене, формулювання у рішенні суду предмету позовних вимог не відповідно до тексту позовної заяви, а виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги, не буде порушувати встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з неможливістю [PERSON] оформити спадкові права на частину спадщини в нотаріальному порядку, через ненадання [PERSON] оригіналу правовстановлюючого документу, позов [PERSON] про визнання права власності на 1/2 квартири за номером [ADDRESS] підлягає до задоволення. В позові [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON] належить відмовити за недоведеністю. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судовий збір у сумі 243,60грн., який був сплачений [PERSON] при подачі позовної заяви підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved