Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) третя особа: Релігійна організація «Православна місія Преподобного Феодосія Печерського Української Православної Церкви Київського Патріархату» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.03.2019 року до позивача звернулась відповідач із проханням надати їй у позику 375 Євро, які позивач надав під розписку. Кошти відповідач зобов`язалась повернути у строк до 15.03.2019 року. В подальшому, 15.03.2019 року позивач також надав відповідачу 500,00 доларів США у борг під розписку, які остання зобов`язалась повернути у строк до 08.04.2019 року. Разом із тим, у встановлений у розписках строк [PERSON] кошти не повернула та на зв`язок із позивачем не виходить. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача 375 Євро та 500,00 доларів США, а також відшкодувати судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 01.07.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 08.08.2019 року. Розгляд справи 08.08.2019 року було відкладено на 03.10.2019 року у зв`язку із неявкою учасників справи. В судовому засіданні 03.10.2019 року позивач позов підтримав та просив суд про його задоволення. Зазначив, що надавав відповідачеві гроші в борг, проте остання їх не повернула. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надавала та не просила розглядати справу за її відсутності. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 07 березня 2019 року відповідач [PERSON] склала розписку про те, що вона отримала від [PERSON] суму в розмірі 375 Євро на строк до 15.03.2019 року. Також 15.03.2019 року [PERSON] склала розписку про те, що вона отримала від [PERSON] суму в розмірі 500,00 доларів США на строк до 08.04.2019 року. Проте, у зазначений в розписках строк відповідач борг не повернула, доказів зворотного суду не надано. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має права вимагати його виконання у будь який час. При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно із Постановою Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження 14-134цс18), суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у національній валюті України з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і у резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за договорами позики від 07.03.2019 року та від 15.03.2019 року щодо повернення позивачеві суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми заборгованості в розмірі 375 Євро та 500,00 доларів США є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. Окрім того, позивач також просив суд стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 18.04.2019 року, акт надання послуг згідно з договором від 10.06.2019 року із детальним описом наданих послуг та їх вартості, а також товарний чек про оплату наданих послуг в сумі 10000,00 грн. За таких обставин суд вважає витрати на професійну правничу допомогу документально підтвердженими та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved