Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В січні 2016 р. позивач звернувся до суду із даним позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Від фактичних шлюбних відносин мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З моменту народження відповідач жодним чином не цікавиться життям дитини, не виявляє бажання бачити та спілкуватися з нею, допомоги не надає, в вихованні, освіті, лікуванні також ніякої допомоги не надає. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні [PERSON], [INFO], стягнувши на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, прохає суд позовні вимоги задовольнити, розглянувши справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути за його відсутності. Прокурор місцевої прокуратури №1 м. Маріуполя, Романенко І.М., в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків: Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дитина - [PERSON] народилась [INFO] р. в м. Маріуполі. Батьками дитини є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а. с. 5). Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 22 липня 2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище позивача після розірвання шлюбу «[PERSON]» (а. с. 6). З моменту народження дитина мешкає та знаходиться на повному утриманні позивача, яка сумлінно виконує свої обов'язки як матері, слідкує за здоров'ям дитини, забезпечує її потреби в духовному розвитку та забезпечує матеріально, відповідач в медичних закладах дошкільного виховання не з'являвся, розвитком та здоров'ям дитини, байдуже ставиться до дитини (а. с. 18, 19, 20, 21). Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, про її навчання, підготовку до самостійного життя. Від цього в суду є підстави для задоволення позову. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, про її навчання, підготовку до самостійного життя. Від цього в суду є підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи майновий стан відповідача та необхідність стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на користь позивача на утримання дитини обґрунтованими. Відповідач [PERSON], на думку суду, не може позитивно впливати на виховання та становлення дитини, оскільки не спілкується з дитиною, зв'язків не підтримує, не цікавиться її вихованням, станом здоров'я та розвитком. Суд вважає, що зазначені дії відповідача свідчать про його байдуже ставлення як до судового розгляду, так і до долі дітей, про що також свідчить неприбуття відповідача в судове засідання та це є додатковою обставиною, що враховується судом при ухваленні рішення про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів.

Outcome: approved