Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області в інтересах [PERSON] звернулось до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради органу опіки та піклування про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною, мотивуючи позовну заяву тим, що 30.06.2003 року між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб в м. Берлін, Федеративної Республіки Німеччина. 03.08.2004 року у подружжя народився син [PERSON] [PERSON]. 10.06.2009 року [PERSON] з дитиною за згодою позивача виїхала в Україну з метою відвідати родичів. З того часу та дотепер відповідачка разом з дитиною проживають в Україні. Позивач має постійний телефонний контакт із сином, проте він хоче, щоб син приїздив до нього в Німеччину. Просив суд встановити спосіб спілкування з сином шляхом надання дозволу на відвідування [PERSON] [PERSON] батька [PERSON] [PERSON] за місцем його постійного проживання ФРН, м. Берлін, вул. Кьопітцер, 19 один раз на рік: влітку 2 тижні (кожний парний рік); 1 тиждень на зимові канікули, або 1 тиждень на весняні канікули, або 1 тиждень на осінні канікули (кожний непарний рік). Зобовязати [PERSON] супроводжувати дитину під час поїздок в Німеччину до досягнення дитиною 14 років, не чинити перешкод у спілкуванні батька із сином по телефону та скапу, надавати вільний доступ до дитини під час приїздів батька в Україну, надавати щоквартально інформацію про стан здоровя дитини, шкільні успіхи, фотографії з особливих подій в житті дитини. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON],[PERSON], кожен окремо, позовні вимоги підтримали, просили суд визначити спосіб участі [PERSON] [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] [PERSON]. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Надала суду письмові заперечення, зазначивши, що насправді позивач має за мету вивезти дитину до Німеччини, щоб потім не повернути сина на Україну Вказала, що ніколи не перешкоджала позивачеві у реалізації його права, як батька на побачення з дитиною, однак виключно на території України. Підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 17.07.2015р., яким було запропоновано спосіб участі [PERSON] [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] [PERSON]. Вважає його аргументованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Також вона визнає позовні вимоги в частині: не чинити перешкод у спілкуванні батька [PERSON] [PERSON] з сином [PERSON] [PERSON], 03.08.2004р.н. по телефону та Скайпу, надавати вільний доступ до дитини під час приїзду батька в Україну, надавати щоквартально інформацію про стан здоров»я дитини, шкільні успіхи, фотокарточки з особливих подій в житті дитини Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради органу опіки та піклування [PERSON] позовні вимоги визнала частково, підтримала висновок № 01-00-011-23124 від 17.07.2015 року про доцільність визначення способу участі [PERSON] [PERSON] у виховані дитини [PERSON] [PERSON]. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження G914/2004 батьком [PERSON] [PERSON] 30.07.2004 року є [PERSON] [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.02.2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Міхель, зареєстрований 30.06.2003 року у бюро РАГСу Трепов Копернік, Берлін, актовий запис № 415/2003 (а.с.24). Згідно висновку № 01-00-011-23124 від 17.07.2015 року Виконавчого комітету Вінницької міської ради про доцільність визначення способу участі [PERSON] [PERSON] у виховані дитини [PERSON] [PERSON], орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним визначити такий спосіб: один тиждень на зимові канікули або один тиждень на весняні канікули або один тиждень на осінні канікули кожний непарний рік на території України, а за бажанням дитини за межами України (а.с. 82-83). Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами другою та третьою статті 157 Сімейного кодексу України встановлюється, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою та другою статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з частиною другою статті 16 зазначеного Закону батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. 15.04.2014 року [PERSON] звернувся через Федеральне Міністерство юстиції ФРН до Міністерства юстиції України як Центрального органу України з виконання Гаазької Конвенції з заявою про забезпечення реалізації права доступу до дитини (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 21 Конвенції Центральні органи зобовязані на підставі положень про співробітництво сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконання будь яких умов здійснення цих прав. Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти ініціюванню процедур з метою організації цих прав. Враховуючи вище викладене, позивач повинен брати участь у вихованні сина і відповідачка не має право перешкоджати йому у здійсненні цього обов'язку. З огляду на встановлені судом обставини, вимоги закону та враховуючи висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради, якою визначений спосіб участі позивача у вихованні сина [PERSON], суд вважає можливим задовольнити позов частково та визначити участь [PERSON] [PERSON] у вихованні сина таким чином: влітку два тижні кожний парний рік на території України, або за бажанням дитини за межами України. один тиждень на зимові канікули або один тиждень на весняні канікули або один тиждень на осінні канікули кожний непарний рік на території України, а за бажанням дитини за межами України. Крім того, зобов»язати [PERSON]: не чинити перешкод у спілкуванні батька [PERSON] [PERSON] з сином [PERSON] [PERSON], 03.08.2004р.н. по телефону та Скайпу, надавати вільний доступ до дитини під час приїзду батька в Україну, надавати щоквартально інформацію про стан здоров»я дитини, шкільні успіхи, фотокарточки з особливих подій в житті дитини. На підставі викладеного та

Outcome: partial