Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 17.04.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу разом з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2018 р. про передачу справи за підсудністю, в якій Позивач просить суд: розірвати шлюб між ним та Відповідачем, зареєстрований 25.05.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області. На обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] у позовній заяві зазначив, що з Відповідачем він зареєстрував шлюб 25.05.2013р., від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO] Причиною звернення до суду є те, що їхня сім'я не склалася, після народження сина в сім'ї почали постійно виникати непорозуміння, конфлікти, які переростали у сварки. У зв'язку з цим у грудні 2015 року дружина з сином переїхала жити до своїх батьків. З того часу подружніх відносин вони не підтримують. Підстав для подальшого збереження шлюбу він не вбачає, так як це суперечитиме його інтересам. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 23.04.2018 р. судом ухвалою від 08.05.2018 р. відкрито провадження в справі, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 24.05.2018 р. У підготовче судове засідання 24.05.2018 р. сторони не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені, до суду кожен з ним подав заяви про розгляд справи без їх участі (заява Позивача подана 08.05.2018 р., а.с. 31, заява Відповідача - 17.05.2018 р., а.с. 38). Також Відповідачем 17.05.2018 р. подано заяву (клопотання) про задоволення позову і розірвання їх шлюбу (визнання позовних вимог), відновивши її дошлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с. 39-40). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (частини третя, четверта статті 56 Сімейного кодексу України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі відповідного рішення суду (частина друга статті 104, частина третя статті 105, стаття 110 Сімейного кодексу України). За статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (стаття 113 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 25.05.2013 р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 25.05.2013 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 92 (а.с. 5); від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 22.12.2017 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 144 (а.с. 6). Як зазначено Позивачем у позовній заяві та Відповідачем у заяві про визнання позову, на даний час фактичні шлюбні відносини сторін припинені, сторони тривалий час (з грудня 2015 року) спільно не проживають, своє подальше спільне життя як подружжя обидва вважають неможливим, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення категорично виключають. За загальним правилом частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Зогляду на викладене та зважаючи на фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами тривалий час, суд дійшов до висновку, що рішення сторін про розлучення є виваженим і свідомим, причини, з яких вони наполягають на розірванні шлюбу, - обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження ними сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Суд не може примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на це суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову Відповідачем, а позов - задовольнити, відновивши дошлюбне прізвище Відповідача. Питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачем перед судом не порушувалося, до того ж суд бере до уваги заперечення Відповідача про стягнення з неї судових витрат, а також те, що малолітній син сторін [PERSON], 2014 р.н., проживає спільно з Відповідачем, про що зазначено як Позивачем у позовній заяві, так і Відповідачем у заяві про визнання позову. Водночас, зважаючи на визнання Відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, частину третю статті 7 Закону України «Про судовий збір», за нормами яких у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на усе наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved