Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

В травні 2015 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, державного підприємства «Міжнародний аеропорт « Бориспіль» звернувся до суду з позовом, вимоги якого були уточнені в ході судового розгляду, в якому\~\~просив:- визнати незаконними та скасувати розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 18.02.2010 року №253 в частині затвердження проекту землеустрою, відведення земельної ділянки площею 1,3096 га у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства та віднесення її до категорії земель сільськогосподарського призначення; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №002194, виданий на імя [PERSON] з відміткою про перехід права власності до [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3220882200:03:002:0041 для ведення особистого селянського господарства та скасувати його державну реєстрацію; -витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3220882200:03:002:0041 загальною площею 1,3096 га, балансовою вартістю 1849822 гривні, що розташована на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в межах земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні ДП МА «Бориспіль» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії 11-КВ № 001458, під розміщення інженерно-технічних обєктів, відповідачу [PERSON] надано у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,3096 га., кадастровий номер 3220882200:03:002:0041. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 002194, яка перебуває у власності [PERSON], було видано на імя [PERSON] на підставі розпорядження Бориспільської РДА від 18.02.2010 № 253, на якому проставлено відмітку про перехід права власності до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2010 №1056. Зазначили, що вказане розпорядження райдержадміністрації є незаконним, так як видане не у спосіб, визначений законом, та поза межами компетенції, оскільки ДП МА «Бориспіль» згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавало, інформація у управлінні Держземагенства у Бориспільському районі щодо підстав вилучення частини ділянки відсутня, зміни до державного акту на право постійного користування не вносилися. Вказав, що є підстави для визнання недійсним державного акту серії ЯЙ№ 002194, виданого на імя [PERSON] з відміткою про перехід права власності до [PERSON], оскільки передано у приватну власність земельну ділянку речове право ДП МА « Бориспіль» на яку до цього часу не припинено. Прокурор Бориспільської місцевої прокуратури, яка за дорученням Прокуратури Київської області забезпечувала представництво інтересів держави у даній цивільній справі, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник ДП МА «Бориспіль», в інтересах якого в особі держави поданий позов, в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі підтримав та просив їх задовольнити. Представник Міністерства інфраструктури України, в інтересах якого подано позов, в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно з поданих до суду письмових пояснень представника Міністерства інфраструктури України (т.2 а.с.102-105) позовну заяву заступника прокурора Київської області підтримує, просить суд задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача-Бориспільської райдержадміністрації, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представника суду не повідомлено, заяв про розгляд справи за відсутності представника не надходило. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання повторно не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача повторно направила суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи в звязку з неможливістю прибуття в судове засідання через перебування на лікарняному, а також подала заяву про застосування строку позовної давності, посилючись на те, що строк звернення до суду для захисту нібито порушених прав Міністерства інфраструктури України, ДП «МА «Бориспіль», в інтересах яких діє прокуратура Київської області, у даній справі сплинув ще 23.03.2013 року (а.с.244,247-249 т.2). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав. Представник третьої особи- Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти якого прокурор та представник позивача ДП МА «Бориспіль» не заперечували. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою серії 11-КВ № 001458 від 19.07.2002 року, виданого на відповідно до розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 10 червня 2002 року №366, Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» належить на праві постійного користування земельна ділянка площею 70,9831 га для обслуговування існуючих інженерно-технічних обєктів, яка віднесена до земель авіаційного транспорту ( а.с. 9,10 т.1). Так, відповідно до інформації ДП «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 17.09.2014 № 01-13/547 під час розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі( на місцевості) меж земельної ділянки, установлено, що площа останньої зменшена за рахунок земельної ділянки площею 1,3096 га з кадастровим номером 3220882200:03:002:0041, що також підтверджується дослідженою судом зазначеною Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення в натурі( на місцевості) меж земельної ділянки (а.с. 95-144 т.1). Судом встановлено, що розпорядженням Бориспільської районної державної адміністрації від 18 лютого 2010 року за № 253 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України [PERSON] та [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,3096 га інших земель на території Глибоцької сільської ради для ведення особистого селянського господарства (а.с. 16-17,173 т.1). Як зазначено в оскаржуваному розпорядженні, цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Будь-які дані про те, що зазначена земельна ділянка перебувала у постійному користуванні позивача- ДП «МА «Бориспіль» та була у встановленому законом порядку вилучена з постійного користування, в розпорядженні відсутні. Суду таких доказів також надано не було. На підставі зазначеного вище розпорядження Бориспільської райдержадміністрації Управлінням земельних ресурсів у Бориспільському районі відповідачу [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 002194 від 23.03.2010 року, кадастровий номер 3220882200:03:002:0041 (а.с.172 т.1). В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.03.2010 р. за реєстровим № 1056 (а.с.141 т.2) право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3220882200:03:002:0041, перейшло до [PERSON]. Так, згідно з вимогами ч.6 ст.126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент нотаріального посвідчення договору, при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Таким чином, при посвідченні вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.03.2010 р. за реєстровим № 1056 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 002194 від 23.03.2010 року мало бути зроблено відповідну відмітку про перехід права власності до відповідача [PERSON]. Право власності відповідачів на земельну ділянку було зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується копією долученого до матеріалів справи Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 002194 від 23.03.2010 року, примірник якого зберігається в управлінні Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області (а.с.191,192 т.1), а також інформацією з Національної кадастрової системи про реєстрацію спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3220882200:03:002:0041 на праві власності за [PERSON] (а.с.220-221 т.1, а.с.259 т.2). При цьому суд звертає увагу, що реєстрація права власності за відповідачем [PERSON] у Державному земельному кадастрі здійснена 01.07.2016 року (а.с.259 т.2), тобто після звернення першого заступника прокурора Київської області з даним позовом до суду. Приймаючи рішення про обґрунтованість заявлених прокурором позовних вимог, суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до статей 13, 14 Конституції України передбачено, що земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Положеннями ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, згідно з п.5 ст.116 Земельного Кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Статтею 141 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав припинення користування земельною ділянкою. Як встановлено в судовому засіданні, ДП МА «Бориспіль» згоди на вилучення спірної земельної ділянки не надавалося, що підтверджується листом від 29.10.2014 року № 01-22-3209, а також змістом оспорюваного розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації (а.с.174,173 т.1). Згідно ч.4 ст.84 ЗК України землі під обєктами власності повітряного транспорту не можуть передаватись у приватну власність. Відповідно до ч.1 ст. 65 Земельного кодексу землями промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Земельна ділянка, яка перебуває в постійному користуванні ДП МА «Бориспіль» для розміщення обєктів повітряного транспорту, відноситься до земель авіаційного транспорту, які не можуть передаватись у приватну власність. Згідно ч.3 ст.122 ЗК України, районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо); в) індивідуального дачного будівництва. Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України, районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо). З урахуванням викладеного, Бориспільська районна державна адміністрація не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності. Наведене свідчить про те, що спірна земельна ділянка, яка була передана у власність [PERSON], а в подальшому перейшла у власність відповідача [PERSON], вибула з державної власності поза волею належного землекористувача в особі уповноваженого органу- Міністерства інфраструктури України та ДП «МА «Бориспіль». При цьому суд враховує, що вилучення спірної земельної ділянки та передача у власність фізичним особам була здійснена Бориспільською райдержадміністрацією в порушення вимог чинного законодавства, без згоди землекористувача - Міністерства інфраструктури України та ДП «МА «Бориспіль»,та в порушення вимог ст.19 Конституції України, ст.ст.122,149 Земельного кодексу України. Враховуючи викладене, в силу вимог ст.393 ЦК України, розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 18.02.2010 за № 253, яке було прийняте не у спосіб, визначений законом та поза межами компетенції відповідач, має бути визнане недійсним. За змістом ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Так, відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. За змістом ч.3 цієї статті, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Враховуючи, що безоплатна передача спірної земельної ділянки була здійснена на підставі протиправного розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації за рахунок земель державної власності, що призвело до вибуття із власності держави без згоди землекористувача та уповноваженого органу управління земельної ділянки загальною площею 1,3096 га, суд прийшов до висновку, що набуття права власності відповідачами [PERSON] та [PERSON] є незаконним. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 18 вересня 2013 року у справі за № 6-92цс13, відповідно до яких особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Порушене прокурором питання про повернення незаконно вибувшої з володіння постійного користувача земельної ділянки, беззаперечно становить суспільний інтерес, оскільки сприятиме відновленню законності та прав належного землекористувача, поверненню земельної ділянки, що віднесена до земель транспорту, та не може перебувати у приватній власності, у державну власність, в зв'язку чим державний акт, що посвідчує право власності відповідача [PERSON] з відміткою про перехід права власності до [PERSON] слід визнати недійсним, а земельна ділянка підлягає поверненню постійному користувачу ДП МА «Бориспіль», шляхом її витребування на користь ДП МА «Бориспіль» з незаконного володіння відповідача [PERSON] При цьому суд також враховує правові висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 22 травня 2013 року у справі №6-33цс13 про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Щодо поданої представником відповідача [PERSON] заяви про застосування строку позовної давності, судом встановлено, що строк звернення прокурором з позовом не порушений. Так, прокурор звернувся до суду з даним позовом 05.05.2015 року. Про факт незаконної передачі у приватну власність земельної ділянки, як стверджує прокурор, прокуратурі Київської області стало відомо з листа ДП МА «Бориспіль» від 10.12.2014, який надійшов до прокуратури області 15.12.2014 року. При цьому суд звертає увагу, що позивачам про передачу у власність частини земельної ділянки, що перебувала у постійному користуванні ДП «МА «Бориспіль» у приватну власність стало відомо у 2014 році, в процесі виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які знаходяться в постійному користуванні ДП МА«Бориспіль» (а.с.92,-94, 95--144) На позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, як зазначено Верховним Судом України, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Проте, в даному випадку, належному власнику - державі в особі її уповноваженого органу, а саме Міністерству інфраструктури України не було відомо про підстави набуття відповідачем [PERSON], а в подальшому відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, в тому числі про прийняте Бориспільською районною державною адміністрацією оспорюване прокурором розпорядження, отже звернення прокурора до суду мало місце у визначений чинним законодавством трирічний термін позовної давності. При цьому суд враховує, що Бориспільська районна державна адміністрація, якій могло бути відомо про протиправність вибуття із власності держави та із постійного користування ДП МА «Бориспіль» земельної ділянки земель транспорту, в даному випадку не є тим органом державної влади - субєктом владних повноважень, в особі якого держава довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, оскільки рішення саме цього органу державної влади, оспорюються прокурором. Враховуючи, що позов було подано до суду до 31.08.2015 року, до набрання чинності змін до Закону України «Про судовий збір», а також, що прокурор був звільнений від сплати судового збору, належні до сплати суми судового збору відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь держави: з Бориспільської райдержадміністрації в сумі 487 гривень 20 копійок та з [PERSON] в сумі 974 гривні 40 копійок, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог і виходячи з чинної на момент звернення з позовом до суду ставки судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved