Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ ? Вердикт Капітал ?, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський А.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., в якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. №12980, виданий 21 грудня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ? Вердикт Капітал ? грошових коштів у сумі 156 102, 00 грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати по оплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 квітня 2008 року між ВАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? та [PERSON] було укладено кредитний договір № 53-26/08-А, відповідно до якого, банк надав позичальнику ( [PERSON] ) в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повторності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 19 160, 00 дол. США, з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1. цього Договору. В цей же день, між 24 квітня 2008 року між ВАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля. 16 червня 2015 року ним було сплачено останній платіж у розмірі 2 003, 30 грн. 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис №12980. Про існування вищезазначеного виконавчого напису йому стало відомо лише 11 січня 2019 року, після опису належного йому транспортного засобу. На думку позивача, вищезазначений виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, так як сплинув строк позовної давності на стягнення заборгованості по кредитному договору, що свідчить про те, що на момент звернення до нотаріуса, розмір заборгованості був не безспірним. Вищезазначений виконавчий напис вчинений з порушенням ст. 88 ЗУ ?Про нотаріат?, а тому, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача на задоволення позовних вимог наполягав у повному обсязі, з підстав, викладених позові та просив суд, позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що з боку товариства приватному нотаріусу були надані усі необхідні документи, відповідно до Переліку, а останнім, було вчинено виконавчий напис. На думку відповідача, відсутні підстави вважати, що дії приватного нотаріуса є незаконними. А тому, вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. Приватний виконавець в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причину неявки не сповістив; заяв про оголошення перерви не направив, як і свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Приватний нотаріус в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку; направив на адресу суду матеріали, які слугували підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису та просив суд, провести розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 24 липня 2008 року між ВАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? та [PERSON] було укладено кредитний договір №53-26/08-А, відповідно до якого банк надав позичальнику ( [PERSON] ) кредит в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 19 160, 00 дол. США з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1. цього договору Кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором для використання за цільовим призначенням: для придбання автомобіля Nissa Tiida, 2008 року випуску. Позичальник зобов?язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 23 липня 2015 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. В цей же день, 24 липня 2008 року, в забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором, між ВАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля, відповідно до якого заставодавець ( [PERSON] ) передав в заставу заставодержателю ( ВАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? ) наступне майно: автомобіль марки Nissa Tiida, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 15 листопада 2018 року між ПАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? та ТОВ ? Вердикт Капітал ? було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? відступило ТОВ Вердикт Капітал ?, а ТОВ ? Вердикт Капітал ? набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №53-26/08-А, укладеного між ВАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? та [PERSON] . В цей же день, 15 листопада 2018 року між ПАТ ? Банк ? Фінанси та Кредит ? та ТОВ ? Вердикт Капітал ? було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами застави. 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, по якому, з [PERSON] на користь ТОВ ? Вердикт Капітал ? стягнуто заборгованість за кредитним договором №53-26/08-А від 24 липня 2008 року, за період часу з 24 липня 2008 року по 10 грудня 2018 року на загальну суму 156 102, 00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 207, 11 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10 грудня 2018 року становить 33 586, 93 грн.; заборгованість за відсоткам 763, 04 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10 грудня 2018 року становить 21 231, 01 грн.; заборгованість по пеням і штрафам за період часу з 10 грудня 2017 року по 10 грудня 2018 року - 100 000, 00 грн.; нараховані відсотки 15, 60 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10 грудня 2018 року становить 434, 06 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 850, 00 грн., зареєстрованого в реєстрі за № 12980 (а.с.60). На виконання у приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського А.М. перебуває виконавче провадження № 57994101 від 02 січня 2019 року, з примусового виконання виконавчого напису №12980, виданого 21 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 08 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Телявським А.М. винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якого, накладено арешт на майно, що належить боржнику - [PERSON] 11 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Телявським А.М. винесено постанову про арешт майна ( коштів ) боржника, відповідно до якої, було описана та накладено арешт на майно боржника, а саме: транспортний засіб - Nissa Tiida, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 87 Закону України ?Про нотаріат?, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст. 88 Закону України ?Про нотаріат?). Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі по тексту - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1., 1.2, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов?язання. Отже, документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України ?Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні? - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та інше. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України ?Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні?, при вирішення справ пов?язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України ?Про нотаріат?, виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ?Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні?, прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 ?Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні? від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз?яснено, що однією з об?єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред?явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з?ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості ТОВ ? Вердикт Капітал ? мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України ?Про нотаріат? та ст.ст. 1, 9 Закону України ?Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні? На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред?явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв?язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов?язання. Крім того, з вищезазначеного виконавчого напису від 21 грудня 2018 року вбачається, що стягнення здійснюється понад одинадцять років, а саме: з 24 липня 2008 року по 10 грудня 2018 року, що виходить за межі трирічного строку, встановленого ст. 88 Закону України ?Про нотаріат?. Крім того, суд критично ставиться до наданої відповідачем вимоги №900/13-12-2018 від 13 грудня 2018 року, як до доказу належного направлення [PERSON] вимоги про погашення заборгованості, з наступних підстав. У вищезазначеному листі вказано адресу [PERSON] - [ADDRESS] , яка не відповідає дійсній адресі останнього, а саме: [ADDRESS] , дана адреса також зазначена, як у кредитному договорі №53-26/08-А від 24 липня 2008 року, так і у договорі застави автомобіля від 24 липня 2008 року. Згідно п.2.3. Глави 16 Розділу ІІ Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вищезазначене свідчить, що з дати направлення вимоги боржнику ( [PERSON] ) пройшло 8 днів, що є неприпустимим; адреса, за якою було направлено вимогу також не відповідає дійсній адресі [PERSON] . Відповідно до постанови Верховного суду від 23 січня 2018 року по справі 310/9293/15, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України ?Про нотаріат?, у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, пунктами 284, 287 Інструкції ?Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України? передбачено, що виконавчий напис має містити перелік документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, проте в матеріалах справи відсутні документи які б підтвердили суму безспірної заборгованості та факту настання кінцевого терміну виконання зобов?язань. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Із наданих представником позивача пояснень та доданої копії квитанції № 26 від 16 червня 2015 року вбачається, що [PERSON] припинив належне виконання зобов?язання за вищезазначеним кредитним договором починаючи з червня 2015 року, кредит та проценти за користування ним не сплачував. Оскільки, відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюються з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Тобто, починаючи з червня 2015 року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Враховуючи, що позовна давність за домовленістю сторін збільшена не була, з дня виникнення права вимоги на стягнення вказаної заборгованості минуло більше трьох років, вказане виключає можливість її стягнення за виконавчим написом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов?язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З урахуванням вищезазначеного, під час розгляду справи, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років, а також, нотаріус вирішив стягнути з відповідача одночасно пеню та штрафи за порушення боржником грошового зобов?язання, що не відповідає вимогам статті 61 Конституції України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України ? Про нотаріат ? та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані на вимогах закону та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат, понесених ним на правничу допомогу, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України) Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком витрат суб?єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов?язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Як вбачається із матеріалів справи, 13 січня 2019 року між адвокатом Торута Л.П. та [PERSON] було підписано Договір № 07/01/19 про надання правової допомоги. В цей же день, 13 січня 2019 року між сторонами було підписано додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги № 02/01/19 від 13 січня 2019 року (а.с.28-30). За умовами п.1.1 договору, адвокат прийняв на себе зобов?язання надати [PERSON] правову допомогу у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно п.1 додаткової угоди, за надання правової допомоги, відповідно до умов договору про надання правової допомоги клієнт ( [PERSON] ) сплачує адвокату гонорар в сумі 7 500, 00 грн. Правова допомога вважається наданою після підписання акту прийому - пердачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками ( за наявності ). 13 листопада 2019 року між сторонами договору ( адвокатом та Неділько О.С. ) було підписано акт приймання - передачі наданої правової допомоги, який містив детальний опис наданої з боку адвоката Недільку О. С. послуг (правової допомоги) із зазначенням їх вартості. Згідно з п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 ?Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах?, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Відповідно до ст. 30 Закону України ?Про адвокатуру та адвокатську діяльність?, визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. В підтвердження понесених [PERSON] на правничу допомогу у розмірі 7 500, 00 грн., суду було надано дві роздруківки з Приват24 - назва вхідний платіж на суми 4 000, 00 грн. та 3 500, 00 грн., що не є належними та допустимими доказом в підтвердження понесення витрат по оплаті правничої допомоги. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] в частині стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial