Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати в сумі 17 534,39 гривень, середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 69 838,56 грн., а всього 87 372,95 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 02 лютого 2011 року вона знаходилася з відповідачем у трудових правовідносинах. 22 листопада 2013 року була звільнена з роботи з посади юрисконсульта за ч.3 ст.38 КЗпП України. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з нею у день звільнення та на наступний день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у звязку з відсутністю коштів. Заборгованість нарахованої але не виплаченої заробітної плати складає 17534,39грн. В звязку з тим, що з вини заводу їй при звільненні не були виплачені належні гроші в строки передбачені трудовим законодавством, вона також просить стягнути з відповідача на підставі ст.117 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки заробітної плати на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» у сумі 69838,56 гривень. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 17 534,39 гривень, середній заробіток за час затримки заробітної плати в сумі 69 838,56 грн., а разом 87\~372, 95 гривень. Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та доказано, що згідно з наказом № 86/к від 02.02.2011 року [PERSON] була прийнята з 02.02.2011 року на роботу до ПАТ «[PERSON] Океан», яке пізніше було перейменовано на публічне акціонерне товариство «Миколаївський судноремонтний завод «Океан». Наказом № 632/к від 22.11.2013р. [PERSON] звільнена на підставі ч.3 ст.38 КЗпП з 22 листопада 2013 року. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити неоспорювані суми. Згідно з наданою ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан довідкою №50400/82 від 26.06.2014р. заборгованість по заробітній платі станом на 22.11.2013р. складає 17 534,39 гривень. Згідно з нормами ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені у ст.116 КЗпП України при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України. При визначенні розміру середнього заробітку суд виходить з середньоденної зарплати позивача у сумі 97,08грн. яка обчислюється шляхом ділення заробітної плати, що враховується для розрахунку середньої заробітної плати, на кількість календарних днів у розрахунковому періоді 3 879,92грн.х18міс. і складає 69 838,56 гривні. Дана сума нараховується на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати» зазначеної у Постанові Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 . Відносно відповідача по справі 10.07.2012 року було порушено справу про банкрутство. Відповідно до положень Закону України від 02.10.2012 року № 5405-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, тобто після 19.01.2013 року. Згідно з п. 27 розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» відповідно до правил глави XV КЗпП України порушення справи про банкрутство юридичної особи не позбавляє її працівника права звернутись із заявою в органи по розгляду трудових спорів, у тому числі в районний (міський) суд. В своєму листі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 709/0/4-13 від 07.05.2013року, який адресований Головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду АРК, чітко зазначив, що справи про банкрутство боржника, порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року не впливають на визначення юрисдикції справ про стягнення з боржника зарплати і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 873,73 гривень.

Outcome: approved