Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

В травні 2020 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.08.2014 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежно виконувала свої зобов`язання за договором та допустила виникнення заборгованості. [INFO] позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.09.2018 року. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 27.08.2014 року становить 6 303,95 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту. Оскільки [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, останній заяву про відмову від спадщини не подавав, тому прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, просили стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 6 303,95 гривень та судові витрати ( а. с. 1-5 ). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 травня 2021 року головуючим суддею по справі визначено Орєхова О.І. ( а. с. 69 ). Ухвалою судді від 31 травня 2021 року позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості була залишена без руху ( а. с. 73-74 ). 04 червня 2021 року за вх. № 26051 судом отримано заяву на виконання ухвали суду ( а. с. 76 ) та платіжне доручення ( а. с. 77 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 07 червня 2021 року судом було зроблено запити стосовно місця проживання та реєстрації [PERSON] ( а. с. 79 ). 02 липня 2021 року за вх. № 30660 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області стосовно [PERSON] ( а. с. 80 ). В зазначеній відповіді було вказано, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 05 липня 2021 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 30 липня 2021 року ( а. с. 81-82 ). Ухвалою судді від 05 липня 2021 року витребувано з Центру надання адміністративних послуг при Білоцерківській міській раді довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] станом на дату смерті померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] та витребувано з Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] ( а. с. 84-86 ). 21 липня 2021 року за вх. № 34009 судом отримано від Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 26 липня 2021 року за вх. № 34792 судом отримано з Управління адміністративних послуг БМР на виконання ухвали суду інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] у форматі Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади станом на 07.09.2018 року. 29 липня 2021 року за вх. № 35497 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить суд в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до нього, [PERSON] відмовити повністю, оскільки він не є спадкоємцем [PERSON] , він не несе обов`язок щодо задоволення вимог кредиторів. 30 липня 2021 року розгляд справи було відкладено на 28.09.2021 року. 28 вересня 2021 року сторони в судове засідання не з`явилися, але судом було отримано від відповідача заяву про відкладення. У зв`язку із отриманою від відповідача заяви, розгляд справи було відкладено на 16 годину 45 хвилин 05 жовтня 2021 року. В судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, звертаючись до суду з позовною заявою, посили розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04 жовтня 2021 року за вх. № 456283 судом отримано від представника позивача за довіреністю заяву про відкладення судового засідання, яка обґрунтована необхідністю отримання додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі. Крім того, звернулися до суду з клопотанням про витребування додаткової інформації з нотаріальної контори, ЖЕК, Реєстру прав власності, органів державного земельного кадастру. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але 05.10.2021 року за вх. № 46624 судом отримано заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Позов не визнають в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу ( ч. 4 ст. 83 ЦПК України ). Згідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Однак, з боку позивача таких повідомлень з приводу неможливості отримання доказів на адресу суду не надходило. Тому, підстави для задоволення клопотання позивача, про направлення запитів для отримання додатковї інформації у суду відсутні. До того ж, інформацію, яку просить позивач отримати шляхом направлення запитів до нотаріальної контори, ЖЕК, Реєстру прав власності, органів державного земельного кадастру, матеріали справи вже містять такі відомості. Крім того, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 05 липня 2021 року ( а. с. 84-86 ) вже було витребувано у нотаріальної контори копію спадкової справи та інформацію з Центру надання адміністративних послуг про склад сім`ї та реєстрацію осіб станом на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначені матеріали та відомості надійшли та містяться в матеріалах справи. Окрім цього, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі ( ч. 1 ст. 275 ЦПК України ). Ухвалою судді від 05 липня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 81-82 ). Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливим провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи, а заява позивача про відкладення судового засідання є такою, що не може бути задоволена з вищенаведеного, а також з підстав її необґрунтованості. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПраватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 27.08.2014 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком «Договір про надання банківських послуг», що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформованою про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно 1.1.1.58 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування. Пунктом 1.1.3.2.3 договору передбачена можливість зміни «Тарифів банку» та інших невід`ємних частин договору. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку», клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, наддав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до п. 2.1.1.12.3 договору. Таким чином, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно до п. 1.1.1.56 договору, мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинен сплачувати відповідач протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. Відповідно до договору, позичальник зобов`язався: погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за даним договором, на вимогу банку, виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору, позичальник доручив банку списувати з карткового рахунку клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів ( договірне списання ), у межах платіжного ліміту рахунка. Згідно п. 2.1.1.12.9 договору, в разі несплати мінімального платежу до останнього календарного дня ( включно ) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими. Відповідно Договору сторони узгодили, що в разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та\\або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.12.10 Договору, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені. За ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. У постанові від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що Відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Також, укладення Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання Заяви № б/н від 27.08.2014 року свідчить про те, що [PERSON] всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору та має заборгованість перед Банком у розмірі - 6 303,95 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується наявною в матеріалах справи розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та правилами надання банківських послуг (далі - Договір), складає між [PERSON] та Банком Договір про надання банківських послуг, № б/н від 27.08.2014 року, а тому зазначені умови були прочитані, підписані обома сторонами. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Встановлено, що позичальник [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить наявне в матеріалах справи свідоцтво про смерть від 11.09.2018 року. Звертаюсь до суду з позовними вимогами до [PERSON] , позивач вважає, що останній є спадкоємцем померлої [PERSON] , так як останній постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та заяви про відмову від спадщини не подавав, тому є таким, що прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України). Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. 29 квітня 2020 року позивач направив претензію кредитора до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори. Листом-відповіддю на претензію кредитора від 02.06.2020 року за № 1110/02-16 Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області на підставі претензії було заведено спадкову справу 02.06.2020 року, до майна померлої [INFO] [PERSON] у їх конторі за номером у нотаріуса 201/2020. Станом на сьогоднішній день спадкоємці щодо прийняття спадщини на майно померлої [PERSON] не зверталися. 21 липня 2021 року за вх. № 34009 судом отримано від Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 21 липня 2021 року за вх. № 34009 судом отримано від Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . З зазначеної спадкової справи, яка була заведена після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , зазначені Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру не містять відомостей про спадкоємців, які б отримали свідоцтва про право на спадщину. Отже, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року справа N 640/6274/16-ц, провадження N 61-25487св18. У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, висновок Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11). Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявив про відмову від прийняття спадщини, відповідач таких доказів не подав. Навпаки, у відзиві на позов зазначив, що він жодних заяв про вступ чи відмову від спадщини не подавав до нотаріальної контори. 26 липня 2021 року за вх. № 34792 судом отримано з Управління адміністративних послуг БМР на виконання ухвали суду інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] у форматі Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади станом на 07.09.2018 року. З зазначеного Витягу вбачається, що за відомостями реєстру територіальної громади за адресою [ADDRESS] станом на 07.09.2018 року зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . В зазначеному Витягу зареєстрованим [PERSON] не значиться. З наявних в матеріалах справи паспортних даних вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] вже після смерті [PERSON] . У п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцям. Оскільки відповідач [PERSON] на час смерті [PERSON] [INFO] не був зареєстрований разом з померлою, належних та допустимих доказів з боку позивач не надано, що відповідач проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, тому посилання позивача на те, що останній у відповідності до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину не заслуговують на увагу, так як такі посилання позивача не підтверджені жодними доказами. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Навпаки, з наданих з боку відповідача доказів, останній не проживав з [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно не прийняв спадщину. Так, з Акту № 31 від 01.10.2021 року, який складений в присутності власника/співвласника [PERSON] , мешканців будинку [ADDRESS] , [PERSON] , затверджений печаткою КП БМР ЖЕК № 7 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 22.08.2017 року по 20.09.2018 року. Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що відповідач звертався з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Навпаки, з отриманої інформації з нотаріальної контори вбачається, що ніхто з заявою про прийняття спадщини не звертався. Окрім цього, з наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2021 року, за померлою [PERSON] жодного майна не значиться. Крім того, з наданих з боку відповідача документів вбачається, що померла [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , не має в зазначеному майні права власності, так як зазначене майно, 45/100 частини будинку належить відповідачу на підставі договору дарування № 5-3359 від 07.10.2003 року, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою, інша частина 55/100 будинку належить [PERSON] , що підтверджується відповіддю з КП КОР «Південне БТІ» від 17.06.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Глава 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачає, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на дань смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Як зазначено вище, відповідач [PERSON] на дань смерті спадкодавця [PERSON] не був зареєстрованим за однією адресою, зареєструвався відповідач лише після смерті [PERSON] , про що свідчать наявні в матеріалах справи паспортні данні відповідача. Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Отже, у спадкоємця (ів) виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У такому разі, суди мають з`ясувати обставини того, хто із спадкоємців прийняв спадщину, належність спадкодавцю на момент смерті будь-якого рухомого чи нерухомого майна, його вартість; дотримання кредитором визначеного у законі строку пред`явлення вимог до спадкоємців. З огляду на наведене вище та враховуючи приписи статті 1282 ЦК України позивачем не було зазначено у позовній заяві та не надано суду належних та допустимих доказів вартості спадкового майна, одержаного у спадщину відповідачем, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості з`ясувати, в яких межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину виник обов`язок спадкоємця [PERSON] перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця. Отже, матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо вартості спадкового майна, в той час, як згідно зі ст. 1282 ЦК України за невиконаними борговими зобов`язаннями спадкоємці відповідають в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 638/3334/16-ц. Навпаки, як встановлено судом та зазначено вище, відповідач [PERSON] не прийняв спадщину, будь-якого майна на момент смерті спадкодавець [PERSON] не мала. Отже, як зазначено вище, відповідач [PERSON] не отримав від спадкодавця [PERSON] у спадщину жодного майна, що у відповідності до вимог ст. 1282 ЦК України у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Крім цього, з отриманої відповіді з Управління адміністративних послуг БМР на виконання ухвали суду інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , з зазначеного Витягу вбачається, що за відомостями реєстру територіальної громади за адресою [ADDRESS] станом на 07.09.2018 року зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Тобто, на момент смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Отже, позивач мав право звернутися з позовними вимогами до вищезазначених осіб, які були разом із спадкодавцем зареєстровані на момент смерті останньої. З цього приводу Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, провадження № 61-5221св18 зробив висновок, де зазначив, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». Але, позивач у відповідності до вимог ст. 51 ЦПК України з клопотанням про залучення до участі у даній справі співвідповідачів не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, так як з боку позивача не доведено, що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв її, що залишилась після смерті [PERSON] та в яких межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину виник обов`язок спадкоємця [PERSON] перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: dismissed