Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

В травні 2019 року позивач, від імені та в інтересах якої на підставі договору діє адвокат Біленський А.Г., звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності в порядку спадкування. В своїх вимогах позивач посилається на те, що за життя її мати - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного та зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» за № 2-94 від 08.09.1998 року, купила у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за 6900,00 грн. Вказаний будинок належав відповідачу на підставі «Свідоцтва про право на спадщину за законом», про що зазначено у договорі. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідач звільнив будинок, знявся з реєстрації за вказаною адресою та за життя [PERSON] передав ключі від будинку. Жодних заперечень, чи зауважень ніхто із сторін по даному правочину не заявляв. З моменту купівлі матір`ю позивача даного домоволодіння, вона, а в подальшому, і позивач, використовує його для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує в належному санітарно - технічному стані. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після її смерті. На цей час позивачу стало відомо, що вказаний договір є нікчемним у зв`язку з тим, що суперечить чинному законодавству через порушення форми договору, незважаючи на те, що за життя [PERSON] та відповідач виконали всі умови вказаного договору, 27.11.1998 року у Вознесенському Бюро технічної інвентаризації за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірний будинок. За життя, мати позивача неодноразово намагалася домовитись з відповідачем посвідчити вказаний договір нотаріально, однак останній відмовлявся на вчинення вказаної дії, посилаючись на те, що виконав залежні від нього дії по відчуженню будинку. Посилаючись на вищевикладене та на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і прийняла спадщину після її смерті, позивач просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у їх відсутність, та про підтримання позовних вимог позивача та про їх задоволення. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи присутня заява відповідача про визнання позову, якою відповідач визнає позовні вимоги позивача та просить суд розглядати справу без його участі. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.09.1998 року на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» сторони уклали договір купівлі продажу за № 2-94, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці та складається з: самого житлового будинку, позначеного на плані літерою А1, житловою площею 36,7 кв.м., літньої кухні Б1, сараю В1, огорожі 1, 2, 4, споруди - 3, розташований за адресою: [ADDRESS] за 6900,00 грн. (відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору) і зареєстрований в органах БТІ 27.11.1998 року. Предмет договору купівлі-продажу належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, засвідченого Новоодеською нотаріальною конторою Миколаївської області. Після укладення договору, [PERSON] володіла та користувалася вказаним об`єктом нерухомості, утримувала його, проводила ремонт. За життя [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] із проханням оформити вищевказаний договір нотаріально, але останній відмовлявся, посилаючись на небажання займатися справами будинку, який він вже продав. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За матеріалами спадкової справи № 42/2019 до майна померлої [PERSON] , позивач, яка є її донькою, своєчасно звернулася до нотаріального органу для прийняття спадщини після смерті матері, що підтверджено її заявою, наявною в спадковій справі та іншими матеріалами справи. Інший спадкоємець після смерті [PERSON] - [PERSON] , який був її чоловіком, відмовився від своєї частки спадщини після смерті спадкодавця на користь своєї доньки, позивача по справі, що підтверджено його заявою, наявною в спадковій справі. За правилами ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 1223, 1245 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу, на загальних підставах. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, подав заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.2 ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963 року) та ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.655 ЦК України, обов`язки покупця виконано в повному обсязі, що підтверджується договором купівлі-продажу № 2-94, зареєстрованим універсальною товарною біржею «Віконт-Т» 08.09.1998 року. Фактичне і повне виконання правочину відбулося ще 08.09.1998 року. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 08.09.1999 року між [PERSON] та [PERSON] на універсальній товарній біржі «Віконт - Т» за № 2-94. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем і прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , то позов в частині визнання права власності на житловий будинок також обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 768,40 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, тобто у розмірі 384 грн. 20 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved