Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди, для стаціонарного лікування. В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Семенчук І.Я. заяву підтримав і пояснив, що громадянин [PERSON] був доставлений власним транспортним засобом в супроводі батьків та брата, у зв`язку із розладом психіки та поведінки внаслідок вживання поєднаних наркотичних речовин (канабіноїди, амфетамін, синтетичні наркотики «солі»), потребує лікування. Зазначає, що відповідно до міжнародної кваліфікації, його захворювання є важким. Є обґрунтовані ризики, зважаючи на його симптоми, а також професійний досвід, що він може заподіяти шкоду собі, або своїм близьким. Законний представник [PERSON] підтримала заяву лікаря, пояснила, що її син, має психічні розлади, внаслідок вживання наркотиків. Зазначила, що протягом останнього часу син не спить ночами, говорить сам із собою, ходить без причини навкруг будинку. Повідомляв їй, що чує голоси, що в його голові зашитий чіп, який його контролює. Дуже переживає за сина, та просить його госпіталізувати. Законний представник [PERSON] заяву підтримав з підстав викладених в ній. Підтвердив слова дружини про стан психічного здоров`я сина. Просить задовольнити заяву. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, без його згоди підтримала. [PERSON] проти заяви заперечив, вважає стан свого здоров`я задовільним. Зазначив, що він протягом тривалого часу систематично вживав і буде вживати наркотичні засоби, такі як канабіс, амфітамін, тому що це йому подобається. Звертає увагу, що він ніякої шкоди не робить. Доповнив, що в його голові зашитий чип, який постійно пищить, нервує його, для того, щоб він наклав на себе руки. Крім того, повідомив, що в нього є дар чути голоси про себе. Повідомив, що його постійно контролюють треті особи через чіп. Зазначив, що його вже викупляла [PERSON] . Захисник особи, щодо якої вирішується питання госпіталізації при вирішення питання госпіталізації просить врахувати положення Закону України «Про психіатричну допомогу» та встановлені обставини справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити. У судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] , поступив на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР 26.11.2020 року, був доставлений власним транспортом в супроводі батьків та брата з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання поєднаного наркотичних речовин (канабіноїди, амфетамін, синтетичні наркотики «солі»). Із змісту заяви про госпіталізацію [PERSON] вбачається, що його було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації. Підставою для висновку були відомості про поведінку гр. [PERSON] , котрі надійшли від матері [PERSON] . Згідно висновку комісії лікарів психіатрів, [PERSON] діагностовано: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання поєднаного наркотичних речовин (канабіноїди, амфетамін, синтетичні наркотики «солі»). У зазначеному вище висновку комісії лікарів психіатрів описано, що пацієнт в свідомості. Контакт із пацієнтом продуктивний, проте в розмові напружений, виражено дратівливий, озлоблений, говорить на підвищених тонах, кричить, невдоволений госпіталізацією, стосунками, відношенням до нього рідних «це мої особисті справи... що і як мені робити, все це буду вирішувати я сам... я їх не чіпаю і нехай вони на мене не наїжджають...я порядки, закони, Конституцію України не порушую...взагалі не хочу з вами говорити». Встає з крісла, виходить з кабінету лікаря. Настрій виражено знижений, задуманий, фіксований на своїх хворобливих відчуттях, переживаннях. Інструкції виконує при його спонуканні. Критика хвороблива. З анамнезу встановлено, що [PERSON] впродовж останніх років, близько 5 років, вживає наркотичні речовини - канабіс, амфетаміни, синтетичний наркотик «солі». Стаціонарно з цього приводу лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР, так як той час (в липні-серпні 2019 року) мали місце психічні порушення - був тривожним, напруженим, відчував страх, вплив на нього якоїсь сторонньої сили, мали місце галюцинаторні переживання, висловлювання та поводився неадекватно, з`явилось безсоння. Також перебував на реабілітації (відновленні) в Львівському реабілітаційному центрі. Продовжує вживати наркотичні препарати. Поступив на лікування повторно - різко змінився в психічному стані після 7.11.2020р. - неспокійний, напружений, тривожний, галюцинує, говорить незв`язно, розмовляє сам із собою, дратівливий, озлоблений, конфліктний в стосунках з рідними. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» пункту 1\~статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п.п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У пункті 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до\~статей 14-16 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Законом України «Про психіатричну допомогу»\~закріплена презумпція психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України (стаття 3). Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Положеннями статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог\~статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені\~статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування\~про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку було зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад. Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що із заявою про неадекватну поведінку [PERSON] та про госпіталізацію звернулася його власні батьки, їх пояснення надані в судовому засіданні про стан сина, компетентною комісією лікарів-психіатрів у нього виявлено важкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога, що також підтверджується його поясненнями про те, що він чує пищання та голоси, які підштовхують його накласти на себе руки, наявністю даних про те, що [PERSON] тривалий час вживає важкі наркотичні засоби, суд приходить до остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на\~статтю 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~та на рішення Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 1979 року у справі Winterwerp v. the Netherlands підстави для постановлення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди. Рішення підлягає до негайного виконання. На підставі наведеного,

Outcome: approved