Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

В січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 6 жовтня 2010 року в розмірі 17 516 грн. 62 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06 жовтня 2010 року між учасниками по справі укладено кредитний договір б/н у вигляді Анкети заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць. Позичальник зобов`язувався забезпечити повернення кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно зазначеної заяви відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим заборгував банку станом на 06.12.2020 року 23 811 грн. 94 коп., що складається з: 17 516 грн. 62 коп. заборгованість за тілом кредиту, 6 295 грн. 32 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 23 лютого 2021 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову із посиланням на те, що отримав 5700 грн. кредитних коштів, які повернув ще до 2017 року в період дії картки, після закінчення строку дії картки не переоформляв універсальну картку, не здійснював жодних погашень за кредитом, так як в силу віку і стану здоров`я не здатен обслуговувати себе. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності. 15 березня 2021 року [PERSON] було подано пояснення в яких вказує, що фактично отриманий кредит в розмірі 5700 грн. оплатив. 5 квітня 2021 року представником позивача подано до суду заперечення на пояснення в яких вказують, що відповідача по справі ознайомлено з умовами кредитування, мали право та здійснювали автоматичне списання заборгованості відповідача, що передбачено умовами надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомлений. Крім того вказують, що банком не пропущено строки позовної давності, адже відповідачем постійно гасився кредит, останнє погашення відбулось 22 листопада 2018 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог із посиланням на те, що її батьком не отримувались кредитні кошти в розмірі, що вказує позивач, кредитні кошти позичальником повернуто в повному обсязі. А також заявила клопотання про застосування строків позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.10.2010 року було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до заяви, відповідач ознайомився і погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг та виявив бажання отримати банківські послуги у вигляді отримання кредитки з кредитним лімітом. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] 18 лютого 2014 року було встановлено кредитний ліміт до 5 700 грн., який було зменшено до нуля 31 травня 2019 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 6 жовтня 2010 року заборгованість до стягнення за тілом кредиту складає 17 516 грн. 62 коп., які і просить стягнути позивач із відповідача. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку [PERSON] від 06.10.2010 року та розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, що укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Представник відповідача в судовому засіданні наполягала, що її батько не отримував кредитні кошти в розмірі, в якому просить стягнути тіло кредиту позивач та кошти батьком повернуті банку навіть у більшому розмірі, однак одказів на підтвердження даних обставин суду не надала. Сторонам було роз`яснено право щодо призначення експертизи по справі на предмет обрахування правильності розрахунку заборгованості, однак жодна із сторін таким правом не скористалась. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку та вважає за можливе погодитьсь із розрахунком заборгованості позивача по тілу кредиту в розмірі 17 516 грн. 62 коп., адже доказування покладається на сторони. При цьому, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.4ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернеення кредиту в повному обсязі зі сплином останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору Анкета-заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту, за таких обставин, моментом перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором - з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу по кредиту. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови). Як слідує з виписки за договором б/н по картці [PERSON] станом на 9 грудня 2020 року починаючи з 2017 року відповідач не здійснював погашення заборгованості по кредиту, погашення відбувалось внаслідок автоматичного списання банком без активних дій відповідача спрямованих на визнання та погашення заборгованості. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наявні підстави для застосування строків позовної давності та відмови в задоволенні позову з цих підстав, адже автоматичне списання банком заборгованості позичальника не може свідчити про визнання та виконання умов договору кредиту відповідачем. При цьому, суд не приймає посилання представника позивача на останній здійснений платіж відповідачем, спрямований на погашення кредиту 22 листопада 2018 року, адже як слідує з виписки в колонці деталі операції - це лише переказ зі своєї картки, однак з нього не слідує, що даний переказ був здійснений відповідачем саме на погашення заборгованості по кредиту, а не на якісь інші цілі.

Outcome: dismissed