Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за позикою в розмірі 30550 гривень, 490,76 гривень інфляційні втрати, 205,90 гривень 3% річних від суми боргу, 1759,03 гривень суми процентів за користування грошовими коштами. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.11.2019 року він надав відповідачу позику грошові кошти в розмірі 15500 гривень та 24.11.2019 року грошові кошти у розмірі 15000 гривень, що підтверджується доданою до позовної заяви складеною відповідачем власноруч розпискою від 16.11.2019 року та 24.11.2019 року, згідно якої відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику до 28.02.2020 року. Позивач зазначає, що станом на 28.05.2020 року відповідач борг не повернув. Ухвалою судді від 26 серпня 2020 року (а.с.30) було відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 лютого 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.51). У судове засідання позивач не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти прийняття заочного рішення (а.с.67). Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 16 листопада 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 15500 гривень, які він зобов`язався повернути в строк до 31 січня 2020 року (а.с.6). 24 листопада сторони погодили повернення позики до 28 лютого 2020 року. Відповідно до розписки від 24 листопада 2019 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 15000 гривень, які він зобов`язався повернути в строк до 28 лютого 2020 року (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або на інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 цього ж Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч.1 ст.1049 цього ж Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.533 цього ж Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] не подав до суду жодного доказу на підтвердження того, що він повернув позику в обумовлений строк та сплатив проценти за користування позикою. Тому у відповідача виник борг по поверненню позики в розмірі 30550 гривень, борг по сплаті процентів за користування грошовими коштами в розмірі 1759,03 гривень, інфляційні втрати в розмірі 490,76 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 205,90 гривень. Проте, щодо вимоги про стягнення процентів до моменту фактичного виконання судового рішення суд зазначає наступне. Враховуючи, що лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, оскільки наразі відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, у сумі 840,80 гривень, понесений [PERSON] при зверненні до суду, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial