Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

В червні 2019 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 8 червня 2012 року належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровані, але не проживають: її невістка [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] , 2013 року народження, - з 2015 року та [PERSON] з 2017 року. Оскільки відповідачі у вказаному будинку не проживають, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються, через що вона не може отримати субсидію та змушена сплачувати зайві кошти за комунальні послуги, то просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим будинком. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України; відзив не надали. Клавдієво-Тарасівська селищна рада свого представника в судове засідання не направила, про причини його неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину від 8 червня 2012 року належить на праві приватної власності будинок [ADDRESS] /а.с. 5-6/. Як вбачається з матеріалів справи /а.с. 7-9/ з 6 жовтня 2012 року у вказаному будинку зареєстрована відповідачка по справі [PERSON] , з 29 травня 2013 року [PERSON] , [INFO] , з 18 серпня 2017 року [PERSON] , але з 2015 року [PERSON] і [PERSON] та з 2017 року [PERSON] не проживають в цьому будинку. Відповідно до положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено судом, відповідачі зареєстровані, але не проживають у будинку позивачки - [PERSON] , який не є членом сім`ї позивачки, з 2017 року, тобто більше шести місяців, а [PERSON] і [PERSON] з 2015 року, тобто, більше одного року, у добровільному порядку з реєстрації не знімаються, крім того ухилилися від участі у розгляді справи і жодних заперечень щодо позову суду не надали, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком позивачки.

Outcome: approved