Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

До Деснянського районного суду м. Києва звернувся представник позивача з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків та просив суд стягнути з останнього на користь позивача суму завданої шкоди в розмірі 19007,47 грн. та судовий збір в розмірі 768,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] був прийнятий на роботу у ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» на посаду молодшого техніка відділу підключення абонентів Лінійно-кабельної служби 23.05.2017 року на підставі наказу товариства №16-к. З 01.06.2017 року [PERSON] за його заявою було переведено на посаду техніка відділу включення абонентів, про що також було оформлено відповідний наказ товариства №20-к. Видами діяльності роботодавця - ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» є: діяльність у сфері телевізійного мовлення, діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність. 01.06.2017 року між ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» та [PERSON] було укладено Договір 0106/20-н/2017 про повну матеріальну відповідальність працівника, оскільки останньому передаються цінності, які необхідні для проведення робіт по підключенню до інтернет-мережі абонентів. Прийняття товарно-матеріальних цінностей працівником [PERSON] підтверджується накладними на внутрішнє переміщення від 23.11.2017 року, 15.12.2017 року 19.06.2018 року, 19.07.2018 року, 26.06.2018 року, 06.08.2018 року, 07.08.2018 року, 23.08.2018 року, 27.08.2018 року, 03.09.2018 року, 29.09.2018 року, 03.10.2018 року, 04.10.2018 року, 06.10.2018 року, 02.11.2018 року, 06.11.2018 року, 13.11.2018 року, 22.12.2018 року, 18.12.2018 року, 20.12.2018 року, 26.07.2018 року, які підписані одержувачем цінностей. Проте, як вбачається із цих накладних, [PERSON] останній раз отримав товарно-матеріальні цінності 20.12.2018 року і вже з 27.12.2018 року на роботі не з`являвся, будь-яких пояснень від нього не надходило. 19.02.2019 року [PERSON] було звільнено наказом №16-к, у зв`язку з відсутністю на робочому місці в період з 27.12.2019 року по 19.02.2019 року. На підставі доповідної записки від 22.04.2019 року керівника мережевого операційного центру [PERSON] про виявлення нестачі матеріальних цінностей у лінійно-кабельній службі в період з 01.01.2018 року до 22.04.2019 року, генеральним директором ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» видано наказ № 10 від 22.04.2019 року про проведення інвентаризації лінійно-кабельної служби. На виконання наказу генерального директора ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» №10 від 22.04.2019 року відповідною комісією було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей лінійно-кабельної служби та оформлено акт інвентаризації ТМЦ від 24.04.2019 року. Згідно цього акту встановлено нестачу цінностей на суму 19007,47 грн. Витяг з акту інвентаризації ТМЦ від 24.04.2019 року, підтверджує нестачу ТМЦ. Згідно з наказом генерального директора ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» №11 від 24.04.2019 року головним бухгалтером, завідувачем складом було проведено службове розслідування причин втрати товарно-матеріальних цінностей з 01.01.2018 року до 22.04.2019 року і встановлено, що втрата товарно-матеріальних цінностей згідно з актом інвентаризації від 24.04.2019 року виникла з вини [PERSON] , який з 23.05.2017 року до 19.02.2019 року працював на посаді техніка відділу підключення абонентів та який був особою, що прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження доручених матеріальних цінностей. Ухвалою судді від 29.06.2019 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повернулося до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення - «За закінченням встановленого терміну зберігання». Ч. 1 ст. 211 ЦПК України встановлено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 23.05.2017 року [PERSON] був прийнятий на роботу у ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» на посаду молодшого техніка відділу підключення абонентів Лінійно-кабельної служби, на підставі наказу товариства №16-к. На підставі заяви [PERSON] від 23.05.2017 року, останнього було прийнято на роботу у ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» на посаду молодшого техніка відділу підключення абонентів Лінійно-кабельної служби, що підтверджується копією наказу від 23.05.2017 року №16-к. З 01.06.2017 року [PERSON] за його заявою було переведено на посаду техніка відділу включення абонентів, про що також було оформлено відповідний наказ товариства №20-к від 01.06.2017 року. Видами діяльності роботодавця - ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» є: діяльність у сфері телевізійного мовлення, діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність. Відповідно до копії договору №0106/20-н/2017 від 01.06.2017 року про повну матеріальну відповідальність працівника, який укладений між ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» та [PERSON] , останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження доручених йому Підприємством матеріальних цінностей, оскільки останньому передаються цінності, які необхідні для проведення робіт по підключенню до інтернет-мережі абонентів. Прийняття товарно-матеріальних цінностей працівником [PERSON] підтверджується накладними на внутрішнє переміщення від 23.11.2017 року, 15.12.2017 року 19.06.2018 року, 19.07.2018 року, 26.06.2018 року, 06.08.2018 року, 07.08.2018 року, 23.08.2018 року, 27.08.2018 року, 03.09.2018 року, 29.09.2018 року, 03.10.2018 року, 04.10.2018 року, 06.10.2018 року, 02.11.2018 року, 06.11.2018 року, 13.11.2018 року, 22.12.2018 року, 18.12.2018 року, 20.12.2018 року, 26.07.2018 року, які підписані одержувачем цінностей. Як вбачається з вказаних накладних, [PERSON] останній раз отримав товарно-матеріальні цінності 20.12.2018 року і вже з 27.12.2018 року на роботі не з`являвся, будь-яких пояснень від нього не надходило. 19.02.2019 року [PERSON] було звільнено наказом Підприємства №16-к, у зв`язку з відсутністю на робочому місці в період з 27.12.2019 року по 19.02.2019 року. На підставі доповідної записки від 22.04.2019 року керівника мережевого операційного центру [PERSON] про виявлення нестачі матеріальних цінностей у лінійно-кабельній службі в період з 01.01.2018 року до 22.04.2019 року, генеральним директором ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» видано наказ № 10 від 22.04.2019 року про проведення інвентаризації лінійно-кабельної служби. На виконання наказу генерального директора ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» №10 від 22.04.2019 року відповідною комісією було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей лінійно-кабельної служби та оформлено акт інвентаризації ТМЦ від 24.04.2019 року. Згідно вищевказаного акту встановлено нестачу цінностей на суму 19007,47 грн. Витяг з акту інвентаризації ТМЦ від 24.04.2019 року, підтверджує нестачу ТМЦ. Згідно з наказом генерального директора ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» №11 від 24.04.2019 року головним бухгалтером, завідувачем складом було проведено службове розслідування причин втрати товарно-матеріальних цінностей з 01.01.2018 року до 22.04.2019 року і встановлено, що втрата товарно-матеріальних цінностей згідно з актом інвентаризації від 24.04.2019 року виникла з вини [PERSON] , який з 23.05.2017 року до 19.02.2019 року працював на посаді техніка відділу підключення абонентів та який був особою, що прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження доручених матеріальних цінностей. Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Згідно ст. 131 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до ст. 134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що судовому розгляду підлягають: - заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування). Згідно з п. 3 цієї Постанови у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно п. 4 Вищевказаної Постанови якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Згідно п. 11 Постанови, суди повинні мати на увазі, що відповідно до п.5 ст.134 КЗпП працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів,спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою організацією працівникові в користування. Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач як особа, з яким був укладений Договір про повну матеріальну відповідальність заподіяв шкоду підприємству, яка має бути ним відшкодована. Відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 116, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. У разі визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб`єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, розмір збитків визначається відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. При цьому, позивачем надано суду акт інвентаризації ТМЦ складений 24.04.2019 року про оцінку такого матеріального збитку та розрахунок розміру недостачі, що підлягає стягненню з відповідача. За умовами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що представником позивача в судовому засіданні доведено той факт, що ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» завдано шкоду та у відповідності до вимог закону визначено її розмір. Крім того, визначено, в якій конкретно обстановці її заподіяно та доведено, що позивачем створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ПрАТ «ІНДАСТРІАЛ МЕДІА НЕТВОРК» до [PERSON] та стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків в розмірі 19007,47 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved