Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

В червні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про виділ частки із майна подружжя, а саме із автомобіля, набутого в шлюбі, посилаючись на те, що вони не дійдуть згоди про користування ним. В судовому засіданні [PERSON], так само, як і її представник адвокат [PERSON], який діє на підставі відповідних повноважень / а.с. 57, 56 /, заявлений позов підтримали, просили задовольнити його в межах вартості автомобіля, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи. По суті справи сторона позивача пояснила, що в період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, сторони придбали легковий автомобіль, яким в даний час користується відповідач та не бажає компенсувати вартість його половини. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення заявленого позову, проте просив не стягувати з нього на користь позивача вартість проведеної атотоварознавчої експертизи, оскільки він також ніс відповідні витрати на встановлення вартості спірного майна, оплативши звіт про оцінку транспортного засобу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, надані ними на засадах змагальності і диспозитивності, та, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних обгрунтувань. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 січня 1994 року по 23 липня 2012 року, після чого їх шлюб припинено на підставі рішення суду / а.с. 9, 6 /. В серпні 2008 року, тобто, в період зареєстрованого шлюбу сторін, ними придбано автомобіль марки „RENAULT Kangoo, 2001 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у власності за [PERSON] 23.12.2009 року / а.с. 4, 5 /. За висновками автотехнічної товарознавчої експертизи, які суд визнає вірогідними та такими, що узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі, дійсна вартість спірного автомобіля на дату проведення експертного дослідження, становить 59763 гривни 33 копійки / а.с. 69 91/. Звіт про незалежну оцінку цього транспортного засобу, наданий відповідачем / а.с. 30 55 /, судом не визнається, як належний і допустимий доказ вартості спірного майна, оскільки особа, яка його склала, в супереч вимогам Закону України «Про судову експертизу» не має кваліфікації судового експерта, до участі в справі судом не залучалася, про кримінальну відповідальність за відповідний висновок не попереджалася. Відповідно до ст. 60 ч. 1, ст. 68 ч. 1 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтями 70 ч. 1 та 71 ч. 1 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Таким чином, виходячи з положень ст. 70 ч. 1 Сімейного кодексу України, частка позивачки та відповідача у спірному автомобілі в грошовому виразі складає 29881,67 гривень. Згідно зі ст. 183 ч. 2 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За переконанням суду спірний автомобіль є неподільною річчю, а відтак його не можна поділити без втрати його цільового призначення. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За приписами ст. 364 ч. 2 ЦК України, якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню з урахуванням дійсної вартості спірного автомобіля, встановленої на основі висновку відповідної судової експертизи. Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стороною позивача документально підтверджено судові витрати по оплаті позову судовим збором на суму 450 гривень / а.с. 1 / та витрати на проведення експертизи в сумі 1996,80 гривень / а.с. 59, 65, 106 /, що в сумі становить 2446,80 гривень.

Outcome: partial