Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Громадянка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] сільської Ради Демидівського району Рівненської області та [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті її батька [PERSON], а саме на земельну частку (пай) в розмірі 3,12 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території [PERSON] сільської Ради Демидівського району Рівненської області, сертифікат серія РВ №0093835 від 17.12.1996 року. Відповідач [PERSON] сільська Рада Демидівського району Рівненської області, в особі її голови [PERSON], позов визнала частково. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Позивачка [PERSON] під час розгляду справи по суті суду пояснила, що 31.10.2002 року в селі Пашева Демидівського району Рівненської області помер її батько [PERSON]. На момент смерті батька, [PERSON] проживала в [INFO] і була неповнолітньою. Позивачка [PERSON] вважає, що так як на момент смерті батька вона була неповнолітньою, то вона фактично прийняла його спадщину. Про те, що батько був власником земельної частки на території [PERSON] сільської Ради Демидівського району, позивачка дізналася із оголошення в газеті посадових осіб органів місцевого самоврядування. Позивачка вказала, що у неї немає документів, які б підтверджували належність земельної частки її батькові, тому вона давала оголошення в газеті про втрату сертифікату. Так як нотаріус відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку, то вона змушена звернутися із заявою до суду. Представник відповідача [PERSON] сільської Ради Демидівського району сільський голова [PERSON] позов визнав частково та вважає, що позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] зобовязані особисто вирішити питання про належність земельної частки. [PERSON] підтвердив, що померлому [PERSON] належить земельна частка (пай) на території [PERSON] сільської Ради. Так як дана земельна частка не була успадкована, то сільська Рада зверталася із оголошенням до преси про визнання даного майна відумерлим. Відповідач [PERSON]Ф позов не визнала, суду пояснила, що дійсно проживала без укладення шлюбу з померлим [PERSON] Останній є біологічним батьком її сина [PERSON]. На думку відповідачки [PERSON], позивачка [PERSON] незаконно отримала повторне свідоцтво про смерть батька, так як оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] знаходиться у відповідачки. Відповідачка вказала, що сертифікат [PERSON] на земельну частку (пай) знаходиться у неї, тому позивачці не було необхідності оголошувати його втраченим. Взявши до уваги пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що 31 жовтня 2002 року в селі Пашева Демидівського району Рівненської області помер громадянин [PERSON]. До складу сімї [PERSON], на момент його смерті, входили співмешканка [PERSON], син співмешканки [PERSON] , син [PERSON], невістка [PERSON] (а.с.9,10). Відповідно до прикінцевих та перехідних положень діючого Цивільного кодексу України від 1.01.2004 року, його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (тобто після 1 січня 2004 року). Відповідно до пункту №1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. 18 квітня 2016 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області [PERSON] за заявою [PERSON], на підставі ст.529 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, було заведено спадкову справу №70/2016 щодо спадщини, яка відкрилася 31.10.2002 року внаслідок смерті її батька [PERSON] Спадкоємцем за законом на майно померлого [PERSON] є позивачка [PERSON], яка вступила в спадщину, так як була неповнолітньою на момент смерті батька (а.с.13,14). Письмові докази по справі (копія особистого паспорта позивачки МЮ 144457 від 13.08.2007 року, копія свідоцтва про народження 11-ГЮ №472981 від 05.09.1987 року, копія свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ №018483 від 27.03.2007 року) підтверджують, що позивачка [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] (а.с.6,11,12). Таким чином, до правовідносин щодо прийняття [PERSON] спадщини свого батька [PERSON], який помер 31 жовтня 2002 року, необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Норми ст.524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року вказують на те, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №43623929 від 18.04.2016 року, за життя померлий [PERSON] заповітів не залишав, спадкових договір не укладав (а.с.36). Суд робить висновок про те, що спадкоємство майна померлого [PERSON] здійснюється за законом, згідно з нормами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти померлого. Норми цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року прямо не вказували на на те, що неповнолітні особи вважаються такими, що прийняли спадщину. Норми ч.4 ст.1268 діючого Цивільного кодексу України вказують на те, що неповнолітні вважаються такими, що прийняли спадщину. У відповідності до ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного стану мають зворотню дію у часі, якщо вони помякшують цивільну відповідальність особи. Таким чином, норми ч.4 ст.1268 діючого Цивільного кодексу України мають чинність щодо правовідносин до прийняття [PERSON] спадщини померлого батька [PERSON], вважаючи що на момент смерті батька відповідачка [PERSON] була неповнолітньою. Суд робить синовок про те, що дочка померлого [PERSON] позивачка [PERSON], у відповідності до ст.ст. 524, 529, 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, ч.2 ст.5, ч.4 ст.1268 Цивільного кодексу України, як спадкоємиця за законом, є такою, що прийняла спадщину померлого батька, так як на момент смерті свого батька (31.10.2002 року) була неповнолітньою особою (а.с.9,11). У дослідженій судом постанові №02-31/368 від 18.05.2016 року приватного нотаріуса Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області вказано про неможливість видачі позивачці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у розмірі 3.12 умовних кадастрових гектари на території [PERSON] сільської Ради, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право померлого [PERSON] на дане нерухоме майно (а.с.14). Відповідно до ч.\~3 п.\~23 Постанови Пленуму Верховного суду України №\~7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до письмового листа відділу Держгеокадастру у Демидівському районі Рівненської області встановлено, що громадянину [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0093835 від 17.12.1996 року на площу 3.12 умовних кадастрових гектари. Вартість даної земельної частки на території [PERSON] сільської Ради Демидівського району Рівненської області станом на 01.01.2016 рік становить 155\~294 гривні (а.с.16-18). В газеті «Вісник Демидівщини» від 22.04.2016 року, надруковано оголошення про визнання недійсним втраченого сертифікату на земельну частку(пай) серії РВ №0093835 виданого на імя [PERSON] (а.с.15). У відповідності до копії свідоцтва про народження 11-ГЮ №250704 від 18.01.1989 року, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с.37). При цьому, досліджений судом повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00016639657 від 12.05.2016 року підтверджує показання відповідачки [PERSON] про те, що відомості щодо батька народженого 24.12.1988 року [PERSON] внесені до актового запису про народження за заявою та вказівкою матері. Батьком [PERSON] вказаний [PERSON] (а.с.34,35). Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за спільною заявою як матері так і батька дитини. Суд робить висновок про те, що [PERSON], який проживав з померлим [PERSON] на момент його смерті, не знаходиться з ним у родинних відносинах та немає права на спадкування його майна. Таким чином, позивачка [PERSON], як спадкоємиця за законом першої черги, має право на спадкування земельної частки, яка за життя належала її померлому батьку [PERSON] В позасудовому порядку позивачка [PERSON] немає можливості реалізувати своє право на дане спадкове майно. Суд вважає необхідним, у відповідності до ст.16 Цивільного кодексу України, захистити цивільне право [PERSON] шляхом визнання її права на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved