Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» (далі ДВНЗ «КДПУ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що між ДВНЗ «КДПУ» та відповідачем було укладено договір № 02-4291 від 31.08.2015 р. про надання освітніх послуг, строк надання послуг з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 р. Оплата відповідачем повинна була проводиться помісячно у розмірі 650,00 грн., однак 17 червня 2016 р. відповідача відраховано за невиконання навчального плану, заборгованість за навчання складає 3918,00 грн. Вказану суму, а також 432,73 грн. інфляційних втрат, 124,04 грн. 3% річних, 523,40 грн. пені та 1600,00 грн. сплаченого судового збору просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов, вказавши, що договір припинено з моменту її відрахування, однак замість того, щоб повернути їй суми, що були нею сплачені за навчання, з нею вимагають кошти за послуги, які їй не надавались. Крім того, відповідач зазначила, що є інвалідом 3 групи і в період, коли її відрахували, перебувала на стаціонарному лікуванні, про що повідомляла позивача. Вислухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, 31 серпня 2015 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький національний університет» в особі проректора з науково-педагогічної роботи [PERSON], як Виконавцем, та [PERSON], як Замовником, було укладено договір № 02-4291 про надання освітніх послуг(а.с.5 копія договору). У звязку з реорганізацією шляхом виділу зі складу Державаного вищого навчального закладу «Криворізька національний університет» Криворізького педагогічного інституту, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 51-р «Деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів» та наказу Міністерства освіти та науки України від 22 березня 2016 р. № 298 «Про реорганізацію Державного вищого навчального закладу «Криворізький національний університет», ДВНЗ «КДПУ» є правонаступником ДВНЗ «КНУ» в частині, що повязана з Криворізьким педагогічним інститутом (а.с. 6-8 копії розпорядження, наказу). Згідно розділу 1 договору № 02-4291, позивач взяв на себе зобовязання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання (підготовку), далі освітня послуга, [PERSON], а саме: за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, починаючи з 1 курсу 1 семестру за напрямом: образотворче мистецтво, форма навчання: заочна, а відповідач повинен вносити плату за освітню послугу в розмірах та у терміни, встановлені договором. Строк надання освітньої послуги з 1 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року Відповідно до п. 4.1, 4.3 договору № 02-4291, загальна вартість освітньої послуги за перший начальний рік на час укладення договору становить 6500,00 грн.; замовник вносить плату за місяць в сумі 650,00 грн. Оплата здійснюється за 10 днів до початку звітного періоду. Наказом № 624-С від 17 червня 2016 року відраховано [PERSON] у звязку з невиконанням навчального плану (а.с. 9 копія наказу). Однак у відповідача [PERSON] залишилась заборгованість перед позивачем по оплаті за навчання у розмірі 3918,00 грн. (а.с. 10 розрахунок). На адресу відповідача ДВНЗ «КДПУ» направляв письмову претензію про погашення заборгованості в розмірі 3918,00 грн., що залишилась без задоволення (а.с. 11 копія претензії). Пунктом 5.1. договору № 02-4291 сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Згідно ч. 2 ст. 903 ЦК України, у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла з вини замовника, він зобовязаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР, боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Так, згідно наданого розрахунку, з яким погоджується суд, сума пені прострочених платежів становить 523,40 грн. (а.с.12), 3% річних та суми боргу з урахуванням інфляції - 556,76 грн. (а.с.13). Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та у вільних поясненнях, оскільки на доведення обставин, суду не надано належних та допустимих доказів. Так, як вбачається з розрахунку, відповідачем сплачено за надання освітніх послуг за період з 01.09.2015 р. по 17.06.2016 р. суму в розмірі 2300,00 грн., в той час як за умовами договору, повинна була сплатити 6218,00 грн. (а.с.10). Доказів, що відповідачем сплачено суму коштів за отримання освітніх послуг в цей період, суду не надано. Також, відповідачем не надано доказів, що вона зверталась в установленому законом порядку до позивача та просила оформити академічну відпустку через перебування на стаціонарі в лікарні та для подальшого проходження курсу лікування. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1600,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved