Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів за минулий період, а саме з 18.11.2013 по 01.11.2015, визначений рішенням суду раніше, на утримання непрацездатного сина з ? частини з усіх видів його заробітку на 30 відсотків прожиткового мінімуму, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, сторони мають сина [PERSON], [INFO]., який є інвалідом ІІ групи. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва з позивача на користь відповідача на утримання непрацездатного сина [PERSON] присуджено стягнення аліментів в розмірі ? частини з усіх видів його доходів. Позивач звертає увагу на те, що також рішенням Солом`янського районного суду м. Києва з позивача на користь його дружини - [PERSON] (представника позивача у даній справі) присуджено стягнення 7000,00 грн. щомісячно на утримання дружини за шлюбним договором. Позивач стверджує, що вже і так наявна заборгованість перед дружиною на суму 85 150,11 грн. Крім того, позивач зазначає, що має боргові зобов`язання перед третіми особами, оскільки поукладав договори позики грошових коштів. Вищенаведене призвело до того, що на підприємстві, де він працює, знаходяться дві постанови про відкриття виконавчого провадження на відрахування із його заробітної плати заборгованості. Все це, за його твердженням, є досить обтяжливим для нього у матеріальному плані, одночасно він наводить дані про те, що є загальновідомим фактом те, що інваліди ІІ групи, а значить і його син [PERSON], можуть і зобов`язані працювати, якщо у них виникає необхідність поліпшити свій матеріальний стан. В той же час, стягнення з нього - позивача - аліментів в розмірі ? частини від всіх його доходів за умови заробітної плати на місяць в сумі близько 15 000,00 гривень, навпаки ставить у скрутне становище його теперішню сім`ю - зокрема, дружину - [PERSON], яка хоч і є працездатною, але не працює, і яку він повинен за шлюбним договором утримувати. Позивач також наводить дані про те, що після розірвання шлюбу із відповідачем діти практично з ним не спілкувалися, тому він не розуміє, чому саме тепер повинен їх утримувати. Стверджує, що за останній рік в нього погіршився стан здоров`я, що також дає йому право просити суд зменшити мінімально встановлений розмір аліментів на утримання сина. Також позивач наводить доводи про свою незгоду із раніше ухваленим рішенням суду про стягнення з нього аліментів на користь відповідача у справі на утримання сина [PERSON], оскільки вважає, що остання надала неправдиві довідки МСЕК, що син «не такий вже і хворий», що спершу потрібно взагалі з`ясувати який спосіб життя «призвів» його до інвалідності. При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів позивач вважав за доцільне врахувати також те, що син [PERSON] як інвалід отримує грошову допомогу від держави, на відміну від нього самого, оскільки він змушений «тяжко» працювати (а.с.4-7) Після усунення зазначених судом недоліків свого позову до відкриття провадження у справі, позивач подав нову редакцію позовної заяві, в якій, посилаючись на ті ж самі обставини і підстави позову просив вже змінити розмір аліментів з частки доходів на тверду грошову суму в розмірі 900,00 грн. (а.с.47-50) Представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених судом вище, зазначила, що не розуміє чому її чоловік повинен надавати допомогу [PERSON], в той час як останній може працювати. Таке своє твердження вона обґрунтовувала інформацією яка міститься у всесвітній мережі «Інтернет», щодо можливої зайнятості осіб, які є інвалідами І або ІІ групи. В той же час, сама зазначила, що вона не працює, а позивач шляхом укладення шлюбного договору взяв на себе добровільно зобов`язання утримувати її, надаючи 7 000,00 грн. щомісячно, а вона ще має матір, яку також потрібно утримувати позивачу. Відповідаючи ж на питання, чому вона сама не працевлаштується, пояснила, що «вона ще не дійшла до того, щоб з вищою освітою йти прибиральницею». Наполягала на тому, що позивач протягом останнього часу досить часто почав звертатися до медичних закладів по допомогу внаслідок загострення своїх хронічних захворювань, на що також витрачається значні суми із сімейного бюджету, в той час як інвалід забезпечуються державою необхідними ліками. Також вважала, що відповідач умисно «заліковує» власного сина, щоб отримати кошти від колишнього чоловіка, що вона не знає як «правильно» його лікувати. На пропозицію ж відповідача взяти дитину на своє утримання і надавати «правильний» догляд і «правильне» лікування взамін повної відмови від отримання аліментів на його утримання категорично відмовилася. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначала, що має дуже хворого сина, що догляд за ним ускладнений не тільки наявною дуже мізерною грошовою допомогою від держави, незначним отриманням аліментів від позивача у справі, але й з психологічної точки зору, оскільки дитина - дорослий повнолітній син практично весь час знаходиться в ліжку, він не ходить в туалет, що змушує весь час знаходиться біля нього, міняти постільну білизну, мити його самого, в нього досить часто бувають судоми, коли він їсть значна частина їжі не потрапляє до рота тощо. Відповідач зазначала, що вона залишилася сам на сам із сином, його захворюванням і всіма проблемами, які з цим пов`язані, з ним вона і в день і в ночі. В той же час, найняти доглядальницю не дозволяє маленька пенсія. Щодо ліків, які нібито за твердженням представника позивача держава надає безкоштовно спростувала цю позицію, надавши копії чеків на придбання медикаментів. Також звертала увагу суду на те, що відповідач спочатку оскаржував у всіх інстанціях стягнення мінімального розміру аліментів на утримання сина, а потім, коли йому це не вдалося, уклав шлюбний контракт, на підставі чого в подальшому звернувся до суду, щоб штучно створити підстави для зменшення розміру аліментів. Вважала відсутніми підстави для цього. Крім того, не розуміла чому повинно бути стягнення в твердій грошовій сумі, якщо позивач має постійний заробіток. Щодо доводів позивача та його представника про погіршення стану здоров`я обох, то просила врахувати, що позивач вже немолода людина, тому для свого віку не є дивним, що ті чи інші захворювання час від часу «дають про себе знати», в той же час це не підстава для зменшення розміру аліментів. Відносно дружини позивача взагалі не розуміла, чому її стан здоров`я повинен впливати на розмір присудження аліментів на непрацездатного сина. Також зазначала, що інвалідність синові встановлена до 01.11.2015 року, проте на сьогоднішній день вона буде ставити питання про повторний огляд МСЕК, оскільки стан його здоров`я не поліпшився, а навпаки погіршився. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, чи мали місце обставини якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2012 року [PERSON]., [INFO]., було визнано недієздатним та встановлено опіку, призначено опікуном [PERSON] (а.с.88-90) Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2012 року вищезазначене рішення залишено без змін, апеляційна скарга [PERSON] - без задоволення (а.с.91-92) Суди в своїх рішеннях зазначили, що [PERSON] страждає на стійку психічну хворобу і за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи він виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу - шизофренії параноїчної, безперервного перебігу, з вираженим апато-дисоціативним дефектом. Окремо апеляційна інстанція зауважила, що твердження [PERSON] про те, що [PERSON] як мати [PERSON] не прийняла необхідних мір для лікування сина, вона вважає надуманим і ще в 2012 році звернула увагу [PERSON] на те, що, зокрема, він як батько не позбавлений можливості прийняти необхідні міри для лікування сина, а при його одужанні звернутися до суду із заявою про поновлення дієздатності сина (а.с.92, 111) Згідно довідки МСЕК №АВ 0069328 [PERSON] при повторному огляді 30.10.2013 року була встановлена ІІ група інвалідності за загальним захворюванням на строк до 01.11.2015 року. Дата чергового переогляду - 06.10.2015 (а.с.93) Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року з позивача на користь відповідача на утримання сина [PERSON] присуджено стягнення аліментів в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму з 18.11.2013 по 01.11.2015 (а.с.86-87) Зазначене рішення також оскаржувалося [PERSON], який в апеляційній скарзі вказував на те, що син [PERSON] незважаючи на інвалідність і визнання його недієздатним може працювати, а його соціальний статус дозволяє отримувати ліки безкоштовно. Взагалі вважав, що [PERSON] не доведені вимоги в частині необхідності надання матеріальної допомоги на утримання сина. Також посилався на наявність боргових зобов`язань перед третіми особами для врахування під час встановлення розміру аліментів для стягнення. Суд оцінюючи дані доводи, зазначав, що посилання відповідача щодо його тяжкого матеріального становища не приймаються, та обставина, що [PERSON] згідно шлюбного контракту зобов`язався разом зі своєю дружиною нести витрати по утриманню [PERSON], тобто матері його дружини, то це право [PERSON], яке не повинно бути поставлено в залежність від його обов`язку по утриманню власного сина, що визначено законом. Посилання [PERSON] про те, що останнім бралася позика на лікування [PERSON], то дані обставини суд оцінив як свідчення задовільного матеріального становища [PERSON] та можливість відповідати за взяті зобов`язання за умови постійної зайнятості. Рішення ж суду про стягнення з позивача на користь [PERSON] заборгованості за шлюбним контрактом суд до уваги не взяв, оскільки оцінив його як таке, що представлено суду з метою уникнення обов`язку щодо утримання власного сина. Твердження про те, що [PERSON] ніс витрати на власне лікування суд вважав хибним, оскільки представлені документи свідчили про те, що ці витрати є незначними та нерегулярними (а.с.87) Наявне в матеріалах справи рішення касаційної інстанції від 29 травня 2013 року свідчить про те, що розмір аліментів на непрацездатну особу не можна зменшувати в залежності від встановленого прожиткового мінімуму (а.с.107-108) Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно із ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивач за останні 6 місяців згідно довідки вих. №1/05-015 від 13.01.15 мав сукупний дохід в розмірі 119 110,45 грн. (а.с.11) В свою чергу, представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що на даний час позивача також працює на тому ж підприємстві «Український процесінговий центр» і отримує на місяць за вирахуванням обов`язкових платежів близько 15 000,00 грн. Натомість відповідач отримує мінімальну пенсію. Згідно довідок управління ПФ в Солом`янському районі м. Києва відповідач отримує мінімальну пенсію, а також соціальну допомогу на сина (а.с.94-96) Згідно відповіді «Українського процесінгового центру» від 03.06.2014 вих. №214/3-01-020 на виконанні у підприємства перебувають дві постанови державного виконавця про стягнення з позивача грошових коштів, а саме про стягнення аліментів на утримання недієздатного сина [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів його доходів та про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання працездатної дружини щомісячно 7 000,00 грн. (а.с.14-16) В матеріалах справи наявна виписка з історії хвороби стаціонарного хворого №550, згідно якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 06.03.2014 по 18.03.2014 з діагнозом цукровий діабет (а.с.20) Згідно довідки від 22.03.2014 позивач пройшов консультацію гастроентеролога внаслідок відчуття періодичного болю в правом подреберьє після «погрешности в диете» (а.с.21) Згідно витягу з картки хворого денного стаціонару позивач перебував на лікування з 14.01.2013 по 24.01.2013 гіпертонічної хвороби ІІ ст. (а.с.22) Згідно консультативному висновку від 06.07.2015 позивач має гіпертонічну хворобу, у зв`язку із чим йому рекомендовано «сниженное потребление жиров животного происхождения» (а.с.81) Згідно витягу із історії хвороби стаціонарного хворого №2537 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 22.06.2015 по 10.07.2015 із діагнозом цукровий діабет (а.с.82) Вищенаведені довідки за переконанням суду не можуть бути взяті до уваги при прийнятті рішення про зменшення і зміну в сторону зменшення розміру аліментів, оскільки вони не свідчать про погіршення або будь-яке ускладнення стану здоров`я позивача, яке має бути враховано на користь задоволення позовних вимог. Позивач періодично цікавиться своїм станом здоров`я і проходить певні обстеження і лікування. Наявні ж в матеріалах справи квитанції про купівлю ліків урівноважують також представлені відповідачем у справі квитанції на придбання ліків для сина і також не можуть свідчити про те, що матеріальний стан позивача у справі погіршився (а.с.17, 18, 97-104) В даному аспекті суд також погоджується із відповідачем, що за жодних обставин не можна враховувати необхідність придбання позивачем «псило-бальзаму» від укусів комах та крему «стоп демодекс», який як зазначала представник позивача в судовому засіданні вона купувала, щоб мазати своє обличчя і гарно виглядати (а.с.83) Надані відповідачем рецепти, квитанції та консультативний висновок ГУ «Інституту геронтології ім. Д.Ф. Чеботарева НАМН України» Центру Паркинсонізма навпаки засвідчують, що [PERSON] встановлений ще діагноз органічне враження головного мозку з депресивним синдромом, екстрамітральной недостатністю, рекомендовано постійне вживання препарату «Амантин» (а.с.105), що амо по собі може свідчити про погіршення стану його здоров`я. Київський міський психоневрологічний диспансер рекомендує постійне вживання [PERSON] препарату «Зипрекса» вартістю 543,00 грн. (а.с.102-103) Суд також при прийнятті рішення у справі вважає неспроможними доводи позивача щодо необхідності врахування боргових зобов`язань позивача за укладеним ним договором позики від 17 січня 2014 року (а.с.23), оскільки при прийнятті рішення суд не намагається зрівняти матеріальне становище сторін у справі, а керується інтересами непрацездатного сина сторін і його опікуна, яка самостійно нездатна нести витрати по утриманню останнього, кошти які пропонує позивач - 900,00 грн. не забезпечать потреб [PERSON] в тих умовах і в тому стані, в якому він опинився. А позивач, укладаючи такі договори, розуміє, що матеріально спроможне повернути позику, інакше б їх не укладав. Суд погоджується із висновками попередніх судів по спірним взаємовідносинам сторін в тій частині, що пред`явлений кожного разу шлюбний контракт та рішення про стягнення за ним аліментів на утримання дружини позивача є нічим іншим як намаганням уникнути обов`язку утримувати власну непрацездатну дитину та/або надавати їй той обсяг допомоги, який платник може надавати. Доводи ж позивача, викладені в позовній заяві, а також аналогічні твердження представника позивача щодо того, що відповідач неправомірно отримала довідку МСЕК на сина [PERSON], що насправді він має не ІІ групу інвалідності, що він «досить» здорова людина, щоб йти працювати, суд до уваги не бере, оскільки вони були предметом дослідження всіх інстанцій під час розгляду і подальшого перегляду справи про стягнення з позивача на користь відповідача у даній справі аліментів на утримання сина [PERSON] і суд вважає їх такими, що не підлягають оцінці взагалі. Щодо необхідності утримувати працездатну дружину ігноруючи обов`язки утримання непрацездатного сина - інваліда ІІ групи, то суд акцентує увагу позивача на неприпустимості в даному випадку порівняння і поставлення в залежність від обов`язку позивача утримувати непрацездатного сина. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд відхиляє доводи позивача щодо його скрутного матеріального становища, незадовільного стану здоров`я. Жодних належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності зменшення розміру аліментів до 900,00 грн. і їх зміни зі стягнення у частці від доходу на тверду грошову суму ані позивач, ані його представник суду не надали, і відтак суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, то вважає, що немає необхідності стростовувати твердження позивача щодо необхідності звернення рішення до виконання за минулий період, оскільки пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» прямо передбачено, що розмір аліментів, визначений за судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed