Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що вона є власницею будинку [ADDRESS]. В даному будинку, крім [PERSON] зареєстрована її донька [PERSON], яка фактично більше чотирнадцяти років не проживає за вказаною адресою. В 2002 році відповідач виїхала до Німеччини, де проживає до теперішнього часу. Через реєстрацію відповідача в будинку виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, що перешкоджає власниці в повному обсязі розпоряджатися своїм майном. У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, заявою від 06.05.2016 року на задоволенні позову наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що матір'ю [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с.10). [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.09.2015 року після померлого [INFO] року [PERSON], є власницею житлового будинку [ADDRESS] (а.с.4). В зазначеному будинку, як вбачається з домової книги та копії паспорту громадянина України серії [NUMBER], крім позивача, також зареєстрована [PERSON] (а.с.6-7, 11). При цьому, з довідки Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області №538 від 06.04.2016 року та акту обстеження Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 05.04.2016 року вбачається, що [PERSON] хоча зареєстрована в будинку [ADDRESS], але фактично чотирнадцять років в ньому не проживає (а.с.8-9). Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК Укаїни. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором. В статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний нею спосіб відповідно до вимог ст.405 ЦК України. У зв'язку з тим, що відповідач більше чотирнадцяти років без поважних причин не проживає в житловому будинку [ADDRESS], ніяких перешкод у користуванні жилою площею їй не чинилось, на підставі вимог ст. 405 ЦК України, суд вважає можливим визнати, що вона втратила право користування даним житловим приміщенням. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved