Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

В січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментівта просив суд постановити рішення, яким зобовязати Верхньодніпровський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, які стягуються з нього рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на місяць до повноліття дитини на суму 76\~111,86 грн.; зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] з твердої грошової суми у розмірі 1500 гривень на 500 гривень до повноліття дитини. В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень на місяць до повноліття дитини. У Верхньодніпровському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області йому надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, де сума заборгованості складає 76\~111,86 грн. Дана сума боргу є для нього непідємним тягарем, яку він не зможе сплатити, оскільки на даний час він офіційно не працює, підприємницькою діяльністю не займається та не отримує жодних прибутків. Він мешкає в селі та утримує невеличке господарство, яке складається з десятка курей та городу, де вирощує овочі. Крім того на його утриманні знаходиться його цивільна дружина [PERSON], [INFO], яка хворіє та у звязку з цим не працює. Крім аліментного боргу він має кредитний борг. Станом на 10.01.2018 року заборгованість за кредитним договором перед ПАТ КБ « ПриватБанк» складає 26475,74 грн. Його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти на дитину в визначеному судом розмірі, оскільки він не має джерела прибутку чи інших видів заробітку, а тому не має можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі в якому вони були встановлені судовим рішенням, тому він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявився. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу без його участі. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача надали суду відзив на позовну заяву в якому просили суд в задоволенні позову відмовити. Зазначили на те, що 07.02.2014 року відділом державної виконавчої служби Верхньодніпровського РУЮ Дніпропетровської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Незважаючи на встановлений судом обовязок матеріально підтримувати дитину, позивач почав ухилятися від сплати аліментів, у звязку з чим на цей час утворилася заборгованість в сумі 76\~111,86 грн. Позивач має матеріальну можливість надавати сину допомогу, оскільки їй достовірно відомо, що він неофіційно працює і навіть має кошти на придбання в сільській місцевості житла та старенького автомобіля, які умисно не оформив на своє імя, щоб не сплачувати аліментів. Вважає, що позовна заява є необґрунтованою та не доведена жодними доказами, які слугували б підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розмірів аліментів. Суд, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2013 року за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в сумі 1500 гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 01 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з довідкою Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] станом на 01.12.2017 року становить 76111,86 грн. Як зазначив в своїй позовній заяві позивач, сума боргу є для нього непідємним тягарем, яку він не зможе сплатити, оскільки офіційно не працює, підприємницькою діяльністю не займається та не отримує жодних прибутків, мешкає в селі та утримує невеличке господарство, яке складається з десятка курей та городу, де вирощує овочі. Крім того на його утриманні знаходиться його цивільна дружина, яка хворіє та у звязку з цим не працює. Крім аліментного боргу він має кредитний борг,тому просив звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. \~ \~ \~ \~За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] він звільнений 31.08.2010 року . Довідок щодо перебуванні на обліку в Центрі зайнятості та Державної податкової інспекції про доходи [PERSON] суду не надано, як і не надано доказів того, що він страждає якимись стійкими хронічними хворобами чи має інвалідність. \~ \~ \~ \~Суд не може прийняти до уваги, посилання позивача на невиплачену кредитну заборгованість перед ПАТ КБ « ПриватБанк» з 2013 року по 10.01.2018 року та те, що кошти він знімав на лікування, оскільки відповідно наданої позивачем довідки з банку вбачається, що кредитний договір був укладений 16.08.2013 року, а до травмпункту з переломом він звернувся 24.08.2013 року, тобто кошти отримані ним до перелому. У відповідності до положень статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не надано доказів підтвердження того, що позивач страждає на тяжкі хвороби або існують інші обставини, які мають істотне значення для звільнення від сплати аліментів, у задоволенні позовних вимог в цій частині позову суд не вбачає законних підстав. Щодо заявлених позовних вимог позивача в частині зменшення розміру аліментів. Як зазначив позивач, його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти на дитину в визначеному судом розмірі, оскільки він не має джерела прибутку чи інших видів заробітку, а тому не має можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі в якому вони були встановлені судовим рішенням, а тому просив зменшити розмір аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1500 гривень на 500 гривень до повноліття дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ Як вбачається із виписки із історії хвороби дитини [PERSON], 08 листопада 2010 року, дитина часто хворіє, має діагноз: «вроджений порок серця», дисплазія зєднувальної тканини та викривлення носової перегородки, що також підтверджується довідкою Комунального закладу «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» №24 від 10.04.2018 року. Позивачем не надано суду доказів того, що він страждає тяжкою хворобою чи має інвалідність, в нього відсутні на утриманні інші діти, чи інші особи, суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що в нього на утриманні перебуває цивільна дружина [PERSON], скільки позивачем не надано жодних документів на підтвердження того, що він оформляє опіку чи піклування над нею та відсутні будь-які докази того, що вона непрацездатна, а як вбачається із матеріалів справи матеріальне становище позивача як у 2013 році так і в 2018 році не змінилося, оскільки як вбачається із копії трудової книжки останній раз він був юридично працевлаштований ще у 2010 році, тобто, як станом на 2013 рік на дату ухвалення рішення судом про призначення аліментів так і станом на даний час він офіційно не працевлаштований. Також, як вбачається із паспорту позивача на час ухвалення рішення по справі про стягнення аліментів він проживав в сільській місцевості, де проживає і на сьогодні. Виходячи із вищевикладеного, оскільки позивач не надав суду жодного допустимого доказу про зменшення розміру аліментів, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються

Outcome: dismissed