Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання знаходиться на стаціонарному лікуванні з 07.11.2017 року, психічно хвора з 2015 року, багаторазово лікувалась у психіатричних стаціонарах з приводу параноїдної шизофренії. В клінічній картині галюцінаторно-маячна, афективна симптоматика, агресивні тенденції на адресу батьків. Остання госпіталізація з 10.08.2015 року по 29.09.2015 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, афективно-маячний синдром, поточний процес». Визнана інвалідом 2 групи. Психічний стан [PERSON] став погіршуватись з вересня 2017 року. За 2 дні до госпіталізації, без наявних причин, стала ридати, зачинившись у кімнаті голосно включала музику, проявляла агресію до близьких, кричала. 06.11.2017 року закрилася у помешканні, не впускала батька, кричала, що нікого не бажає бачити, погрожувала розправою, потім схватила ножа, вибігла на вулицю та накинулась на батька, билася, дряпалася, пізніше штовхнула матір. Була доставлена спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги № 104, госпіталізована у порядку примусової госпіталізації, як страждаюча на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих, за заявою батька. У відділенні була збудженою, неадекватною, стрибала на ліжку, вигукуючи фрази німецькою мовою, була конфліктна, агресивна до медичного персоналу. Згоди на госпіталізацію не дала. 08.11.2017 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, епізодичний з наростаючим дефектом перебіг, афективно-маячний синдром. За психічним станом становить небезпеку для себе та оточуючих. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримав і наполягав на примусовій госпіталізації останньої. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 08.11.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, епізодичний з наростаючим дефектом перебіг, афективно-маячний синдром. За психічним станом становить небезпеку для себе та оточуючих. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved