Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

В травні 2015 року позивачка звернулася до суду із даним позовом до відповідачів, пославшись на те, що квартира [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя була виділена її батькові, [PERSON] Відповідно до ордера в ній мешкали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Квартира була приватизована на трьох членів її родини без її участі в зв'язку з її виїздом в 1984 році в Російську Федерацію. Після смерті батьків, [PERSON] 02.09.2009 року та [PERSON] 20.10.2009 року вона звернулась до нотаріальної контори, однак не встигла оформити належним чином в зв'язку із виїздом в Російську Федерацію. 26.01.2015 року помер брат позивача - [PERSON], після смерті якого вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна. На початку квітня 2015 року дізналась, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.10.2010 року за [PERSON] було визнано право власності на квартиру, рішення було зареєстровано після смерті [PERSON] 25.03.2015 року. А 26.03.2015 року квартира була переоформлена на третю особу - [PERSON], правочин з боку [PERSON], який на момент його оформлення помер - вчиняла [PERSON] на підставі довіреності, виданої [PERSON] На підставі викладеного просила визнати недійсним договір купівлі продажувід 26.03.2015 року квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, визнати право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя після смерті [PERSON] та на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя після смерті [PERSON] Під час розгляду справи позивачка не підтримала позовних вимог щодо визнання права власності на частини квартири, просивши суд визнати недійсним тільки договір купівлі продажу спірної квартири. Позивач [PERSON] в судовому засіданні участь не приймала, надавши на адресу суду заяву, в якій просила слухання справи проводити за її відсутності, в присутності її представників, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Пояснив, що рішення суду стосовно визнання права власності за [PERSON] не ухвалювалось. На його думку існує злочинна змова. Документи про право власності в [PERSON] відсутні. Після смерті батьків позивач зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на нерухоме майно, яке було приватизовано її батьками за життя. Не відомо, чи звертався [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за життя. Після його смерті [PERSON] також зверталась із заявою про прийняття спадщини. Рішення суду, надане в нотаріальну контору є підробкою. [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не отримувала. Про продаж квартири [PERSON] дізналась в середині квітня 2015 року, їй повідомив її родич, який відвідав квартиру та дізнався що її продано. Просив суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Суду пояснила, що припускає можливість видачі [PERSON] довіреності на [PERSON], однак зазначає, що вона видана в січні 2015 року, а помер [PERSON] в березні 2015 року, тобто довіреність втратила свою силу. Просила суд позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що квартира була приватизована в 2005 році на батьків та брата позивача. В 2009 році померла мати позивача, через місяць помер батько. Була відкрита спадкова справа. [PERSON] на той час мешкала за межами м. Маріуполь та не мала змоги приїхати. Свідоцтво про право власності не було отримано, оскільки ніхто, включаючи [PERSON] В березні 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті [PERSON] звернулась до нотаріальної контори для відкриття спадкової справи, їй стало відомо, що квартира була продана на підставі довіреності, виданої [PERSON], договір купівлі продажу був укладений після його смерті. [PERSON] була цивільною дружиною [PERSON], яка потім продала квартиру третій особі, за цим фактом було відкрито кримінальне провадження. Право власності за [PERSON] було внесено до реєстру на підставі підробленого рішення суду. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні участь не приймала, надавши на адресу суду заяву, в якій просила слухання справи проводити за її відсутності, в присутності її представника, позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що 26.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяла уповноважена його довіреністю [PERSON], був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя. Правовстановлюючі документи були перевірені нотаріусом під час укладення договору. Сторонами було виконано умови договору. Право власності на 1/3 частку квартири в [PERSON] виникло на підставі свідоцтва про право власності, а на 2/3 після смерті спадкодавців на підставі рішення суду він мав повне право розпорядження належним йому майном. Позивачем порушено порядок прийняття спадщини, тому вона не може бути спадкоємцем. Вважає [PERSON] добросовісним набувачем майна та просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що він залучений до слухання справи в якості співвідповідача. Вважає, що придбав квартиру на законних підставах, уклавши договір купівлі продажу з [PERSON] Під час оформлення договору документи було перевірено нотаріусом. Він є добросовісним набувачем, тому просить суд у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, не зважаючи на заходи, прийняті судом для її повідомлення, тому справу розглянуто за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] народилась 07.11.1963 року в родині [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу 13.12.1991 року змінила прізвище на «Лисенко» (т. 1, а.с. 20-21) За життя спадкодавцям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя (т. 1, а. с. 12, 13) Спадкодавець [PERSON] померла 02.09.2009 року, спадкодавець [PERSON] помер 20.10.2009 року, спадкодавець [PERSON] помер 26.01.2015 року (т. 1, а. с. 15, 16, 17) Після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] спадкодавець [PERSON], який є рідним братом позивача, не звертався із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину не отримував (т. 1, а. с. 9, 10, 19) При зверненні до нотаріальної контори [PERSON] стало відомо, що 26.03.2015 року між [PERSON], від імені якого діяла відповідач [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя. З тексту договору встановлено, що квартира належить [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.10.2010 року №266/3995/1/10-ц, провадження №2/266/1198/10, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 25.03.2015 року (т. 1, а. с. 6-7, 8, 58, 82, 83) З відповіді приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що вона не мала можливості встановити чи був живим на момент укладення договору купівлі продажу [PERSON] (т. 1, а. с. 59, 61-а) 23.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, який було зареєстровано приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за №20882671 (т. 1, а. с. 66, 139) Листом голови Приморського районного суду м. Маріуполя від 07.05.2015 року №1.12/15 надано відповідь на запит представника позивача, з якої вбачається, що Приморським районним судом м. Маріуполя цивільна справа №266/3995/1/10-ц, провадження №2/266/1198/10 не реєструвалась, в архіві суду не знаходиться, статистична картка на справу з таким номером в системі автоматичного документообігу суду «Д-3» відсутня, вказана цивільна справа судом не розглядалась та рішення по ній не ухвалювалось (т. 1, а. с. 117) За фактом використання підробленого рішення Приморського районного суду м. Маріуполя №266/3995/1/10-ц, провадження №2/266/1198/10 в провадженні СВ Центрального ВП ГУНП в Донецькій області перебуває кримінальне провадження №12015050290000057за ч. 1 ст. 190 КК України (т. 1, а. с. 131, 132) Також вказані обставини було підтверджено під час допиту в судовому засіданні свідка [PERSON], яка підтвердила факт продажу квартири сторонній особі після смерті [PERSON] При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ч. 1\~ст. 237 Цивільного кодексу України\~представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 3\~ст. 244 Цивільного кодексу України\~довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Відповідно до п.6 ч. 1\~ст. 248 Цивільного кодексу України\~представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Як передбачено\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1\~ст. 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~ст. 203 цього кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 Цивільного кодексу України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ч.1, ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем по справі доведено той факт, що оспорюваний нею договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя після смерті [PERSON] та на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, укладений 26.03.2015 року між [PERSON], від імені якого діяла відповідач [PERSON] та [PERSON], після смерті [PERSON]Е, є недійсним, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольняє позов.

Outcome: approved