Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Державна установа «Черкаська виправна колонія (№62)» звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення зайво виплаченої заробітної плати, третя особа - Управління державної пенітенціарної служби України в Черкаській області Позов обґрунтовує тим, що в період з 29 червня 2016 року по 20 вересня 2016 року Державною фінансовою інспекцією в Черкаській області проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Черкаської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області (№ 62) за період з 1 січня 2014 року до 31 травня 2016 року результати якої відображені в акті ревізії № 08-15/12 від 22 вересня 2016 року У ході перевірки оплати праці зовнішніх сумісників встановлено, що відповідач працював в Черкаській виправній колонії (№62) згідно наказу про призначення № 2о/с від 5 січня 2010 року на посаді лікаря рентгенолога медичної частини на 0,5 ставки. Згідно отриманої відповіді від КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» ЧОР, відповідач за основним місцем роботи працював лікарем-рентгенологом на 1,5 ставки. В той же час, відповідачу здійснювалося нарахування та виплата заробітної плати за сумісництвом в Черкаській виправній колонії (№62) в обсязі 0,5 ставки посади лікаря-рентгенолога, що в сукупності перевищує половину місячної норми робочого часу, та порушує вимоги ст. 19 Закону України «Про оплату праці» та ч.2 Постанови Кабінету міністрів України від 3 квітня 1993 року № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій» Так, відповідно до п. 2 вищезазначеної Постанови тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Згідно з ч. 3 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, працівники які прийняті на роботу за сумісництвом повинні пред'явити роботодавцю лише паспорт та за необхідності диплом або інший документ про набуту освіту або професійну підготовку і не передбачено надання працівником роботодавцеві підтверджуючих документів про умови та режим праці з основного місця роботи, відповідальність за дотримання загальної тривалості місячної норми робочого часу за сумісництвом несе особисто найманий працівник. Таким чином, порушення відповідачем встановлених обмежень для робот сумісництвом, згідно акту ревізії призвело до незаконного нарахування та виплати заробітної плати відповідачу на загальну суму 54576 грн. 08 коп. та, як наслідок зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску на суму 18533 грн. 54 коп. Внаслідок допущеного порушення установі завдано матеріальної шкоди на загальну суму 73109 грн. 62 коп. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе без за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому майно. Також, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата та інші платежі, що прирівнюється до неї, крім випадків недобросовісності з боку набувача. В даному випадку недобросовісність відповідача полягає в тому, що ним особисто були порушені встановлені для працівників державних установ обмеження для роботи за сумісництвом, про які позивачу стало відомо лише під час проведеної ревізії. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Державної установи «Черкаська виправна колонія (№62)» 73109 грн. 62 коп. зайво виплаченої заробітної плати та 1378 грн. судового збору. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2016 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Управління державної пенітенціарної служби України в Черкаській області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю з підстав, викладених к позові. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що наказом «По особовому складу» № 2о/с від 5 січня 2010 року Черкаської виправної колонії №62, призначено [PERSON], новоприйнятого, на посаду лікаря-рентгенолога 0,5 ставки медичної частини Черкаської виправної колонії УДДУПВП у Черкаській області (№62) з посадовим окладом 496 грн., та підвищення за роботу в установі на 30 відсотків, з 1 січня 2010 року. З акту №08-15/12 від 22 вересня 2016 року ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Черкаської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області (№62) за період з 1 січня 2014 року до 31 травня 2016 року вбачається, що суцільною ревізією дотримання законодавства при здійсненні операцій з оплати праці за суміщення, сумісництво посад та за трудовими договорами встановлено, що в ЧВК № 62 за зовнішнім сумісництвом працює лікар - рентгенолог [PERSON] на 0,5 ставки. Відповідно до отриманої відповіді від КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» ЧОР встановлено, що протягом ревізійного періоду [PERSON], працював лікарем-рентгенологом за основним місцем роботи на 1,5 ставки, що підтверджено табелями обліку робочого часу. В той же час, [PERSON] здійснювалось нарахування та виплата заробітної плати за сумісництвом у ЧВК № 62 в обсязі 0,5 ставки посади лікаря-рентгенолога, що перевищує половину місячної норми робочого часу, чим порушено ст. 19 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108, абз. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 3 квітня 1993 року № 245. Крім того, згідно абз.2 п.2 постанови КМУ «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 3 квітня 1993 року №245 оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. Типовою формою первинної облікової документації про облік фактично відпрацьованого часу є табель обліку використання часу, ведення якого регламентується наказом Держкомстату від 5 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». Проте, на письмову вимогу Держфінінспекції в Черкаській області від 30 серпня 2016 до ревізії не надано табелі обліку використання робочого часу, які підтверджують факт виконання робіт працівником-сумісником [PERSON] Таким чином, нарахування і виплата заробітної плати зовнішньому суміснику [PERSON] у ЧВК №62 проводилася без підтверджуючих документів про фактичне відпрацювання робочого часу, чим порушено абз. 2 п. 2 постанови № 245, п. 1 ст. 9 Закону № 996. Відповідне порушення призвело до незаконного нарахування та виплати заробітної плати зовнішньому суміснику на загальну суму 54576 грн. 08 коп.( в тому числі у 2014 році - 18754 грн. 58 коп., у 2015 році - 26887 грн. 38 коп., у січні - травні 2016 року - 8934 грн. 12 коп.), та, як наслідок, зайвого нарахування та перерахування єдиного соціального внеску на суму 18533 грн. 54 коп. (в тому числі у 2014 році - 6807 грн. 91 коп., у 2015 році - 9760 грн. 12 коп., у січні-травні 2016 року - 1965 грн. 51 коп. Внаслідок допущеного порушення установі завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 73109 грн.62 коп. Порушення допущено головним бухгалтером ЧВК № 62 [PERSON] та лікарем-рентгенологом [PERSON], який не повідомив про умови праці за основним місцем роботи. Так, відповідно до ст. 19 Закону України «Про оплату праці» працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств визначаються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 від 28 червня 1993 року передбачено, що сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Пунктом 2 постанови КМУ № 245 від 3 квітня 1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій» установлено, що тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. Оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч.2 цієї статті, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З приписів ч.2 ст.1214 ЦК України, глави 13 ЦК України, зокрема ст.с.179, 181, 190, 192 ЦК України, випливає, що норми ст.1212 ЦК України повною мірою стосуються і випадків безпідставного набуття або збереження грошей. У відповідності до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню, зокрема, безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і добросовісності з боку набувача. Як на недобросовісність [PERSON], позивач посилається на те, що останній не повідомив відповідача про умови праці за основним місцем роботи. Разом з тим, відповідно до п. 3 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 від 28 червня 1993 року, працівник, який приймається на роботу за сумісництвом на інше підприємство, в установу, організацію повинен пред'явити власнику або уповноваженому ним органу паспорт. При прийнятті на роботу, що потребує спеціальних знань, власник або уповноважений ним орган має право вимагати від працівника пред'явлення диплома або іншого документа про набуту освіту або професійну підготовку. Отже, діючим законодавством не передбачений обов'язок позивача при прийомі на роботу повідомляти відповідача про умови праці за основним місцем роботи. Згідно п. 12 даного Положення, відповідальність за порушення порядку прийняття на роботу за сумісництвом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.93 N 245 ( 245-93-п ) та цього Положення покладається на власника або уповноважений ним орган державного підприємства, установи, організації, що приймає працівника на роботу за сумісництвом. Крім цього, пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що згідно зі ст. 102-1 КЗпП працівники, які працюють за сумісництвом (виконують крім основної у вільний від неї час і іншу роботу на умовах трудового договору в того самого чи іншого роботодавця), одержують заробітну плату за фактично виконану роботу без обмеження її певним розміром. Сумісники мають право на оплату фактично виконаної роботи й тоді, коли було порушено встановлені для певної категорії працівників обмеження для роботи за сумісництвом. Такі порушення за певних умов можуть бути підставою для припинення трудового договору за сумісництвом. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах не встановлено зловживань зі сторони відповідача [PERSON], а тому відсутні підстави для стягнення з нього надміру виплаченої заробітної плати. Нарахування та виплата заробітної плати лікарю-рентгенологу [PERSON] проводилась згідно наказу начальника установи про прийняття його на роботу на 0,5 ставки за сумісництвом, згідно графіків роботи за фактично відпрацьований час, які складались начальником МСЧ та затверджувались начальником установи. На підставі наведеного, Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 від 28 червня 1993 року ст. 19 Закону України « Про оплату праці», ст.ст. 1212, 1215 ЦК України,

Outcome: dismissed