Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

В травні 2015 року до суду через представника за довіреністю [PERSON] звернулась [PERSON] з позовом до ПП «ЗІС» с. Війтівка Бершадського району про визнання договору оренди землі недійсним. Вказала, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року їй стало відомо, що існує договір оренди землі від 19 квітня 2006 року та зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року, укладені нібито між нею та ПП «ЗІС», відповідно яких відповідач має право користування її земельною ділянкою, площею 2,5825 га, строком на 15 років, до 2025 року. Враховуючи, що даний договір та зміни вона не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, просить визнати даний договір та зміни до договору оренди недійсними та повернути земельну ділянку. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. В червні 2015 року позивач подав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить визнати недійсним договір оренди землі від 19 квітня 2006 року між [PERSON] та ПП «ЗІС», зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року, оскільки договір оренди та зміни до нього вона не підписувала і нікого не уповноважувала на це. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, пояснила, що вона ні сам договір оренди, ні зміни до договору не підписувала і нікого не уповноважувала це зробити. Оскільки, відповідач користувався її земельною ділянкою, то плату за землю вона отримувала. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач [PERSON], не підписувала ні сам договір оренди, ні зміни до договору і нікого не уповноважувала це зробити. Позивач здавала землю для обробітку без договору оренди та отримувала плату за використання земельної ділянки. Про існування договору та змін до нього дізналась у 2015 року під час ознайомлення з позовною заявою до окружного адміністративного суду. Представник відповідача Притула В.Л., який діє на підставі довіреності від 05 травня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що позивачеві [PERSON] було відомо про договір оренди та про внесені до нього зміни з часу їх підписання, з 2006 року [PERSON] щороку отримує орендну плату, яка з 2010 року після внесення змін, збільшилась. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання договору оренди та змін до нього пройшло більше трьох років. Представник відповідача Іванов В.М., який діє на підставі довіреності від 16 грудня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. В 2006 році підприємство укладало договори оренди землі з жителями с. Петрашівка, люди приходили з документами. Випадків, щоб замість власників землі договір підписував хтось з його родичів, вона не пам'ятає. В 2010 році, коли укладались зміни до договорів оренди, людям видавали цукор та пояснювали, що змінюється орендна плата та строк договору. Вона пам'ятає, що зміни до договору оренди в травні 2010 року замість [PERSON] підписав її чоловік [PERSON], однак у нього не було письмового доручення. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС». Договора оренди з жителями с. Петрашівка укладались в приміщенні сільського будинку культури, люди приходили з своїми документами. За 2006 рік не пам'ятає обставин підписання договору оренди позивачем [PERSON] В 2010 році на території гаража підписували угоди про зміни до договорів оренди, видавали цукор при цьому. Чоловік [PERSON] сам підписував зміни та отримав цукор. Вона особисто зважувала цукор, шукала прізвища у списку і записувала хто скільки отримав цукру. Вона бланки угод про зміни до договорів оренди не видавала людям для підпису. Бачила як [PERSON] підписував угоду. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. [PERSON] завжди особисто отримувала орендну плату, сама за себе підписувала у відомостях. В 2010 році збільшувався розмір орендної плати і збільшувався строк дії договору. Людям видавали цукор і одночасно підписували угоди про зміни. Чоловік [PERSON], спочатку підписав зміни до договору, а потім отримав цукор. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснив суду, що він не пам'ятає чи підписував зміни до договору оренди землі в 2010 році. В 2010 році він цукор отримував. Він ставив свій підпис тільки у відомостях про отримання орендної плати за себе. За свою дружину [PERSON], він нічого не підписував. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії [NUMBER](а.с. 21). Між позивачем та ПП «ЗІС» с. Війтівка Бершадського району 19 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с.8-9). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685000442. 07 травня 2010 року до вказаного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 041005900332 (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч. 2 ст. 207 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У відповідності до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 12397/12398/15-32 від 19 серпня 2015 року підписи від імені [PERSON] у розділі «Реквізити та підписи сторін» у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі № 415 від 19 квітня 2006 року, зареєстрованому 09 серпня 2006 року за № 040685000442, який було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС» та у графі «Орендодавець» у змінах(доповненнях) від 07 травня 2010 року до договору оренди землі № 415, зареєстрованих в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 041005900332, які було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС» - виконано не [PERSON], зокрема, навмисно зміненим почерком, а іншою особою з наслідуванням її підпису. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача [PERSON] на встановлення її цивільних прав та обов'язків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у його власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди та змінах до договору оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписував договір оренди від 19 квітня 2006 року та зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, ні договір оренди землі між сторонами, ні зміни до договору позивачем не підписувались, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач [PERSON] дізналась про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди та внесених змін до нього, лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких був і договір [PERSON], що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, і відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору та з моменту укладення змін до договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, так як це суперечить нормам ст. 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто про укладення договору від її імені. Позивач звернувся до суду в травні 2015 року в межах строку позовної давності. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були заявлені відповідачем, під час допиту в суді дали суперечливі покази, не підтвердили, що позивач [PERSON], особисто підписувала договір оренди в квітні 2006 року чи зміни до договору в травні 2010 року. Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 3141 грн. 60 коп. та сплату судового збору в сумі 730 грн. 80 коп., які документально підтверджені, а всього 3872 грн. 40 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved