Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що протягом періодів з 11.08.1999 року по 01.06.2012 року та з 04.06.2013 року по 30.10.2018 року працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» внаслідок чого захворів на професійне захворювання, яке встановлено 03 березня 2020 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 463 промислової медицини. Висновком МСЕК від 04.06.2020 року позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням третю групу інвалідності з наступним переоглядом. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивача кожного дня турбує задишка при фізичному навантаженні та ходьбі, сухий приступоподібний кашель, біль та важкість в грудній клітці, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах та голові, загальну слабкість, швидку втому, підвищений артеріальний тиск, головний біль. Зазначив, що його лікарською комісією було визнано непридатним до роботи за своєю спеціальністю, тобто в працездатному віці він вже не міг виконувати свої професійні обов`язки, внаслідок чого порушено його звичайний спосіб життя. Вказує на те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни, які сталися є незворотними. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 204 033 гривень 60 копійок, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що не вбачають підстав заподіяння саме відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» моральної шкоди позивачу у зв`язку з тим , що [PERSON] працював 9 років 7 місяців на інших підприємствах в шкідливих умовах праці, а отже покладення обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди на відповідача без наявної вини суперечить нормам чинного законодавства України. Крім того, позивач звільнився з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я. Вказують, що при укладанні трудового договору з ПАТ «Кривбасзалізрудком» позивач був повідомлений та ознайомлений під підпис про умови праці, про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на стан здоров`я, його право на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах, однак позивач з власної ініціативи з метою отримання більшої заробітної плати виконував роботу на підприємстві відповідача. Вказують, що розрахунок позивача щодо розміру відшкодування моральної шкоди на підставі методики розробленої професором [PERSON] , не може бути використаний позивачем, оскільки [PERSON] не володіє спеціальними пізнаннями в цій області знань. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] з 11.08.1999 року по 01.06.2012 та з 04.06.2013 року по 30.10.2018 року працював на різних посадах ПАТ «Кривбасзалізрудком». 30 .10.2018 року звільнений з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КзПП України, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 28-36). У медичному висновку ДУ «УКРАЇНСЬКОГО НАУКОВО-ДОСЛІДНОГО ІНСТИТУТУ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» протокол № 463 від 03.03.2020 року визначено, що підставою для встановлення характеру професійного захворювання стала праця 18 років 02 місяців у шкідливих умовах з 11.08.1999 року по 01.06.2012 та з 04.06.2013 року по 30.10.2018 року, а саме на посаді підривника шахти «Тернівська» (шахта Леніна) «Кривбасзалізрудком» (а.с.12-13). Пунктом 7 інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), складеною ГУ ДЕРЖПРАЦІ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОБЛАСТІ від 16.10.2019 року за № 906/4.6-11 відображено професійний маршрут та трудова діяльність позивача, а саме [PERSON] працював з 27.05.1985 року по 05.07.1985 року - слюсарем механозбірником робіт на Прикладному заводі «Електрон»; з 04.08.1988 по 08.08.1990 року слюсар-складальник на Прикладному заводі «Електрон»; з 10.08.1990 по 26.01.1998 року слюсарем з ремонту устаткування, підземний підривник, кріпильник, підземний гірник очисного вибою шахта «Першотравнева» об`єднання «Кривбасруда»; з 26.01.1998 року по 09.03.1998 року - підривник, шахта « Ювілейна» АТ «Суха Балка»; з 13.04.1998 року по 28.07.1999 року - електрослюсар черговий та з ремонту устаткування РЗФ№ 2 ВАТ «Північний ГЗК»; з 11.08.1999 року по 01.06.2012 року - підривник, шахта імені Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком»; з 21.06.2012 року по 16.03.2013 року - підривник ТОВ «Агат»; з 04.06.2013 року по 30.10.2018 року - підривник шахта «Тернівська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 14-16). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.04.2020 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом 18 років 02 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: маса підіймання вантажу та переміщення в ручну 40 кг при гранично допустимій до 30 кг.; пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично допустиму в 1.6 разів та складає 3.2 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3 згідно вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Загально санітарно- гігієнічних вимог до повітря робочої зони», періодичне перебування у незручній робочій позі згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затверджених Наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року, еквівалентний рівень шуму перевищує на 9 дБА, при фактичному 89 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 Санітарні норми виробничого шуму , ультразвуку і інфразвуку» (а.с. 17-21). Відповідно до висновку МСЕК від 04.06.2020 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.05.2021 року (а.с.24). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені\~ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України\~встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~ Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працював 18 років 02 місяців в шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», що спричинило виникнення в нього професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 %, встановленням позивачу третьої групи інвалідності, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у\~сумі 75\~000\~грн.,\~що буде\~відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141\~ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial