Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

В судовому засіданні під час розгляду вищенаведеної цивільної справи, представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із заявою про відвід головуючому судді О.В. Дибі посилаючись на те, що суд під час розгляду справи діє упереджено, про що свідчить відмова в задоволенні заяв позивача про забезпечення позову, ухвалення 04.12.2014 року заочного рішення про часткове задоволення позовних вимог, не застосування до спірних правовідносин положень ст. 1048 ЦК України та не взяття головуючим до уваги Постанови ВСУ від 02.07.2014 року. Крім цього вказував на те, що суддею Дибою О.В. під час розгляду заяви відповідача про скасування заочного рішення, не було вмотивовано ухвалу про її задоволення, що на думку представника позивача викликає сумніви в об'єктивності розгляду справи та встановленні по ній істини. На підставі викладеного у нього є сумнів щодо неупередженого та об'єктивного розгляду справи в цьому складі суду, тому головуючий суддя О.В. Диба підлягає відводу. Позивач в судовому засіданні підтримав подану заяву про відвід головуючого Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви про відвід головуючого посилаючись на те, що в діях суду не вбачається жодних порушень норм чинного законодавства, а процесуальні питання не можуть бути підставою для відводу головуючого, тому відсутні обставини, що передбачені ст. 20 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про відвід головуючого. Вислухавши думку учасників, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу якщо є інші обставини які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді. В своїй заяві представник позивача [PERSON] вказує на те, що суд під час розгляду справи суд діє упереджено про що свідчить відмова в задоволенні заяв позивача про забезпечення позову, ухвалення 04.12.2014 року заочного рішення про часткове задоволення позовних вимог, не застосування до спірних правовідносин положень ст. 1048 ЦК України та не взяття головуючим до уваги Постанови ВСУ від 02.07.2014 року. Крім цього вказував на те, що суддею Дибою О.В. під час розгляду заяви відповідача про скасування заочного рішення не було вмотивовано ухвалу про її задоволення, що на думку представника позивача є неправомірним та свідчить про необ'єктивність та упередженість судді Диби О.В. під час розгляду цивільної справи. З такими висновками представника позивача суд погодитися не може. З матеріалів справи вбачається, що позивач двічі звертався до Оболонського районного суду м. Києва із заявами про забезпечення позову, яким суд дав правову оцінку про що постановив відповідні процесуальні документи від 04.09.2014 року та від 03.11.2014 року. Ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 04.09.2014 року, якою позивачу було відмовлено в задоволенні його заяви про забезпечення позову ніким не оскаржувалася та набрала законної сили. Апеляційний суд м. Києва скасовуючи ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року не погодився з мотивами відмови суду в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, що й стало причиною скасування такої ухвали. Скасування апеляційним судом процесуального документу, не може свідчити про упередженість головуючого судді, а свідчить лише про використання сторонами своїх прав. Крім цього суд звертає увагу на те, що ухвали за результатами розгляду заяв позивача про забезпечення позову були розглянуті судом у встановлені законом строки, виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що ухвала про відкриття провадження була постановлена судом з дотримання визначеного законом строку 04.09.2014 року, тобто після отримання відомостей про місце реєстрації відповідача. В день відкриття провадження й була розглянута заява позивача про забезпечення позову, що відповідає приписам ст. 153 ЦПК України. Суд звертає увагу на те, що з другою заявою про забезпечення позову позивач звернувся 31.10.2014 року. 31.10.2014 року було п'ятниця, а сама заява про забезпечення позову була розглянута судом негайно, після її передачі з канцелярії суду в понеділок - 03.11.2014 року, що свідчить про безпідставність тверджень представника позивача [PERSON] Ухвалюючи заочне рішення від 04.12.2014 року, суд діяв в межах своєї компетенції з урахуванням приписів ст. 11 ЦПК України та розглядав спір виходячи із встановлених судом характеру спірних правовідносин, на застосування яких наполягала сторона позивача. Непогодження позивача із встановленими судом обставинами та порядку застосування до них норм діючого законодавства, не свідчить про упередженість дій головуючого під час розгляду справи. Посилання представника позивача на не застосування судом Постанови ВСУ від 02.07.2014 року до спірних правовідносин є хибним, оскільки Верховний Суд України ухвалюючи вказану постанову виходив із характеру встановлених ним спірних правовідносин та застосовуючи приписи ст. 1048 ЦК України врахував, що спір між сторонами виник із договору позики, який в даному процесі відсутній та не є предметом розгляду, оскільки спірні правовідносини виникли з інших підстав. Інші обставини, про які в своїй заяві вказував представник позивача [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час розгляду заяви про відвід головуючого, тому не можуть слугувати підставами для відводу. Отже, суд вважає заяву представника відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Диби О.В. такою, що направлена на свідоме зловживання своїми процесуальними правами, розцінює це як спосіб затягування розгляду справи та тиск на суд, що не допускається, а відомості, на які він посилається, не знайшли свого підтвердження. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відводу судді О.В. Диби передбачених ст. 20 ЦПК України оскільки виконання судом процесуальних дій, не можуть бути підставою для його відводу, а суд діє об'єктивно та неупереджено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed