Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. З урахуванням уточнених позовних вимог зазначила, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2014 року було задоволено її цивільний позов у кримінальному провадженні про застосування відносно [PERSON] примусових заходів медичного характеру - стягнуто з законного представника неповнолітнього [PERSON] [PERSON] 33889,83 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди. 20 березня 2014 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області були видані виконавчі листи про стягнення з законного представника [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, які 4 квітня 2014 року здані нею на виконання до відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області. За період з 4 квітня 2014 року по 2 квітня 2015 року ухвала суду апеляційної інстанції про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної та моральної шкоди виконано не було. 2 квітня 2015 року [PERSON] досяг повноліття, а 25 червня 2016 року відділ державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області здійснив заміну сторони у виконавчому провадженні - законного представника неповнолітнього [PERSON] на [PERSON] З 25 червня 2015 року і по цей час обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, [PERSON] не виконав. Починаючи з 28 лютого 2014 року і по цей час присуджена сума компенсації за заподіяну матеріальну та моральну шкоду значно знецінилась внаслідок зниження протягом 2014-2016 років купівельної спроможності, девальвації гривні та значного рівня інфляції. Станом на дату звернення до суду заборгованість по виконавчим листам, виданим Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 20 березня 2014 року складає: матеріальна шкода - 20738,16 грн., моральна шкода - 93992,06 грн. Посилаючись на ст.625 ЦПК України, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати за весь період прострочення в сумі 99032,10 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 7977,68 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Позивачка зазначила, що суд повинен врахувати сталу судову практику, яка склалася у подібних справах, зокрема, постанову судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.10.2014р. у цивільній справі № 6-113цс14 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення суду за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року, якою було встановлено, що відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням, до якого можливо застосування ст.625 ЦК України, а саме можливість стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми. На підставі наведеного просила стягнути саме інфляційні витрати за весь час прострочення сплати боргу в сумі 7977,68 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 99032,10 грн., і не ставить питання про повторне стягнення сум відшкодування шкоди, заподіяно злочином. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і суду пояснив, що стягнута з відповідача шкода, завдана злочином, є відповідальністю і була стягнута у порядку кримінального правопорушення. Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на ст.625 ЦК України. Разом з тим, за його думкою, дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з заподіянням шкоди і правовідносини, які регулюються спеціальним законодавством. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. В постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року по справі № 6-352цс16 зазначено, що ст.625 ЦК України передбачає нарахування процентів та індексу інфляції на суму боргу за весь час прострочення з моменту вимоги кредитора про повернення. Грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Зобов'язання, що виникли між сторонами у справі, не є грошовими, а деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. На підставі наведеного просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] пояснила, що в провадженні Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області га примусовому виконання перебували виконавчі листи № 1-кп/235/318/13 від 20.03.2014р. про стягнення з законного представника неповнолітньої особи [PERSON] на користь законного представника неповнолітньої особи [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 33889,83 грн. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн. до досягнення повноліття [PERSON] 7 квітня 2014 року державним виконавцем були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам. У наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення боржником не надано документів, що підтверджують добровільне виконання судового рішення, у зв'язку з чим державним виконавцем з метою виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, були направлені запити до обліково-реєстраційних установ щодо виявлення майна, належного боржникові, та джерел отримання доходів, за наслідками яких було встановлено, що [PERSON] працює в КМУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» та перебуває на обліку як отримувач пенсії в УПФУ у м. Красноармійськ ута Красноармійському районі. Майна, на яке можливо б було звернути стягнення, за місцем мешкання [PERSON] виявлено не було. Ухвалою Красноармійського міськрайнного суду Донецької області від 25 червня 2015 року за поданням державного виконавця було замінено сторону виконавчого провадження - боржника [PERSON] на боржника [PERSON] З метою виявлення майна боржника [PERSON], на яке можливо звернути стягнення, були направлені запити до обліково-реєстраційних установ щодо виявлення майна, належного боржникові, та джерел отримання доходів, за наслідками яких боржника джерел отримання доходів та майна, на яке можливо б було звернути стягнення, у боржника виявлено не було. 8 серпня 2015 року державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 10 серпня 2015 року боржником була подана заява до ВДВС про те, що він навчається в Авдіївському ПТУ та направлення виконавчих документів за місцем його навчання, оскільки інший дохід та майно у нього відсутній. 4 вересня 2015 року боржник надав довідку з місця навчання в професійно-технічному закладі. 10 жовтня 2015 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання боржника для перевірки його майнового стану, за наслідками якого не було виявлено майна, на яке можливо б було звернути стягнення. 15 жовтня 2015 року на підставі п.10 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» зведене виконавче провадження було закінчено та виконавчі листи направлено за належністю до відділу державної виконавчої служби Авдіївського міського управління юстиції. 29 квітня 2015 року до ВДВС надійшла заява [PERSON] про надання довідки про розмір щомісячних перерахувань на її користь з боржників станом на 15.10.2015р. 5 травня 2015 року державним виконавцем в порядку ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» за місцем отримання доходів боржниці [PERSON] були направлені вимоги про надання звітів про відрахування, на підставі яких ВДВС [PERSON] Була надана довідка про розмір заборгованості за виконавчими листами. По виконавчому листу № 1-кп/235/318/13 від 20.03.2014р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди заборгованість становить 25835,82 грн., а по виконавчому листу № 1-кп/235/318/13 від 20.03.2014р. про з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди заборгованість становить 94292,06 грн. Загальна сума, яка була стягнута з боржника [PERSON] станом на 15.10.2016р. складає 13761,95 грн. 5 серпня 2015 року до Покровського міськрайонного ВДВС з Авдіївського міського ВДВС надійшли виконавчі листи, видані Красноармійським міськрайонним судом про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] 33889,83 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із закінченням навчання в Авдіївському ПТУ. Станом на 5 серпня 2015 року заборгованість по виконавчому листу про стягнення матеріальної шкоди складала 22809,86 грн., моральної шкоди 91266,09 грн. 5 серпня 2016 року головним державним виконавцем ВДС винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, копії яких направлені сторона виконавчого провадження. З метою виявлення майна боржника [PERSON], на яке можливо звернути стягнення, були направлені запити до обліково-реєстраційних установ щодо виявлення майна, належного боржникові, та джерел отримання доходів, за наслідками яких було встановлено, що боржник перебуває на обліку як отримував пенсії в Красноармійському ОУПФУ, куди 12 серпня 2016 року була спрямована постанова про звернення стягнення на доходи боржника, винесена державним виконавцем. З метою перевірки майнового стану боржника державним виконавцем був здійснений вихід на ділянку, однак перевірити майновий стан не уявилось можливим, оскільки двері оселі ніхто не відчинив, державним виконавцем залишений виклик. 11 жовтня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника в розмірі 50% згідно ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», яка спрямована для виконання до Філії «Центру з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Укрзалізниця». Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши показання свідка, дослідивши письмові докази та оглянувши матеріали виконавчих проваджень, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2013 року до неповнолітнього [PERSON], [INFO], були застосовані примусові заходи медичного характеру - передача під нагляд опікуна - баби [PERSON]. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 28 лютого 2014 року ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2013 року в частині цивільного позову було скасовано та постановлено нову ухвалу, якою з законного представника неповнолітнього [PERSON] на користь законного представника неповнолітньої потерпілої [PERSON] була стягнута матеріальна шкода у розмірі 33889,83 грн., та моральна шкода у розмірі 100000 грн. до досягнення повноліття [PERSON] 20 березня 2014 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області були видані виконавчі листи у справі № 1-кп/235/318/13 про стягнення із законного представника неповнолітнього [PERSON] на користь законного представника неповнолітньої [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 33889,83 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. до досягнення повноліття [PERSON] Постановами головного державного виконавця ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 7 квітня 2014 року були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 1-кп/235/318/13, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 20.03.2014р. про стягнення матеріальної шкоди в сумі 33889,83 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн. Постановами ст.державного виконавця ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 25 червня 2015 року було замінено сторону виконавчого провадження - боржника [PERSON] на боржника [PERSON] на підставі ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2015р. Постановами державного виконавця ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 15 жовтня 2015 року виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 1-кп/235/318/13, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 20.03.2014р. про стягнення матеріальної шкоди в сумі 33889,83 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн. були закінчені на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавчі провадження» у зв'язку з тим, що боржник [PERSON] навчається в Авдіївському ПТУ, що територіально підпорядковується відділу Авдіївського МУЮ. Постановами головного державного виконавця ВДВС Авдіївського міського управління юстиції від 4 листопада 2015 року були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 1-кп/235/318/13, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 20.03.2014р. про стягнення матеріальної шкоди в сумі 33889,83 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн., а постановами головного державного виконавця ВДВС Авдіївського міського управління юстиції від 10 листопада 2015 року було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постановами заступника начальника Авдіївського міського ВДВС від 28 липня 2016 року були закінчені виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 1-кп/235/318/13, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 20.03.2014р. про стягнення матеріальної шкоди в сумі 33889,83 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн. у зв'язку із закінченням [PERSON] повного курсу навчання в Авдіївському ПТУ. Постановами головного державного виконавця Красноармійського міськрайонного ВДВС від 5 серпня 2016 року були відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 1-кп/235/318/13, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 20.03.2014р. про стягнення матеріальної шкоди в сумі 30863,87 грн. та моральної шкоди в сумі 96974,03 грн. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно вимог Закону України від 04.07.2013р. № 406-Уп «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» найменуванням третьої особи є Покровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Станом на дату звернення позивачки з позовом сума заборгованості за виконавчими листами про стягнення з боржника [PERSON] матеріальної шкоди складає 20738,16 грн., моральної шкоди 93992,06 грн. Свідок [PERSON] показала, що з 16 лютого 2015 року в її провадженні як державного виконавця перебували виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 1-кп/235/318/13, виданих Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 20.03.2014р. про стягнення спочатку з [PERSON], а потім й зі [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 33889,83 грн. та моральної шкоди в сумі 100000 грн. Нею вживались заходи, направлені на виконання судового рішення, а саме звернення до суду з питань заборони боржнику виїзду за межі України, визнання договору дарування квартири недійним, видачу дублікату виконавчого листа. Вона готувала довідку № 2053/04-31 від 27.05.2015р. про суми утриманих грошових коштів з доходів боржників на користь стягувачки та залишок боргу по цим виконавчим листам, яка містить достовірні відомості. Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст.625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своєї діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 13 січня 2016 року у справі 6-3019цс15, на яку опирався суд при ухваленні судового рішення у справі, суд не вправі змінювати розмір завданої шкоди, яку вже стягнуто судом, в тому числі шляхом застосування ст.625 ЦК України. Також, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013р. № 10-74/0/4-13 «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України» судам головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної республіки Крим дані такі роз'яснення щодо застосування судами ст.625 ЦК України. Крім того, Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, що міститься в Узагальненні, підготовленому суддею Верховного Суду України Сеніним Ю.Л., науковим консультантом відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики Мельник З.П, к.ю.н. та науковим консультантом відділу вивчення судової практики управління вивчення та аналізу судової практики Коноваловою Н.О., к.ю.н. свідчить про те, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13). Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Слід зазначити, що суду відома правова позиція № 113цс14 Верховного Суду України, висловлена ним у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року, згідно якої відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди є грошовим зобов'язанням і згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом з тим, суд згідно положень абз.2 ч.1 ст.360-7 ЦПК України суд вважає за можливе відступити від даної правової позиції Верховного Суду України і застосувати правову позицію, викладену Верховним Судом Україниу постанові від 13 січня 2016 року у справі 6-3019цс15, яка узгоджується з нормами матеріального права, обставинами, встановленими у даній справі, і відображає сталу судову практику з цього питання. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних від суми матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення заявлені нею безпідставно, а тому не підлягають судовому захисту, у зв'язку в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.625 ЦК України,

Outcome: dismissed