Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

В травні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що згідно кредитного договору б/н від 21.06.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору, позичальник зобов'язалася здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. [PERSON] була ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та тарифами банку, про що свідчить підписана нею заява, однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 09.05.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 30830,37 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Відповідач, повідомлена про дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з її підписом, в судове засідання не з'явилася. Про причини неявки суд не повідомила, письмової заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. При цьому, в письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи, зазначено, що [PERSON] не отримувала кредитної картки та не користувався кредитними коштами з цієї картки, вказано про неправомірність стягнення заборгованості з врахуванням подвійної цивільної відповідальності у вигляді стягнення штрафу та пені та про необхідність застосування строків позовної давності. Суд, заслухавши доводи представника позивача, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що відповідач по справі змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області 21.11.2015 року, згідно якого [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. 21.06.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладення угоди підтверджується Анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, підписаною сторонами. В судовому засіданні відповідачем та її представником було вказано, що підпис, який міститься на Анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, не належить відповідачу. Але після роз'яснення судом права на вчинення процесуальних дій відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), сторонами у справі не було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. А тому твердження відповідача та її представника про неналежність підпису у вказаному документі саме відповідачу не підтверджується належними та допустимими доказами. Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Крім того, підписавши Анкету-заяву клієнта 21.06.2013 року, [PERSON] приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, які викладені на інтернет сайті банку, вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в разі невиконання боржником своїх боргових зобов'язань. Також договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. В разі незгоди позичальника зі зміною Тарифів позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити заборгованість перед банком, що виникла. На виконання умов кредитного договору позивачу була видана кредитна картка. В матеріалах справи наявна роздруківка з єдиної клієнтської бази систем ПАТ КБ «Приватбанк», на якій міститься фотографія [PERSON] з кредитною карткою. Відповідач по справі в судовому засіданні підтвердила, що на вказаній фотографії зображена саме вона. Також, відповідно до довідки, наданої представником позивача, вбачається, що 20.02.2014 року відповідач отримала кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» [NUMBER]. Факт використання даної картки підтверджується випискою руху коштів по рахунку за період з 20.02.2014 року по 30.06.2017 року, за якою відповідач 23.02.2014 року, 02.06.2014 року, 09.06.2014 року, 14.06.2014 року неодноразово знімала готівкові кошти на загальну суму 1720 грн. в м. Бердичеві, де на той період, як підтверджено особисто відповідачем в судовому засіданні 22.09.2017 року, остання навчалася в Бердичівському медичному коледжі. В зв'язку із вказаним, доводи відповідача про те, що вона не отримувала вказану кредитну карту та не використовувала її для зняття готівкових коштів, не знайшли свого підтвердження під час слухання справи. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Відповідно до положень ст.ст.525, 526, 546, 549, 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов'язок Клієнта погашати заборгованість по Кредиту, процентах за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Кредитні кошти [PERSON] позивачем були надані, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором станом на 09.05.2017 року, який доданий до матеріалів справи. Разом з тим, після отримання в 2014 році даної кредитної картки [PERSON] свої обов'язки за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 09.05.2017 року виникла заборгованість відповідача перед банком в сумі 30830 грн. 37 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 1843,49 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 23621,11 грн., 3421,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Крім того, банк нарахував штраф у сумі 1944,30 грн. (фіксована частина - 500,00 грн., процентна складова 1444,30 грн.). Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 21.06.2013 року, наданим суду позивачем. Вказаний розрахунок відповідачем та її представником не спростований. Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог укладеного договору відповідач не виконала взяті на себе договірні зобов'язання. В той же час, при вирішенні позовних вимог банківської установи про стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу, суд приймає до уваги наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг та витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачено застосування пені та штрафу як видів цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15), прийнятій за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, слід прийти до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді окремо пені та штрафу підлягають задоволенню частково, а саме необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пеню. В стягненні штрафу в розмірі 1944,30 грн. слід відмовити. Разом із тим, щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Як передбачено ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В силу ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У такому випадку позовна давність за вимогами позивача про стягнення коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення коштів у повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного виконання зобов'язання. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платіжні погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права. Цивільний кодекс України, який регулює принципи та зміст зобов'язальних правовідносин, визначив, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як передбачено ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, у разі неповернення боржником коштів за кредитним договором у належному розмірі та у встановлений договором строк, до спливу строку договору проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Верховним Судом України у постановах від 2 вересня 2015 року (справа № 6-369цс15), від 2 грудня 2015 року (6-249 цс15) і від 29 червня 2016 року (справа 6-1118цс16). За змістом частин 1 і 3 статті 549 ЦК України пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частина 1 статті 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз статей 258, 266 ЦК України дає підстави для висновку, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. До того ж, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтуються на вимогах закону. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) і від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14). Укладаючи кредитний договір, сторони визначили, що строк його дії становить 12 місяців з моменту підписання. При цьому ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] оговорили, що якщо протягом указаного строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, то він автоматично пролонговується на той самий строк (пункт 1.1.7.12 Умов і Правил). Відповідно до п. 1.1.7.5 Умов і Правил у разі незгоди зі змінами правил та/або тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилася перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. До цього часу відповідач не повернула ПАТ КБ «Приватбанк» кредит, отже, відповідач продовжує користуватися грошовими коштами банку. [PERSON] не зверталася до банку із заявами про припинення дії кредитного договору, тому позивачем нараховувалися їй проценти відповідно до умов цього договору. ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явило позов до [PERSON] 24.05.2017 року, що підтверджується штампом суду про отримання позовної заяви. В даних правовідносинах діє позовна давність, яка встановлена законом (статті 257, 258 ЦК України). Таким чином, позовна давність за основним зобов'язанням (сплата кредиту, процентів, комісії) сплила по платежам, які відповідач мала здійснити до 24.05.2014 року. З розрахунків банку, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що заборгованість за кредитом утворилася станом на 20.02.2014 року. Враховуючи встановлені договором строки платежів та з врахуванням строків позовної давності, відповідач має сплатити банку: 1330,00 грн. - заборгованість за кредитом (1843,39-513,39) та 23561,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (23621,11-59,86). Щодо заборгованості за пенею, то слід зазначити наступне. Згідно письмових пояснень позивача, наданих в судовому засіданні 01.08.2017 року, заборгованість, зазначена в колонці «Сума комісії та пені», є заборгованістю за пенею. Із вказаної колонки встановлено, що за останні 12 місяців перед зверненням банку до суду ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувало відповідачу 1200 грн. пені (помісячне обчислення). З урахуванням того, що у банку не сплив строк звернення до суду з вимогою про стягнення 24891, 25 грн. неповернутого кредиту та процентів (1330+23561,25), що становить 97,75% (24891,25х100:25464,50) від загальної суми вимог 25464, 50 (1843, 39+23621,11), то згідно зі ст. 266 ЦК України з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 1173,00 грн (1200х 97,75%). Всього з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 26064,25 грн., в тому числі: 1330,00 грн. - тіло кредиту, 23561,25 грн. - відсотки за користування кредитом, 1173, 00 грн. - пеня. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню і судові витрати. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 30830,37 грн. і задоволено на суму 26064,25 грн., тобто на 84,54% (26064,25 х100: 30830,37). Таким чином, з [PERSON] на корить ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути 1352,64 грн. (1600х84,54%) судового збору. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.525, 526, 546, 549, 611, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial