Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

В серпні 2018р. позивач ТзДВ СК «Альфа-Гарант» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачки на свою користь в порядку регресу сплачене страхове відшкодування у розмірі 24500,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 січня 2016р. між сторонами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс АЕ/7712894, за яким об'єктом страхування є цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля [NUMBER]. 23 листопада 2016р. в м. Києві на пр. Перемоги, 3 сталася ДТП з участю автомобілів: [NUMBER], під керуванням відповідачки, «Mitsubishi» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. На підставі вимоги - претензії потерпілого [PERSON] позивачем було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 24500,0 грн. В зв'язку з тим, що відповідачка не повідомила позивача про настання страхового випадку у строки, встановлені законом, позивач просив суд стягнути з відповідачки суму страхового відшкодування у розмірі 24500,0 грн. в порядку регресу, відповідно до п.п. ґ) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018р. відкрито провадження по справі та справу призначено до справу розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. До судового засідання стороною позивача було подано клопотання до суду з проханням здійснювати розгляд справи у відсутність представника позивача, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилася, поважності причин неявки суду не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка відзив на позов не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс АЕ/7712894, за яким об'єктом страхування є цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], і за яким страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу (автомобіль [NUMBER]), і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. 23 листопада 2016р. в м. Києві на пр. Перемоги, 3 сталася ДТП з участю автомобілів: [NUMBER], під керуванням відповідачки, «Mitsubishi» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016р. по справі № 761/42627/16-п відповідачка була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У відповідності з ч. 6. ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на підставі заяви про виплату матеріального збитку поданої потерпілою особою ([PERSON].) позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 24500,0 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, в якості підстав позову посилався на положення п.п. ґ) п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: - якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 р. № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до п.п. «ґ» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідачка, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачкою страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги висновки Верховного Суду України висловлені в постанові по справі № 6-284цс15 від 16 вересня 2015р., висновки Верховного Суду в постановах у справах № 369/5335/15-ц від 16 травня 2018р., № 459/212/17 від 12 вересня 2018р., № 760/17929/15-ц від 20 червня 2018р., суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed