Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 06.05.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Б90.102.73593 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 9527 грн. зі сплатою 26,98 % річних з погашенням кредиту та процентів у терміни передбачені кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Станом на 30.10.2015 року відповідач своїх зобовязань належним чином не виконала, отриманий кредит не повернула та не сплатила відсотки і комісію за користування кредитними коштами. Вказував на те, що 30.10.2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу №31/10-1 за умовами якого позивач набув права вимоги за вище вказаним кредитним договором. Після укладення вказаного договору факторингу відповідач продовжувала порушувати умови договору, заборгованість за кредитом не погашала, остання проплата була здійснена 04.08.2011 року, у звязку з чим станом на 30.03.2016 року за нею рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 8841,76 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками і комісіями 13907,49 грн., а всього 22749,25 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, а також умови договорів кредиту та факторингу, просив стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість та судові витрати. У звязку з неможливістю забезпечити явку представника позивача в судове засідання просив справу слухати без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не зявилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 06.05.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Б90.102.73593 відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 9527 грн. зі сплатою 26,98 % річних, плати за користування кредитом в розмірі 1,29 % щомісячно від початкової суми кредиту (а/с 19-20). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 30.10.2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу №31/10-1 за умовами якого позивач набув права вимоги за вище вказаним кредитним договором, що підтверджується копією зазначеного договору факторингу та витягом з акту прийому-передачі прав вимоги (а/с 12-18). Відповідно до\~ ст. 514 ЦК України \~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач набув прав нового кредитора за вище вказаним договором у тому ж обсязі, який існував у первинного кредитора. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до вимог п. 2.1 кредитного договору позичальник зобовязувався повертати кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 22 щомісячних внесках в розмірі включно до шостого числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором. Разом з тим, як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості, позичальник належним чином своїх зобовязань за договором не виконала, у звязку з чим у неї станом на 30.03.2016 року існує заборгованість за тілом кредиту в сумі 8841,76 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками і комісіями 13907,49 грн., а також строкові проценти в сумі 220,67 грн. про стягнення яких відповідач позовної вимоги не ставить (а/с 22). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 22749,25 грн., з яких тіло кредиту 8841,76 грн., нараховані та несплачені відсотки і комісії - 13907,49 грн., відповідно до заявлених позовних вимог. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved