Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з вимогами визнати за [PERSON] , право власності за набувальною давністю на частину земельної ділянки, розміром 0,06га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги аргументовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 1996 року позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки з місця реєстрації про склад сім`ї та реєстрацію, позивач та члени його родини зареєстровані у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] з 18.02.1994 року (після приватизації). Багатоквартирний будинок, в якому мешкає родина був побудований і введений в експлуатацію у 1990 році. Прибудинкова територія, на якій був зведений будинок знаходилась нижче рівня розташування грунтових вод. У зв`язку з цим частина прибудинкової території, розміром 0,06-01га мала вигляд болота з заростями комишу. Позивач зазначає, що численні звернення до компетентних органів для вирішення питання осушення частини ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок [ADDRESS] , результату не дало. Позивач повідомляє, що він самотужки здійснив осушення даної частини прибудинкової території, вказує, що ним було прокопано центральну канаву довжиною близько 200м від джерела озера та виведено її в центральну каналізацію, крім того, ним додатково було прокопані 7 шт. канав для стоку джерельних вод до центральної канави, власними силами було завезений у великій кількості грунт для підйому його рівня на достатній для того, щоб запобігти утворенню замокання даної ділянки. По берегах канав висаджено багаторічні дерева створена захисна зелена смуга, яка захищає прибудинкову територію від межуючи з нею автозаправних станцій. Позивач повідомляє, що з того часу він почав використовувати дану ділянку прибудинкової території для особистого користування: посадив насадження фруктових дерев, кущів, до сих пір щорічно використовує. Позивач повідомляє, що факт безперервного, довготривалого та відкритого користування ним даною земельною ділянкою підтверджується, серед іншого, актом від 20 жовтня 2018 року, складеного на підставі зборів мешканців будинку по [ADDRESS] ініціативною групою встановлено, що [PERSON] , самостійно упорядкував спірну земельну ділянку, яку звільнив від сміття, вивіз грунт і користуюсь нею більше 15 років, вирощуючи фруктові дерева. На звернення позивача від 16.04.2013 року відповідач надав інформацію, що проект відведення земель не виготовлявся, тому надати земельну ділянку неможливо. Позивач вказує, що рішенням Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27 вересня 2018 року № 305 позовом було відмовлено у наданні безоплатно у власність земельну ділянку, розміром 0,06 га для ведення садівництва із земель державної чи комунальної власності в межах населеного пункту у зв`язку з тим, що в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області відсутні вільні земельні ділянки державної чи комунальної власності, за рахунок яких можливо було б реалізувати право громадян на безоплатну приватизацію за цільовим призначенням «для ведення садівництва» відповідно до ст. 121 Земельного Кодексу України. Вважає, що фактом свого довготривалого, безперервного, відкритого користування земельною ділянкою, розташованою за адресою [ADDRESS] , позивач набув право власності на неї за набувальною давністю. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ВМР та Департаменту архітектури, містобудування та кадастру ВМР в судовому засіданні проти визнання позову заперечувала, та вказала, що позивач не звертався до ВМР із заявою про виділення земельної ділянки, крім того дана земельна ділянка частково знаходиться в межах компетенції ВМР а частково в межах Вінницько-Хутірської сільської ради. Представник також зазначив, що визнання права власності за позивачем на земельну ділянку, без врахування прав мешканців багатоквартирного будинку [ADDRESS] призвде до порушення прав даних мешканців на виділення земельної ділянки. Представники Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в судовому засіданні проти визнання позову заперечували, вказали, що позивачу було відмовлено у виділенні йому частини земельної ділянки, дану відмову він не оскаржував. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 1996 року позивач є співвласником квартири [ADDRESS] .( а. с. 8) Згідно акту від 20 жовтня 2018 року, складеного на підставі зборів мешканців будинку по [ADDRESS] ініціативною групою встановлено, що [PERSON] , самостійно упорядкував спірну земельну ділянку, яку звільнив від сміття, вивіз грунт і користується нею більше 15 років, вирощуючи фруктові дерева. ( а.с. 11) Судом встановлено, що позивач 17.04.2013р. звертався до Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області із заявою про надання йому безкоштовно земельної ділянки під будівництво будинку. ( а.с. 12) На що позивачем отримано відповідь про відсутність проектів відведення земель для будівництва, а тому надати земельну ділянку неможливо. ( а.с 14) Листом Департаменту архітектури, містобудування та кадастру ВМР від 07.03.2018р. на звернення позивача про відведення земельної ділянки під будівництво за адресою [ADDRESS] повідомлено, що зазначена земельна ділянка розташована поза межами міста Вінниці, відведення земельної ділянки в межах приміської зони не відноситься до повноважень ВМР, а відноситься до повноважень ради на території якої розташована земельна ділянка. ( а.с. 13) Рішенням №305 від 27.09.2018р. Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області позивачу відмовлено у наданні безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0, 06 га для ведення садівництва із земель державної чи комунальної власності у зв`язку з тим, що в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області відсутні вільні земельні ділянки державної чи комунальної власності в межах населеного пункту за приватизацію за цільовим призначенням « для ведення садівництва». ( а.с.18) Листом від 16.10.2006р. ВК ВМР позивачу було повідомлено, що при виділенні розпорядження міської ради земельних ділянок придатних для комплексної індивідуальної забудови, заяви його як бажаючого отримати земельну ділянку будуть враховані. ( а.с. 20) Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. ч1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ч1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. ч1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ч1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. ч.1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, дійшов наступних висновків. Визначаючись щодо підстав для задоволення позову, суд бере до уваги, що згідно акту від 20 жовтня 2018 року, складеного на підставі зборів мешканців будинку по [ADDRESS] ініціативною групою встановлено, що [PERSON] , самостійно упорядкував спірну земельну ділянку, яку звільнив від сміття, вивіз грунт і користується нею більше 15 років, вирощуючи фруктові дерева. ( а.с. 11) Проте, суд звертає увагу, що в процесі розгляду даної справи сторонам роз`яснювалось положення ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що кожна сторона зобов`язана до вести ті обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зокрема і необхідність проведення експертизи з метою повного та об`єктивного розгляду справи. Крім того, як вбачається з рішення №305 від 27.09.2018р. Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області позивачу відмовлено у наданні безоплатно у власність земельної ділянки розміром 0, 06 га для ведення садівництва із земель державної чи комунальної власності у зв`язку з тим, що в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області відсутні вільні земельні ділянки державної чи комунальної власності в межах населеного пункту за приватизацію за цільовим призначенням « для ведення садівництва». ( а.с.18) , як вказував в судовому засіданні позивач, він не оскаржував дане рішення. Суд також враховує, що листом Департаменту архітектури, містобудування та кадастру ВМР від 07.03.2018р. на звернення позивача про відведення земельної ділянки під будівництво за адресою Немирівське [ADDRESS] повідомлено, що зазначена земельна ділянка розташована поза межами міста Вінниці, відведення земельної ділянки в межах приміської зони не відноситься до повноважень ВМР, а відноситься до повноважень ради на території якої розташована земельна ділянка. ( а.с. 13) Суд бере до уваги, що оскільки земельна ділянка, розміром 0,06га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , при визнанні за [PERSON] , права власності за набувальною давністю на частину земельної ділянки, розміром 0,06га, без врахування прав мешканців багатоквартирного будинку [ADDRESS] призвде до порушення прав даних мешканців на виділення земельної ділянки. За наведених вище обставин суд вважає позов необґрунтований, повністю непідтверджений матеріалами справи та не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed