Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

В травні 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] ([PERSON]) у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.11.1995 року. На той час позивач [PERSON] мала прізвище [PERSON]. 13 грудня 2003 року між [PERSON] та відповідачем був укладений шлюб, після чого [PERSON] взяла прізвище чоловіка [PERSON]. За згодою всіх співвласників квартири відповідач 19.09.2005 року був зареєстрований за вищевказаною адресою. 30 січня 2015 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем було припинено на підставі заяви подружжя, яке не має дітей. У червні 2015 року відповідач добровільно залишив місце проживання. Перешкод в проживанні йому ніхто не чинив, відповідач не сплачує комунальні послуги, його особистих речей у квартирі немає, місце проживання невідомо. На підставі чого позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 37 у будинку № 109 по вул. Героїв Сталінграда ([PERSON]) у м. Дніпропетровську. Позивачі в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, надали суду заяви, у яких просили розглядати справу без їх участі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] ([PERSON]) у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.11.1995 року. 20 червня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія І-КИ № 276064. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30 січня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-КИ № 205943. Згідно даних паспорта, [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO]. Згідно довідки про склад сімї від 11.05.2016 року, в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] чоловік, [PERSON] - мати. З актів від 10.11.2015 року, 23.02.2016 року, 10.05.2016 року, складеного представниками КП «Жилсервіс-2», вбачається, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з червня 2015 року, зі слів сусідів. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина третя вказаної статті встановлює винятки з цього правила, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Однак встановлені обставини справи дають змогу прийти до висновку, що жоден з вказаних винятків в даному спорі не може бути застосований. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~\~\~\~ Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved