Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Директор ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» заборгованість за договором № R53100458476В від 29.08.2013 року в розмірі 39384,19 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 200514нв від 20.05.2014 року, ПАТ «ВТБ Банк» передало, а ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» набуло право грошової вимоги до боржника реального та належного виконання обовязків за договором № R53100458476В від 29.08.2013 року. Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 20/05/14-ц від 20.05.2014 року, укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» (надалі Первісний кредитор) та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» (надалі - Новий кредитор), Первісний кредитор передав, а Новий кредитор набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обовязків за договором № R53100458476В від 29.08.2013 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] Згідно умов зазначеного договору ПАТ «ВТБ Банк» надало відповідачу грошові кошти на умовах платності, строковості та повернення у розмірі 19000 грн. зі сплатою 10 % річних з терміном повернення серпень 2016 року. В свою чергу [PERSON] зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Посилаючись на те, що відповідач свої зобовязання за договором належним чином не виконує і погашення боргу не здійснює, в результаті чого допустив заборгованість по договору в сумі 39384,19 грн., представник позивача звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по даному кредитному договору. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. При цьому не заперечував факту укладання кредитного договору та отримання ним коштів, однак у звязку з тяжким матеріальним становищем не має можливості погасити заборгованість. Розглянувши доводи та пояснення відповідача, приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні було встановлено, що 29.08.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53100458476В, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 19000 грн. на умовах платності, строковості та повернення (а.с.23-25). В свою чергу [PERSON] зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитними коштами, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 20.05.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» було укладено договір про відступлення права вимоги № 200514нв, відповідно до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» набуло право грошової вимоги до боржника реального та належного виконання обовязків за договором № R53100458476В від 29.08.2013 року (а.с.8-13). Відповідно до умов договору про відступлення права вимоги № 20/05/14-ц від 20.05.2014 року, укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» (надалі Первісний кредитор) та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» (надалі - Новий кредитор), Первісний кредитор передав, а Новий кредитор набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обовязків за договором № R53100458476В від 29.08.2013 року (а.с.14-19). Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочин (відступлення права вимоги), а ч. 1 ст. 516 вказаного Кодексу встановлено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди на то боржника. З матеріалів справи вбачається, що первісний кредитом (ПАТ «ВТБ Банк») свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Як вбачається зі змісту кредитного договору, сторони дійшли згоди, що кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 22 числа кожного місяця (дата списання банком платежів) у відповідності до графіка, який є невідємною частиною договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. П. 5.1. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Разом з тим, відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої обовязки по поверненню кредитних коштів, у звязку з чим станом на 11.06.2015 року перед банком виникла заборгованість у розмірі 39384,19 грн., яка складається з наступного: 21699,28 грн. тіло кредиту; 17684,91 грн. - пеня за прострочення повернення кредитних ресурсів. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України,\~\~в тому числі і з договорів. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі у розмірі 21699,28 грн. При цьому, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» в частині стягнення з відповідача пені за прострочення повернення кредитнх ресурсів підлягають частковому задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються з ч. 2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. В судовому засіданні відповідач просив зменшити пеню, посилаючись на те, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Він працює в Граденицькому будинку культури на посаді керівника гуртка та отримує незначну заробітну плату, а соціальної допомоги, як малозабезпеченій сімї, та пенсії по втраті годувальника, їм не вистачає, про що подав відповідні довідки. А тому, виходячи з положень вищевказаної статті, суд вважає можливим пеню в сумі 17684,91 грн. зменшити до 7684,91 грн. Отже, загальна заборгованість за договором № R53100458476В від 29.08.2013 року становить: 39384,19 грн. 10000 грн. = 29384,19 грн. Вирішуючи питання розподілу витрат, повязаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial