Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

В січні 2019р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 35-38) до відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., треті особи: ПАТ КБ «Приватбанк» (далі по тексту - третя особа 1), Другий Київський відділ державної виконавчої служби м. Одеса (далі по тексту - третя особа 2), в якому просила суд: - визнати протиправним та скасувати виконавчий напис відповідача від 07 вересня 2017р., зареєстрований в реєстрі за № 12622 про стягнення з неї 37802,26 грн.; - зупинити виконавче провадження по стягненню з позивачки 37802,26 грн. по оскаржуваному виконавчому напису у третьої особи 2. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що у провадженні третьої особи 2 перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, яким з неї стягнуто на користь третьої особи 1 суму заборгованості у розмірі 37802,49 грн., яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками, заборгованість по штрафам. На думку позивачки, строк за який проведено стягнення перевищує встановлені законом строки позовної давності, подані кредитором документи не підтверджують безспірність суми заборгованості, а тому сторона вважає, що вчинений виконавчий напис є протиправним і суд повинен його скасувати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2019р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 12 червня 2019р. на адресу суд надійшов відзив на позов (а.с. 49-61), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що є неналежним відповідачем, та обраний стороною позивача спосіб захисту є помилковим. Також, відповідач зазначав, що виконавчий напис вчинений ним, з дотриманням вимог законодавства України, при цьому стороною позивача невірно тлумачаться норми ЦК України, які регламентують строки позовної давності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 09 липня 2019р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи 1, в яких банк просив суд, відмовити в задоволенні поданого позову, оскільки ним, як кредитором були дотримані всі вимоги законодавства при поданні документів відповідачу для вчинення виконавчого напису. До судового засідання від позивачки, відповідача та третьої особи 1 на адресу суд надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому кожен з зазначених учасників наполягав на своїх заявах (поясненнях) поданих до суду. Третя особа 2, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, в судові засідання свого представника не направила, поважності причин неявки не повідомила, пояснення на позов не подавала. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 березня 2008р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Судом встановлено, що 07 вересня 2017р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №12622, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми боргу у розмірі 37802,26 грн. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Порядок вчинення виконавчих написів визначено Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (далі по тексту - Перелік). Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05 липня 2017р. у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У позовній заяві, позивачка зазначала про порушення порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом. Разом із тим, належним способом захисту порушеного права позивачки є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а не визнання протиправним та скасування. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між сторонами правочину, на виконання якого вчинено напис, але позивачка за змістом своєї позовної заяви зазначає, що між сторонами (боржником та кредитором) існує спір щодо суми заборгованості. Таким чином, належним відповідачем буде саме кредитор (ПАТ КБ «Приватбанк»), а не нотаріус, який вчинив виконавчий напис, аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018р. по справі № 753/4294/17. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання протиправним та скасування виконавчого напису від 07 вересня 2017р. не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача заявлено вимоги до неналежного відповідача і обрано невірний спосіб захисту. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивачки про зупинення виконавче провадження по оскаржуваному виконавчому напису, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: dismissed