Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

В січні 2021 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни, [PERSON] (відповідач), третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» Грошової Світлани Василівни «Про звільнення [PERSON] » №607-к від 07.12.2020 р. та наказ АТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» Міхно Сергія Семеновича «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Банку» №32 від 03.06.2020 р., поновити [PERSON] на раніше займаній посаді головного економіста Управління господарських операцій Департаменту внутрішньобанківських операцій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 08.12.2020 р., яка станом на 13.05.2021 р. становить 40380,70 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з липня 2014 року позивач працювала на посаді головного економіста Управління господарських операцій Департаменту внутрішньобанківських операцій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» З 10.08.2018 р. по 05.10.2020 р. позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягненню трирічного віку на підставі наказу №891-к від 10.08.2018 р., а з 06.10.2020 р. по 06.04.2021 р. позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею шестирічного віку на підставі наказу №497-к від 05.10.2020 р. 07.12.2020 р. відповідачем було видано наказ №607-к від 07.12.2020 р. про звільнення [PERSON] з посади головного економіста Управління господарських операцій Департаменту внутрішньобанківських операцій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 07.12.2020 р. у зв`язку з ліквідацією банку відповідно до ст. 40 п.1 КЗпП України. Позивач зазначає, що станом на час звільнення вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Однак, відповідачем не здійснено жодних дій щодо обов`язкового працевлаштування позивача, чим було порушено вимоги ч.3 ст. 184 КЗпП України. Крім цього, звертає увагу, що банк не ліквідовано повністю, а триває довготривала процедура ліквідації. Також при звільненні були порушені вимоги щодо нарахування заробітної плати, компенсації за невитрачені дні відпустки та індексації доходів. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що поновлення на роботі неможливе через зміну штатного розпису ліквідаційного банку, відсутність посади позивача. Звертає увагу, що допускається звільнення у разі повної ліквідації підприємства, установи, організації, тому дії Уповноваженої особи щодо звільнення позивача не суперечили КЗпП. У відповіді на відзив представник позивача звертає увагу,що жодних дій щодо працевлаштування позивача вчинено не булою Процедуру управління майном (активами) банку продовжено на невизначений термін, тому підстави для звільнення були відсутні. Вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є оплатою за невідпрацьований час та входить до фонду додаткової заробітної плати. В запереченні відповідач зазначає, що обов`язок працевлаштування зазначеної у статті 184 КЗпП України категорії жінок може бути покладено на власника підприємства, установи, організації лише у випадку реорганізації юридичної особи, коли права та обов`язки юридичної особи переходять до іншої особи внаслідок правонаступництва. При повному припиненні юридичної особи без правонаступника такий обов`язок покладається на державну службу зайяності. Вважають дії відповідача щодо звільнення та виплати заробітної плати були правомірними. В письмових поясненнях третя особа підтримує доводи, аналогічні у відзиві та запереченні відповідача, заперечує щодо задоволення позову. В запереченні на пояснення представник позивача наводить доводи, аналогічні у відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. На підставі постанови Національного банку України від 17.09.2015 №612 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) 17.09.2015 прийнято рішення №171 про запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 18.09.2015 по 17.12.2015. Відповідно до постанови Правління НБУ від «17» грудня 2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «БАНК «ФІНАНСИ та КРЕДИТ» та делегування повноважень ліквідатора банку» з 18.12.2015 по 17.12.2017 та в подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5175 продовжено до 17.12.2019 включно. На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23 вересня 2019 року № 2417 про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» строком на один рік з 18 грудня 2019 року до 17 грудня 2020 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №2081 від 14 грудня 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до зазначеного рішення строк управління майном (активами) АТ «Банк «Фінанси та кредит» та задоволення вимог його кредиторів подовжено на час існування обставин, що унеможливлюють здійснення продажу майна (активів) банку та задоволення вимог кредиторів. Судом встановлено, що 21.07.2014 р. позивач прийнята на посаду головного економіста Управління господарських операцій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Згідно наказу №891-к від 10.08.2018 р. [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18.08.2018 р. по 05.10.2020 р. (а.с. 15) 03.06.2020 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» Міхно С.С. видано наказ №32 про звільнення [PERSON] 06.10.2020 р. на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП (а.с. 12) Відповідно до наказу №497-к від 05.10.2020 р. [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 0610.2020 р. по 06.04.2021 р. (а.с. 13) 05.10.2020 р. [PERSON] було попереджено про майбутнє звільнення 07.12.2020 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з завершенням процедури ліквідації АТ «Банк Фінанси та Кредит» та припинення банку як юридичної особи відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 11.11.2019 р. №2897 та на підставі наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» від 03.06.2020 р. №32. Додатково повідомлено про неможливість переведення на іншу посаду у зв`язку з повною ліквідацією АТ «Банк «Фінанси та кредит». (а.с. 11) 07.12.2020 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Фінанси та Кредит» Грошовою С.В. видано наказ №607-к про звільнення [PERSON] 07.12.2020 р. у зв`язку з ліквідацією банку на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП, виплачено [PERSON] вихідну допомогу у розмірі одного середньо-місячного заробітку та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку, тривалістю 13 календарних днів. (а.с. 10) Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Ліквідацією юридичної особи є спосіб припинення суб`єкта господарювання, при якому припиняються всі його права, а зобов`язання мають бути виконані повністю в межах ліквідаційної процедури (ст. 111 ЦК України). Під реорганізацією юридичної особи розуміють припинення юридичної особи з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника) в порядку загального правонаступництва (ст. 104 ЦК України). При цьому, згідно ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Таким чином, на власника підприємства, установи, організації обов`язок працевлаштування зазначеної у ст. 184 КЗпП України категорії жінок може бути покладено лише у випадку реорганізації юридичної особи, коли права та обов`язки юридичної особи переходять до іншої особи внаслідок правонаступництва. В іншому випадку, зокрема при повному припинення юридичної особи без правонаступництва, такий обов`язок покладається на спеціально створений та відповідним чином уповноважений орган. Судом встановлено, що АТ «Банк Фінанси та Кредит» не має правонаступника, де можна було б запропонувати роботу позивачу. Порядок вивільнення працівників унормовано у ст. 49-2 КЗпП України. У цьому порядку при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві на якому відбувається вивільнення працівників, а саме така обставина настає внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, інформація про звільнення доводиться до відома державної служби зайнятості. Саме державна служба зайнятості в силу частини п`ятої наведеної статті вчиняє дії по працевлаштуванню вивільненого працівника. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а також його територіальних органів є: реалізація державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції; сприяння громадянам у підборі підходящої роботи; надання роботодавцям послуг з добору працівників; участь в організації проведення громадських та інших робіт тимчасового характеру; сприяння громадянам в організації підприємницької діяльності, зокрема шляхом надання індивідуальних та групових консультацій; організація підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації безробітних з урахуванням поточної та перспективної потреб ринку праці; проведення професійної орієнтації населення тощо. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі необхідності особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. Таким чином, обов`язок по працевлаштуванню вивільнених в результаті повної ліквідації роботодавця працівників, у тому числі жінок, які мають дітей віком до трьох років, покладено саме на державну службу зайнятості, а не на роботодавця, який ліквідований без правонаступника. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 911/3259/16. Оскільки саме державна служба зайнятості в силу ч. 4 ст. 49-2 КЗпП України вчиняє дії по працевлаштуванню вивільненого працівника, підстави для покладення відповідальності на відповідача в даному випадку відсутні. При цьому, доказів того, що позивач зверталась до служби зайнятості щодо працевлаштування не надано, а без особистої участі позивача уповноважені особи служби зайнятості позбавлені можливості її працевлаштувати. Згідно вимог ст.235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Таким чином поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення. У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає. Положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України не встановлюють безумовної незаконності звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років. Зокрема, таке звільнення є законним у разі повної ліквідації підприємства, установи, організації. При цьому, для звільненої особи законом встановлені додаткові гарантії, які полягають не у визнанні звільнення незаконним, а у обов`язку її працевлаштування відповідним уповноваженим органом та збереження на період такого працевлаштування середньої заробітної плати (але не більше трьох місяців). Враховуючи викладене, у разі нездійснення такого працевлаштування (за умови дотримання встановленої для цього процедури) або збереження на такий період (до 3-х місяців) середнього заробітку, звільнена жінка має право висувати вимоги про виконання вищевказаного обов`язку, однак не позиватися про поновлення її на роботі. Вказана позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 травня 2018 року у справі №759/19440/15-ц. На підставі викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для визнання незаконними та скасування наказів про звільнення №607-к від 07.12.2020 року та від 03.06.2020 року за №32 та поновлення на роботі, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім цього, вимога про стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу в розмірі 40380,70 грн є похідною від вимог про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення №607-к від 07.12.2020 року та від 03.06.2020 року за №32 та поновлення на роботі, які задоволенню не підлягає, а тому в цій частині потрібно також залишити позов без задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed