Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовною заявою, в якій зазначає, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Позивач є дідусем [PERSON], [INFO]. Згідно наказу від 15.06.2017 року за № 01- 07\\133, дитина передана позивачу на піклування, як така, яка залишилась без батьківського піклування. Мати дитини - [PERSON], померла [INFO]. Батько дитини - відповідач [PERSON], подав нотаріально завірену заяву про свою згоду на позбавлення його батьківських прав та відмову від утримання сина та його виховання. Всі питання щодо виховання малолітнього онука вирішуються ним самостійно, без участі та підтримки відповідача. Дитина наразі знаходиться на його повному утриманні. З онуком у них склалися добрі, приязні відносини. Члени сім'ї також допомагають йому в вихованні та утриманні онука. Відповідач не цікавився своїм сином, не зустрічався з ним, у нього є інша сім'я, фактично син його не знає, як батька. Позивач звертався до Служби по правам дітей, як Михайлівської РДА, так і за місцем проживання відповідача - Служби по правам дітей Василівської РДА, де він зустрів розуміння щодо подальшої долі онука. Позивач просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], який мешкає в [ADDRESS] відносно - [PERSON], [INFO], який мешкає в [ADDRESS]; -стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання онука - [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частини зі всіх видів заробітку (доходу ), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також він пояснив, що відповідач з народження сина практично не бачив його, не спілкувався, не цікавився його життям, здоров'ям, не телефонував, не поздоровляв зі святами. Відповідач сплачував аліменти та двічі кошти на додаткові витрати сина, але, не у добровільному порядку, а на підставі рішень суду. Ці кошти перераховувалися підприємством на користь його доньки та матері [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. Дитина страждає на тяжкі захворювання, є інвалідом дитинства, потребує постійного догляду, лікування, уваги, турботи, що дають йому він, його дружина та друга донька, та чого дитина не отримує від рідного батька. Дитина не знає відповідача. Відповідач не виявляє бажання спілкуватися з сином, опікуватися ним, до дитини не приїжджає. Позивач стверджує, що ні він, ні члени його родини, не чинили перешкоди у спілкуванні відповідача з сином. [PERSON] від самого народження проживає у його родині, яка піклується про нього та має намір й надалі це робити. В судовому засіданні представник позивача в особі адвоката Листопад Л.П. також підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечує, пояснивши, що не заперечує того факту, що з народження сина бачив його приблизно 5 (п'ять) разів, при цьому, останній раз, приблизно чотири роки тому. Не заперечує того факту, що не займався вихованням сина, пояснивши це тим, що не має можливості приїздити до сина, який проживає в родині позивача, у іншому населеному пункті, оскільки не має власного автомобіля для таких поїздок. При цьому, він не має заборгованості по аліментам, які сплачував на користь матері сина за рішенням суду, як і кошти на додаткові витрати на утримання сина. На даний час він других дітей не має, на його утримання інших осіб, не має. Він має намір розпочати спілкування з сином, взяти його на своє утримання та виховання. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є донькою позивача та рідною сестрою [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON], [INFO], який є сином - [PERSON], від народження проживає в їх родині. Вона, її батько- позивач у справі, мати -дружина позивача, на даний час опікуються дитиною. Відповідач з народження сина бачив його всього приблизно один-два рази. Дитина, яка страждає з народження, на тяжкі захворювання, відповідачеві ніколи не була потрібна. Аліменти він сплачував на утримання сина, але не добровільно, а на підставі рішення суду. Дитина потребує постійного лікування в спеціалізованих закладах, але вони, після смерті його матері, не мають можливості це робити, оскільки необхідна згода батька дитини, а він таку згоду не надає. Відповідач взагалі не цікавиться сином, не приїздить до нього, не займається його лікуванням та вихованням. При цьому, відповідач неодноразово говорив про те, що йому хвора дитина не потрібна, як і його сім'ї. Після смерті матері дитини, відповідач взагалі не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання сина. В судовому засідання засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає по-сусідству з позивачем та його родиною, яка виховує малолітнього сина відповідача, мати дитини нещодавно померла. Характеризує позивача та його родину з позитивного боку. Стверджує, що відповідач не приїздить до сина, не займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, але надали заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги. Суд, вислухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників процесу. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: як було встановлено в судовому засіданні та як вбачається із матеріалів справи, батьками [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є у справі. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого є у справі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого є у справі. [PERSON] є батьком померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є в справі. Згідно наказу від 15.06.2017 року за № 01- 07\\133 [PERSON] переданий [PERSON] на піклування, як дитина, яка залишилась без батьківського піклування, копія наказу міститься в матеріалах справи. Дитина проживає спільно з позивачем, а також його дружиною та донькою за адресою: [ADDRESS]. За місцем проживання позивач характеризується з позитивного боку. Ці факти підтверджуються довідками Михайлівської селищної ради Запорізької області, які є в справі. [PERSON] подав нотаріально посвідчену заяву від 09.06.2017 року, копія якої є у справі, про свою згоду на позбавлення його батьківських прав та відмову від утримання та виховання сина - [PERSON]. Судом встановлено, що з самого народження сина відповідач ухиляється від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не цікавиться його життям, не спілкуються з дитиною, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що ні мати дитини, ні позивач та члени його родини, не чинили відповідачеві ніяких перешкод у спілкуванні з сином. Належні, достовірні та достатні докази на підтвердження заперечень проти цих фактів, відповідач суду не надав. Факт не виконання належно відповідачем своїх батьківських обов'язків підтверджується: поясненнями позивача, його представника, свідків, матеріалами справи, а саме: Актами обстеження умов проживання дитини, Висновком Василівської райдержадміністрації Запорізької області, які є у справі. Цей факт також не заперечується й самим відповідачем в судовому засіданні. Василівська районна державна адміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Висновком, який є у справі. Ст. 150 СК України передбачає перелік обов'язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. При цьому, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.180 СК України, відповідач зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; ст. 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав, однією з яких являється ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Таким чином, відповідне рішення про позбавленням батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності та справедливості, суд приходить до висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належні, достовірні та достатні докази на підтвердження свої заперечень проти позову, відповідач суду не надав. При цьому, відповідач в судовому засіданні не заперечував того факту, що не виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до сина належним чином. Сам по собі факт, що відповідач сплачував на користь матері дитини - [PERSON] аліменти та кошти на додаткові витрати на дитину на підставі рішень суду, що підтверджується рішеннями судів, довідкою про доходи відповідача, які є в справі, що він має постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки, цього не достатньо для належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Факт добровільного, не на підставі рішення суду, надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Крім того, судом встановлено, що після смерті матері дитини, відповідач не надає матеріальну допомогу позивачеві, який опікується сином відповідача, на утримання дитини. При цьому, судом приймається до уваги тяжкий стан здоров'я дитини, який потребує постійного догляду, матеріального утримання та лікування, що підтверджується медичними документами, копії яких є в справі. Той факт, що відповідач з часу з народження сина спілкувався з ним всього декілька раз, при цьому, останній раз їх зустріч відбулася, як пояснив сам відповідач, приблизно чотири роки тому, факт написання відповідачем вищевказаної нотаріально посвідченої заяви про згоду на позбавлення батьківських прав та відмову від утримання та виховання сина, свідчать про те, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до сина та не виявляє щирого бажання це робити. Крім того, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про те, що відповідач, заперечуючи проти позову, переймається не скільки тим, що його буде позбавлено батьківських прав, а тим фактом, що на утримання сина з нього на користь позивача будуть стягнуті аліменти. Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності та справедливості, суд приходить до висновку, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 СК України, відповідач зобов'язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, відповідач зобов'язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття та забезпечити йому рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд враховує матеріальне становище позивача, відповідача, який офіційно працевлаштований, має регулярний, постійний та стабільний заробіток, є фізично здоровою та працездатною особою, утриманців не має, аліментів на користь інших осіб не сплачує, тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] - у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття, почавши стягнення з 18.07.2017 року, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. Враховуючи вищевикладене, Конституцією України, 18 Конвенціїїєю «Про права дитини», ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», зі змінами та доповненнями, ст.ст. 141, 150-155, 157, 164, 165, 166, 180- 183, 191 СК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60,76,81,88,169, 208, 209,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved