Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є мешканкою будинку [ADDRESS] в м. Вінниці. Із відповідачем 24.11.2015 позивач уклала договір, згідно якого об'єм спожитого нею газу визначався за нормами споживання встановленими законодавством, оскільки вона не була забезпечена лічильником газу. Всупереч Конституції, Закону та договору відповідач встановив на будинок загальнобудинковий лічильник не маючи на те законних підстав. 04.09.2017 позивач отримала повідомлення, що 14.09.2017 на будинку будуть проведені роботи із встановлення загальнобункового вузла газу. 14.09.2017 мешканці будинку не дозволили відповідачу вчинити ці дії. Однак, отримавши платіжний розрахунок за вересень 2017 року, позивач виявила застосування відповідачем покарання за відмову в доступі до загальнобудинкового лічильника для його підключення. Відповідач порушив процедуру оформлення акта про порушення. 12.04.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою, в тому числі, й про незаконні нарахування, й про порушення порядку оформлення акта про порушення. Між тим, 25.04.2018 в будинок прийшли два працівники відповідача і звернулись до мешканців квартир 25, 100, 119, щоб ті підписали акти, пояснивши, що це необхідно для встановлення в будинку лічильників. Однак, виявилось, що це були акти про порушення. Тоді, мешканці звернулись із заявою до відповідача 02.05.2018. Намір встановлення загальнобудинкового лічильника відбувався 14.09.2017, а акти прийшли підписувати працівники відповідача - 25.04.2018. Акти підписували пенсіонерки введені в оману. 21.06.2018 позивач повторно звернулась із заявою до відповідача. На усі звернення мешканці будинку отримували відмову в задоволенні прохання про встановлення індивідуальних лічильників за кошти суб'єкта господарювання, що закладено до структури тарифу на послуги розподілу природного газу. Позивач вважає достатньо підстав для визнання нарахування їй по граничному об'єму споживання природного газу протиправним, а відмову відповідача у встановленні їй індивідуального лічильнику - безпідставною. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про визнання неправомірними дій ПАТ «Вінницягаз» щодо нарахувань їй з вересня місясяця 2017 року за граничними нормами споживання природного газу населенням, зобов'язання відповідача провести перерахунок нарахованих позивачу коштів за спожитий природний газ, визнання протиправною відмову ПАТ «Вінницягаз» щодо встановлення позивачу індивідуального лічильника природного газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та зобов'язання відповідача забезпечити встановлення позивачу індивідуального лічильника природного газу. Ухвалою суду від 27.07.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Згідно із даними, які містяться у мережі Інтернет на офіційному веб-порталі Укрпошти, відповідач отримав вищевказане судове рішення 09.08.2018. Таким чином, у строк, визначений судом ухвалою суду від 27.07.2018, і в порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, від відповідача 21.08.2018 надійшов відзив на позов. Згідно із даними, які містяться у мережі Інтернет на офіційному веб-порталі Укрпошти, позивач отримала відзив 23.08.2018. 03.09.2018, з порушенням строку встановленого ухвалою суду від 27.07.2018 та вимог ст. 179 ЦПК України, позивачем до суду було подано відповідь на відзив. Поважних причин ненадання відповіді на відзив у строк встановлений судом позивачем не повідомлено. Також, разом із відповіддю на відзив позивачем надано докази з порушенням вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк необґрунтована. Тому, враховуючи положення ч. 8 ст. 83 та ст. 278 ЦПК України, суд не приймає до розгляду відповідь на відзив та докази надані разом із цією відповіддю. Ухвалою суду від 24.09.2018 позивачу відмовлено у прийнятті до розгляду збільшених позовних вимог, викладених у доповненні до позовної заяви. Також, разом із письмовими доповненнями до позовної заяви позивачем надано докази. Однак, вищевказані докази подані позивачем з порушенням вимог ч. 8 і ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк необґрунтована. Доказів надіслання (надання) цих документів відповідачу суду не надано. Те, що такі докази наявні у відповідача не повідомлено. Також, додані докази не є надмірними або публічно доступними. Тому, враховуючи положення ч. 8 і ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не приймає до розгляду докази надані позивачем разом із доповненням до позовної заяви. Будь-які клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили. У своєму відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. З аналізу Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та роз'яснень НКРЕКП вбачається, що законодавець не покладає на відповідача обов'язку невідкладного, безоплатного встановлення саме індивідуального газового лічильника у квартирі позивача. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про наявність обов'язку відповідача безоплатного встановлення саме індивідуального газового лічильника у квартирі позивача. На виконання покладених на відповідача обов'язків по забезпеченню споживачів приладами обліку природного газу товариством було надіслано мешканцям будинку [ADDRESS] в м. Вінниці повідомлення про проведення робіт по встановленню загальнобудинкового вузла обліку газу, які будуть проведені 14.09.2017. Однак, від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу мешканці цього будинку відмовились, про що було складено відповідний акт. Відтак, у зв'язку із відмовою мешканців будинку [ADDRESS] в м. Вінниці, включаючи й позивача, від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, усіх споживачів у яких відсутні лічильники газу переведено на граничні норми споживання природного газу відповідно до вимог Кодексу ГРМ. Таким чином відповідач вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити, оскільки такі вимоги є незаконними. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є мешканкою багатоквартирного будинку [ADDRESS] в м. Вінниці. Згідно із договором про надання населенню послуг з газопостачання, укладеним між позивачем та відповідачем 24.11.2015, в квартирі [PERSON] лічильник газу відсутній. ПАТ «Вінницягаз» є юридичною особою, створеною на підставі наказу Державного комітету по нафті і газу від 11.03.1994 та здійснює діяльність з розподілу природного газу на території м. Вінниці та Вінницької області газорозподільними мережами, що перебувають у його власності та користуванні на підставі ліцензії на розподіл природного газу НКРЕКП № 2811 від 19.06.2017. Постановою НКРЕКП № 543 від 31 березня 2016 року, з наступними змінами від 22 грудня 2016 року № 2342, затверджено План розвиту газорозподільної системи ПАТ «Вінницягаз» на 2016-2025 роки, яким передбачено витрати на встановлення будинкових приладів обліку. Будинок [ADDRESS] в м. Вінниці включено до Плану розвитку газопостачальної системи на 2016-2025 роки Інвестиційної програми ПАТ «Вінницягаз» на 2016 рік, якою передбачені витрати на встановлення будинкових приладів обліку. 18.03.2017 мешканцями вказаного будинку проведені збори, на яких було прийнято рішення про відмову від установлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу. Мешканці будинку [ADDRESS] в м. Вінниці, використовуючи природний газ тільки для приготування їжі, звернулись до ПАТ «Вінницягаз» із письмовими зверненнями, в яких вони повідомили, що відмовляються від встановлення загальнобудинкового лічильника газу і просили забезпечити їх індивідуальними приладами обліку природного газу, що вбачається з відповіді відповідача від 05.06.2018. Як вбачається із повідомлення ПАТ «Вінницягаз» від 05.06.2018, в зв'язку із відмовою мешканців будинку від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, працівниками підприємства було складено акти про порушення Кодексу газорозподільних систем та за результатами розгляду цих документів з 14.09.2017 розрахунки з такими споживачами природного газу проводяться згідно з граничними об'ємами споживання природного газу, передбаченими Кодексом. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, врегульовано правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та ч. 2 ст. 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові (співвласникам) належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку). Порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу врегульований Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про ринок природного газу», главою 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494 (надалі Кодекс), Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (надалі Тимчасове положення), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 22500. Згідно п. 4 Тимчасового положення, ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. У відповідності до приписів ст.ст. 2-6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території та отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу. Суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 2260-VIII від 21.12.2017 вищевказані граничні терміни перенесено з 01 січня 2018 року на 01 січня 2021 року. Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу. Приписами глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено порядок та підстави складання акта про порушення, виявленого у споживача (несанкціонованого споживача). Так, представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов'язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень. У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи. Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об'єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб. У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення про це робиться відмітка в обох примірниках акта про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням. Споживач (несанкціонований споживач) та представники Оператора ГРМ під час виявлення порушення та складання акта про порушення мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявленого порушення чи інших дій та фактів, про що зазначається в акті про порушення. До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження, заперечення та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в акті про порушення. У разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) із зафіксованим в акті про порушення порушенням, яке стосується пошкодження пломб (крім факту їх відсутності або спрацювання магнітного індикатора), пошкодження ЗВТ/лічильника газу (крім явних ознак навмисного в них втручання), він може вимагати проведення їх експертизи чи позачергової або експертної повірки у порядку, визначеному цим Кодексом. У такому разі в акті про порушення робиться відповідний запис, при цьому представник Оператора ГРМ здійснює заходи щодо пакування пошкодженої пломби та/або лічильника газу (ЗВТ) та складає відповідний акт про направлення їх на експертизу чи позачергову або експертну повірку. До отримання їх результатів нарахування, передбачені цим Кодексом, не застосовуються. У разі визнання споживачем (несанкціонованим споживачем) факту умисного пошкодження ним пломби/ЗВТ (лічильника газу), про що окремо зазначається в акті про порушення, заходи з проведення експертизи чи позачергової або експертної повірки не проводяться. На дату складання акта про порушення представник Оператора ГРМ забезпечує усунення виявленого порушення, про що в акті про порушення робиться відповідний запис. У разі неможливості усунути порушення на дату складання акта про порушення (відсутні відповідні засоби чи повноваження) представник Оператора ГРМ робить відповідний запис в акті про порушення та надалі забезпечує контроль за усуненням порушення, що підтверджується окремо складеним актом про усунення порушення. Під час складання акта про порушення, акта про усунення порушення, акта про припинення/відновлення газопостачання тощо представниками Оператора ГРМ обов'язково фіксуються та зазначаються у вищезазначених актах показання лічильника газу (ЗВТ), за винятком випадків відмови у доступі до об'єкта споживача, де розташований лічильник газу (ЗВТ). Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. При складанні акта про порушення представник Оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: 1) місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; 2) дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення; 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії). Відповідачем ПАТ «Вінницягаз», який в силу Закону України «Про ринок природного газу», є оператором газорозподільної мережі, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем були вчинені дії, які свідчать про її відмову від встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, а також про складання відносно неї відповідного акту про порушення. Акт про порушення № 121 від 25.04.2018, наданий позивачем, яким встановлено, що споживач [PERSON] відмовився від встановлення загальнобудинкового лічильника газу в житловому будинку [ADDRESS] в м. Вінниці, що здійснюється з ініціативи та за кошти ПАТ «Вінницягаз», складено після прийняття рішення про нарахування позивачу за спожитий природний газ за граничними нормами споживання природного газу населенням. Крім того, даний акт не містить підписи інших споживачів, зокрема й підпис позивача. Належних та допустимих доказів того, що споживач відмовився від підпису акта про порушення суду не надано. Як вбачається із повідомлення ПАТ «Вінницягаз» від 05.06.2018, рішення про визначення мешканцям будинку [ADDRESS] в м. Вінниці, які не забезпечені лічильниками газу, фактичного об'єму спожитого природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з 14.09.2017 було прийнято до складання вищевказаного акту. Звернення мешканців будинку [ADDRESS] в м. Вінниці до ПАТ «Вінницягаз», в якому вони заперечують проти встановлення загальнобудинкового лічильника обліку та просять встановити індивідуальні лічильники в кожну квартиру не є підставою для визначення цим мешканцям фактичного об'єму спожитого природного газу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, оскільки такою підставою є відповідний акт про порушення, складений відповідно до вимог глави 5 розділу XI Кодексу. Відповідачем не надано суду а ні акт про порушення, а ні рішення, яке було прийнято за результатами розгляду такого акта про порушення. Тобто, належних і допустимих доказів правомірності дій ПАТ «Вінницягаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу та нарахування позивачу за спожитий природний газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням з вересня місяця 2017 року, суду не надано. Правомірність такого рішення суду не доведена відповідачем. Згідно із пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об'єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання. Визначені об'єми споживання природного газу за нормами споживання у розрізі календарних місяців мають бути зазначені Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання до договору розподілу природного газу. При цьому місячні об'єми споживання мають бути зазначені за величиною об'єму природного газу (м куб.) та величиною обсягу енергії за трьома одиницями виміру (кВт·год, ГКал, МДж), що визначаються згідно з вимогами цього Кодексу. Споживач зобов'язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об'єкті. У разі тимчасового не проживання зареєстрованих на об'єкті споживача осіб споживач (або уповноважена ним особа) має своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк повідомити про це Оператора ГРМ та надати документи, які підтверджують відсутність зареєстрованої особи. Якщо період відсутності зареєстрованої особи буде перевищувати шість місяців, споживач (або уповноважена ним особа) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду має надавати Оператору ГРМ оновлену письмову заяву з відповідними підтвердними документами. Якщо на певний період, зокрема в неопалювальний період, споживач не планує використовувати природний газ та бажає щоб за його об'єктом чи окремим газовим приладом не здійснювалося нарахування за нормами споживання, він має письмово звернутися із заявою до Оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу на об'єкт споживача або на окремий газовий прилад. У разі отримання такої заяви Оператор ГРМ протягом п'яти робочих днів у міській місцевості та десяти робочих днів у сільській місцевості з дня реєстрації заяви зобов'язаний здійснити відповідне припинення (обмеження) розподілу природного газу на об'єкт (газовий прилад) споживача шляхом закриття та опломбування в установленому законодавством порядку запірних пристроїв. Відновлення розподілу природного газу в такому разі має бути здійснено Оператором ГРМ в установленому цим Кодексом порядку. Якщо по об'єкту споживача будуть відсутні зареєстровані особи та на об'єкт споживача не буде в установленому законодавством порядку припинено розподіл природного газу, об'єм спожитого природного газу нараховується, виходячи з розрахунку на одну особу. Якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу. Враховуючи, що плата за природний газ нараховувалась позивачу з вересня місяця 2017 року за граничними об'ємами споживання природного газу населенням згідно з додатком № 15 до Кодексу газорозподільних систем без належних на те правових підстав, суд дійшов висновку про визнання таких дій ПАТ «Вінницягаз» неправомірними. Згідно із ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник природного газу (далі постачальник) суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27), а оператор газорозподільної системи суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 17). Отже, по відношенню до побутового споживача ТОВ «Вінницягаззбут» є постачальником, а ПАТ «Вінницягаз» - оператором газорозподільної мережі. Відповідно до глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, об'єми та обсяги споживання природного газу побутовими споживачами визначаються оператором газорозподільної мережі (в даному випадку ПАТ «Вінницягаз»). Зокрема, в абзаці 3 п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу вказано, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об'єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб'єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об'єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов'язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Виходячи із зазначених положень діючого законодавства, саме ПАТ «Вінницягаз» як оператор газорозподільної мережі здійснює дії щодо визначення обсягу спожитого газу споживачами. Оскільки плата за природний газ нараховувалась позивачу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, згідно Додатку № 15 до Кодексу газорозподільних систем без належних на те правових підстав, підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо зобов'язання ПАТ «Вінницягаз» здійснити позивачу перерахунок спожитого природного газу із застосуванням норми споживання природного газу, починаючи з вересня 2017 року. Вищевказана позиція узгоджується із правовою позицію, висловленою Верховним судом 10.05.2018 у цивільній справі № 592/4133/17. Щодо вимог позивача про визнання протиправною відмову ПАТ «Вінницягаз» щодо встановлення їй індивідуального лічильника природного газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та зобов'язання відповідача забезпечити встановлення позивачу індивідуального лічильника природного газу, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Як визначено ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Також згідно з п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» (від 21.12.2017 № 2260-VIII) Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Отже, позивач має право самостійно придбати лічильник газу, звернутись до Оператора газорозподільної системи (Оператор ГРМ) для узгодження порядку дій щодо встановлення лічильника газу (видача технічних умов, погодження проекту тощо) і отримати відповідну компенсацію протягом 12 місяців, в разі встановлення лічильника протягом 2018 року. Також, позивач має право на встановлення лічильника газу до 1 січня 2021 року, яке повинно забезпечити їй ПАТ «Вінницягаз». Таким чином, права позивача щодо встановлення їй індивідуального лічильника природного газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідачем наразі не порушені. Відповідні дії відповідач зобов'язаний вчинити відносно споживача до 01.01.2021. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 27.07.2018 було роз'яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві та відзиві на позов, і докази, надані разом із позовом та відзивом. Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові і відповідачем у відзиві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд прийшов до висновку, що плата за природний газ нараховувалась позивачу за граничними об'ємами споживання природного газу населенням згідно з додатком № 15 до Кодексу газорозподільних систем без належних на те правових підстав. Тому, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом визнання неправомірними дій Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» щодо нарахувань з вересня 2017 року [PERSON] за спожитий природний газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням та зобов'язання відповідача провести перерахунок нарахувань позивачу за спожитий природний газ з вересня 2017 року відповідно до встановлених державою норм споживання природного газу населенням. В задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» щодо встановлення [PERSON] індивідуального лічильника природного газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та зобов'язання відповідача забезпечити встановлення позивачу індивідуального лічильника природного газу слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи те, що при зверненні до суду позивачем було заявлено чотири самостійні немайнові вимоги, задоволення двох з них та положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 409, 60 гривень (704, 80 гривень + 704, 80 гривень). Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial