Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 09.08.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд стягнути на свою користь з Відповідача заборгованість за кредитним договором від 03.12.2007 р. № К3ХRRX04540009 у розмірі 11 102 грн. 76 коп., яка складається з такого: 416,76 грн. - заборгованість за кредитом; 13,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 25,08 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 9 642,65 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 504,89 грн. - штраф (процентна складова). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору від 03.12.2007 р. № К3ХRRX04540009 [PERSON] отримав кредит у розмірі 619,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується підписом у заяві. Через порушення Відповідачем зобов'язань зазначеним кредитним договором за станом на 10.05.2017 р. склалася заборгованість на загальну суму 11 102,76 грн., що складається з наведених вище сум заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, пенею і штрафом. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 18.08.2017 р. відкрито провадження у справі за зазначеним позовом та призначено справу до судового розгляду на 14.09.2017 р., відкладене на 03.10.2017 р. через неявку сторін; у судовому засіданні 03.10.2017 р. оголошено перерву до 13.11.2017 р. за клопотанням сторін, судове засідання 13.11.2017 р. відкладено на 28.11.2017 р. через неявку Відповідача. У судовому засіданні 28.11.2017 р. представник Позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, спираючись на обставини, викладені у позовній заяві та у письмових поясненнях, наданих у судовому засіданні. Відповідач у судових засіданнях проти задоволення позову заперечив, підтвердивши факт отримання ним у 2007 році кредитних коштів для купівлі мобільного телефону у сумі 619,20 грн. та підписання кредитного договору від 03.12.2007 р. № К3ХRRX04540009, проте повідомив, що ще до закінчення строку, визначеного договором (до 03.03.2008 р.) одним платежем десь у січні 2008 року погасив всю заборгованість. Водночас Відповідач не зміг знайти та надати суду докази (платіжку чи інші документальні підтвердження) оплати ним заборгованості за кредитом через те, що минув значний проміжок часу (майже 10 років), тому просив суд застосувати позовну давність, надавши також відповідну письмову заяву (а.с. 52). Представник Позивача у суді не заперечував, що останній платіж був здійснений Відповідачем у січні 2008 року, але заборгованість не погашена. Також представник Позивача повідомив, що згідно з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам сторонами було збільшено до 5 років термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором, тому не вважає строк позовної давності пропущеним та просив суд відмовити Відповідачеві у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, в тому числі письмові пояснення, надані представником Позивача, та заяву Відповідача про застосування позовної давності, інші матеріали справи, оцінивши наявні в справі письмові докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи дану справу, виходить з такого. Відповідно до статей 1054, 1055 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, оскільки сторонами 03.12.2007 р. було укладено кредитний договір шляхом підписання Відповідачем заяви позичальника № К3ХRRX04540009, згідно якого Відповідач отримав кредит у сумі 619,20 грн. строком на 3 місяці та зобов'язався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) до 03.03.2008 р. включно (а.с. 5). Наведені обставини щодо укладення кредитного договору, розміру наданого кредиту та строків його повернення не заперечувалися сторонами у судових засіданнях. Відповідно частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того до позовної заяви Позивачем додано Розрахунок заборгованості Відповідача за договором від 03.12.2007 р. № К3ХRRX04540009, згідно з яким за станом на 10.05.2017 р. Відповідач має заборгованість перед Позивачем на загальну суму 11 102,76 грн. (а.с. 4), а також Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких передбачено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 6-8). Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності за заявою Відповідача, суд виходить з такого. За визначенням статей 256, 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Водночас згідно з частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін; договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За вимогами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З огляду на такі законодавчі вимоги суд вважає, що надані Позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 6-8), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в 5 років, не є ані складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, ані укладеним сторонами в письмовій формі договором про збільшення позовної давності, оскільки ці Умови не містять підпису Відповідача. Аналогічні правові позиції неодноразово викладалися Верховим Судом України, зокрема, в його постановах від 11.02.2015 р. у справі № 6-240цс14, від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, від 22.03.2017 р. у справі № 6-2320цс16, де Верховний Суд України зазначив, що непідписані позичальником умови надання кредиту не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Таким чином, до даних правовідносин сторін має застосовуватися загальна позовна давність тривалістю три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, 03.12.2007 р. ними було укладено кредитний договір із строком дії 3 місяці, тобто до 03.03.2008 р., останній платіж здійснено Відповідачем у січні 2008 року, відтак строк позовної давності сплив в 2011 році. Проте Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до Відповідача про стягнення заборгованості за цим кредитним договором лише 09.08.2017 р., тобто через шість років після спливу строку позовної давності. Суд також звертає увагу на те, що на час звернення Позивача до суду сплив також і п'ятирічний строк позовної давності, передбачений Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. З огляду на усе викладене, сплив строків позовної давності (і загального трирічного строку, і збільшеного до п'яти років строку позовної давності) і наведені позиції Верховного Суду України, які є обов'язковими для врахування іншими судами (стаття 3607 ЦПК України), суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed