Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейською рахунку на користь [PERSON] 5 000,00 (пять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої систематичними неправомірними рішеннями та діями старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], учиненими у виконавчому провадженні №51657614. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2015 позов позивача до фізичної особи - підприємця [PERSON] задоволений в повному обсязі, а саме: розірвано договір побутового підряду від 01.12.2009 на виготовлення металопластикових виробів виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеко Трейдінг», укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму попередньої оплати за договором у розмірі 5\~168, 93 грн., зобов'язано [PERSON] після повернення сплачених ним коштів передати фізичній особі-підприємцю [PERSON] металопластикові вироби згідно замовлення №64563 від 01.12.2009, стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. 11.11.2015 постановою державного виконавця АНД ВДВС [PERSON] було відкрито виконавче провадження №49309407, якою боржнику [PERSON] був установлений строк для самостійного виконання рішення суду в строк, до 20.11.2015. 13.07.2016 на підставі пред'явленого [PERSON] виконавчого листа по справі №199/10444/2014-ц (№2/199/593/2015) старшим державним виконавцем Дніпропетровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №51657614 з виконання заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2015 в частині «Зобов'язати [PERSON] після повернення сплачених ним коштів передати фізичній особі - підприємцю [PERSON] металопластикові вироби згідно замовлення №64563 від 01.12.2009». 20.07.2016, позивачем, на підставі ст.ст. 12, 35 Закону України «Про виконавче провадження» на ім'я старшого державного виконавця Балкової М.Б. було направлене клопотання відкласти проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51657614 у зв'язку з неможливістю виконати рішення із-за неявки [PERSON] Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №51657614 позивачу стало відомо те, що повністю проігнорувавши його клопотання від 21.07.2016, у цей же день, 21.07.2016, старший державний виконавець Балкова М.Б. у виконавчому провадженні №51657614 учинила наступне: відмовила в задоволенні клопотання позивача від 20.07.2016 про відкладення виконавчих дій, разом із понятими прийшла до квартири №13 за адресою: смт. Слобожанське, вул. Совхозна, буд. №46, де впродовж однієї години ходила по під'їзду будинку, дзвонила в сусідні квартири, розповідала сусідам про те, що вона розшукує позивача за невиконання рішення суду, склала [PERSON] від 21.07.2016 про те, що в період з 11 год. 04 хв. по 12 год. 06 хв. виходом за адресою: [ADDRESS] установлено, що рішення суду боржником - [PERSON] не виконано без поважних причин у строк, установлений державним виконавцем для самостійного виконання, прийняла постанову від 21.07.2016 про накладення на позивача штрафу в розмірі 170,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду в установлений державним виконавцем строк, прийняла постанову від 21.07.2016 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 1 020,00 грн. Таким чином, протиправними діями відповідача йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінює у сумі 5000 грн., а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, також посилаючись на заперечення наявні в матеріалах справи. Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено в судовому засіданні, та вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2015 позов позивача до фізичної особи - підприємця [PERSON] задоволений в повному обсязі, а саме: розірвано договір побутового підряду від 01.12.2009 на виготовлення металопластикових виробів виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Стеко Трейдінг», укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму попередньої оплати за договором у розмірі 5 168, 93 грн., зобов'язано [PERSON] після повернення сплачених ним коштів передати фізичній особі-підприємцю [PERSON] металопластикові вироби згідно замовлення №64563 від 01.12.2009, стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. 11.11.2015 постановою державного виконавця АНД ВДВС [PERSON] було відкрито виконавче провадження №49309407, якою боржнику [PERSON] був установлений строк для самостійного виконання рішення суду в строк, до 20.11.2015. 13.07.2016 на підставі пред'явленого [PERSON] виконавчого листа по справі №199/10444/2014-ц (№2/199/593/2015) старшим державним виконавцем Дніпропетровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №51657614 з виконання заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2015 в частині «Зобов'язати [PERSON] після повернення сплачених ним коштів передати фізичній особі - підприємцю [PERSON] металопластикові вироби згідно замовлення №64563 від 01.12.2009». 20.07.2016, позивачем, на підставі ст.ст. 12, 35 Закону України «Про виконавче провадження» на ім'я старшого державного виконавця Балкової М.Б. було направлене клопотання відкласти проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51657614 у зв'язку з неможливістю виконати рішення із-за неявки [PERSON] Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №51657614 позивачу стало відомо те, що повністю проігнорувавши його клопотання від 21.07.2016, у цей же день, 21.07.2016, старший державний виконавець Балкова М.Б. у виконавчому провадженні №51657614 учинила наступне: відмовила в задоволенні клопотання позивача від 20.07.2016 про відкладення виконавчих дій, разом із понятими прийшла до квартири №13 за адресою: смт. Слобожанське, вул. Совхозна, буд. №46, де впродовж однієї години ходила по під'їзду будинку, дзвонила в сусідні квартири, розповідала сусідам про те, що вона розшукує позивача за невиконання рішення суду, склала [PERSON] від 21.07.2016 про те, що в період з 11 год. 04 хв. по 12 год. 06 хв. виходом за адресою: [ADDRESS] установлено, що рішення суду боржником - [PERSON] не виконано без поважних причин у строк, установлений державним виконавцем для самостійного виконання, прийняла постанову від 21.07.2016 про накладення на позивача штрафу в розмірі 170,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду в установлений державним виконавцем строк, прийняла постанову від 21.07.2016 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 1 020,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану. Також, позивач звернув увагу суду на той факт, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017, скаргу позивача на неправомірні (рішення та дії старшого державного виконавця Балкової М.Б. у виконавчому провадженні №51657614 задоволено в повному обсязі: визнано поважними причини невиконання у виконавчому провадженні №51657614 [PERSON] рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.08.2015 по справі №199/10444/2014-ц у строк до 20.07.2016, визнано неправомірним рішення старшого державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 21.07.2016 про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] від 21.07.2016 про відкладання проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №51657614, визнано неправомірним [PERSON] старшого державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 21.07.2016 у виконавчому провадженні №51657614 про невиконання [PERSON] рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.08.2015, визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 21.07.2016 у виконавчому провадженні №51657614 по стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 1 020,00 грн., визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] від 21.07.2016 у виконавчому провадженні №51657614 про накладення на [PERSON] штрафу в розмірі 170,00 грн. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Так, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276 ЦК України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. 06.02.2013 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 №845». Зазначена постанова прийнята у зв'язку із приведенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» у відповідність із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до пункту 41 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок злочину. Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 по справі №1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 №6 «Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби». Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 по справі №6-48цс13 «При відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу». Згідно із судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо відшкодування моральної шкоди сама по собі констатація встановлених судом порушень - не може становити достатньої сатисфакції. Так, відповідно до п. 63 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року: «Суд дотримується точки зору, що заявник зазнав моральних страждань в результаті визнаних Судом порушень, а саме по собі ви¬знання, на думку Суду, не може вважатися достатньою компенсацією». Згідно із п. 61 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року: «Стосовно вимоги відшкодування моральної шкоди Суд вбачає, що заявник зазнав певної моральної шкоди в результаті встановлених порушень, констатація яких сама по собі не може становити достатньої сатисфакції (див. рішення у справі «Трегубенко проти України», п. 63). Окрім цього, згідно п. 5 рішення Європейського Суду з прав людини по справі «Алпатов проти України» від 18 грудня 2012 року, заявники не домоглися виконання рішень у встановлений строк через ... бездіяльність державних виконавців, а тому заявники скаржились на тривале невиконання рішень, ухвалених на їхню користь та на відсутність ефективних засобів юридичного захисту щодо цих скарг. Відповідно до п. 13 Конвенції суд зазначив, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у звязку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників, та статті 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективно національного збору юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приходить до висновку про наявність у позивача на протязі тривалого періоду часу моральних переживань, оскільки у результаті вищезазначених систематичних, протиправних, умисних рішень, дій та бездіяльності старшого державного виконавця Дніпровського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON], позивач постійно перебував в стресовій ситуації, постійно змушений докладати надмірних зусиль, витрачати свій час, щоб примусити відповідача вчинити ті дії, яка вона була зобов'язана виконати відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані позивача. Аналізуючи вищевикладені обставини

Outcome: partial