Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

В суд з позовною заявою завернувся позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про скасування наказу № 89 від 10.03. 2016 року про накладення дисциплінарного стягнення. Позивач, мотивує заявлені вимоги тим, що він з 2005 року по даний час працює на посаді водія тролейбуса служби руху КП «Чернівецьке тролейбусне управління» та 10.03. 2016 року йому було оголошено догану за порушення дисципліни і підставою для цього стали скарга гр.. [PERSON] від 18.02. 2016 року і його пояснення від 18.02. 2016р., аналіз відповідно яких на його думку свідчить про дискримінаційне ставлення скаржника [PERSON] до нього, як громадянина України за мовною ознакою. Зазначає, що відповідно до наказу № 89 від 10.03. 2016 року відповідач, в особі адміністрації звинуватили його у вчиненні дисциплінарного проступку, а саме порушенні вимог пп. 2.3.4, 2.3.10, 2.4.1. Розділу 2 службової інструкції водія тролейбуса, а також п. 3.1., пп. 3.2.2 п. 3.2 Інструкції з охорони праці № 64 для водія тролейбуса. Вважає, що наказ № 89 від 10.03. 2016 року не містить доказів порушення ним, як водієм службової інструкції та Інструкції з охорони праці № 64 для водія тролейбуса, а отже і притягнення його до дисциплінарної відповідальності на його думку порушують трудові права та свідчать про упереджене ставлення до нього зі сторони адміністрації відповідача, так як саме відповідачем при прийнятті рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не було враховано вимог Конституції України, Конвенції про захист прав людини. А, тому, просить скасувати наказ начальника КП «Чернівецьке тролейбусне управління» № 89 від 10.03. 2016 року про накладення дисциплінарного стягнення на нього у вигляді догани як незаконний та стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримавши заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити; в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в позові, Представники позивача [PERSON], [PERSON] позицію свого довірителя підтримали в повному обсязі, і також відповідно просили задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник відповідача КП «Чернівецьке тролейбусне управління», за довіреністю [PERSON] не визнав позовних вимог, в наданих суду поясненнях посилався на обставини аналогічно викладеним в письмових запереченнях; просив в задоволенні позову відмовити. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, відповідно заперечення, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог; заслухавши пояснення позивача [PERSON], в його інтересах доводи представників, представника відповідача [PERSON], свідків заявлених відповідно сторонами, суд приходить до наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом належними доказами по справі встановлено, що відповідно до наказу відповідача за № 89 від 10.03. 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» (а.с.8) водієві тролейбусу служби руху КП «Чернівецьке тролейбусне управління» [PERSON] за порушення трудової дисципліни оголошено догану. Із даним наказом, отриманим для ознайомлення 11.03. 2016 року, позивач не погодився про що відповідно зробив відмітку в наказі. Підставою для винесення наказу вище дослідженого, як було установлено в засіданні стала скарга громадянки [PERSON], подана нею на ім.»я начальника КП ЧТУ, в якій остання повідомляла, що 18.02.2016 року знаходячись у тролейбусі 275 п»ятого маршруту вона почула як голосно звучала музика російською мовою, що її обурило, чому коли в Україні люди вшановують пам»ять загиблих Небесної сотні, в тролейбусах лунає російська музика, у зв»язку з чим вона звернулася до водія тролейбусу і повідомила про своє не вподобання, на що водій їй відповів, що і сам розмовляє російською і ніяким чином не відреагував, а тому, просила провести бесіду з водіями і даного водія притягнути до відповідальності (а.с. 10, 11). Доводи викладені в скарзі, в повному обсязі підтвердила [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні, під присягою, не заперечувала фактів викладених в скарзі, пояснила, що дійсно їй не сподобалося як в тролейбусному маршруті 275 гучно грала музика, звучали пісні на російській мові, що їй не сподобалося і вона при зупинці тролейбуса підійшла до водія, який згодом виявився [PERSON] і який відчинивши їй кабіну, де не було чути музики, на її звернення чому в салоні тролейбусу звучить російська «попса» відповів, що він і сам розмовляє російською мовою, що її обурило і вона по приходу на роботу зателефонувала керівнику КП Чернівецьке тролейбусне управління [PERSON] повідомивши про вищенаведений факт, який їй сказав написати скаргу на дії водія, з метою притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що вона і зробила, однак самостійно скаргу в КП ЧТУ не подавала, а за своїм дорученням відправила іншу особу. Крім наведеного, підставами для винесення спірного наказу стали і пояснення самого водія [PERSON] (а.с. 12), які суто були відібрані в останнього не 18.02. 2016 року, а 19.02. 2016 року, і дане чітко прослід окується з тексту дослідженого в судовому засіданні пояснення. І в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що пояснення він надавав [PERSON], начальнику служби руху 19.02. 2016 року. З дослідженого пояснення позивача чітко прослідковується виправлення дати з 19.02. 2016 року на 18.02. 2016 року; крім цього з наданої суду [PERSON] копії пояснення, аналогічного оригіналу, який він відзняв для себе дата проставлена 19.02. 2016 року. Вказані пояснення викликають сумнів у суду, з огляду на те, що безпосередньо у самому поясненні [PERSON], останній зазначає, що ,,,,вчора 18.02.2016 року…..., що також свідчить про виправлення дати в поясненнях позивача, наданих відповідачем і досліджених в оригіналі в судовому засіданні. Фактично даного в судовому засіданні не заперечував і сам свідок [PERSON], який під присягою в засіданні не зміг пояснити обставин відібрання пояснення у водія [PERSON], в показах зазначив, що він діючи за дорученням керівництва розібратися в ситуації що мала місце в тролейбусі 275 маршруту 5 відбирав пояснення у водія, однак коли це було пояснити не зміг, плутався в показах, доводячи суду, що [PERSON] самостійно встановив магнітофон в кабіні, при цьому не зміг пояснити чи являється це забороною згідно нормативних Інструкцій, крім того, не зміг пояснити і самого виправлення дати в поясненнях позивача. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] в частині того, що по питанню притягнення водія [PERSON] в КП ЧТУ засідала атестаційна комісія, яка наділена повноваженнями розгляду дисциплінарних проступків працівників установи, А, саме в цій частині жодний з інших допитаних свідків, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] чітко відповідно вказували на те, що вони є членами атестаційної комісії, однак по питанню притягнення водія [PERSON] ніяка комісія не засідала і про накладення на останнього дисциплінарного стягнення їм стало відомо зі слів третіх осіб та [PERSON] Саме, суто і останній, як пояснив в засіданні ініціював проведення огляду кабіни водія тролейбусу 275 5 маршруту, без присутності самого [PERSON], і виявив всередині кабіни установлений магнітофон, що було заактовано (а.с. 33), при цьому в акті вказавши, що [PERSON] відмовився від його підписання, в той час як позивач в засіданні при дачі пояснень чітко зазначив, що про огляд кабіни він дізнався значно пізніше ніж 19.02. 2016 року, присутній про огляді не був і від підписання будь якого акту не відмовлявся так як ніякого акту йому надано до ознайомлення не було. Згідно досліджених наказів № 14 від 18.01. 2012 року, відповідно наказу № 210 від 22.06. 2015 року вбачається створення атестаційної комісії з визначенням кваліфікації водіїв тролейбуса та як пояснила в своїх показах свідок [PERSON], що атестаційна комісія питання дисциплінарного характеру взагалі не розглядає відповідно до Положення про атестаційну комісію з визначення кваліфікації водіїв тролейбуса (а.с. 63 65). Дане узгоджується і з показами свідка [PERSON], яка під присягою в судовому засіданні пояснила, що вона також працює в КП УТУ кондуктором тролейбусу 275 5 маршруту та 18.02. 2016 року була на зміні. В салоні тролейбусу по усьому його маршруту руху було тихо, однак на зупинці вулиці Шевченко м. Чернівці з салону вийшла жінка і дуже сильно стукала в кабіну водія, намагаючись її самостійно відчинити і лише після того, як водій кабіну відкрив, вона з салону спостерігала за діями жінки, яка кричала, махала руками і висловлювалася про те, що чому в салоні гучно грає музика російська. Пояснила, що дійсно в салоні тролейбуса грала музика, однак, не голосно, оголошення кожної зупинки було достатньо чути пасажирам; крім цього, зазначали, що в основному пасажири маршруту їздять кожного дня а тому дуже добре знають кожну зупинку її назву і відстань. В поясненнях повністю заперечила наявність конфлікту і порушення роботи, як її кондуктора, так і водія. І дані показання свідка в засіданні узгоджуються і з показами свідка [PERSON], яка пояснила, що вона 18.02. 2016 року в салоні на оголошення водієм зупинок не зважала, так як кожну зупинку знає на пам»ять і їй цього не потрібно було, її лише обурило те, що грала музика російською мовою, а інших претензій вона ні до кого не мала; про те, чи щось порушував водій з питань дотримання інструкцій, чи ні їй було байдуже. Питання про притягнення до відповідальності позивача регулюється ст.ст. 148-151 КЗпП України. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Законодацем визначено, що ознакою порушення працівником трудової дисципліни, що може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, є невиконання ним (зумисне чи з необережності) його трудових обов'язків, недотримання встановлених для нього правил поведінки, невиконання наказів і розпоряджень керівництва. Відповідно до положень ст. ст.\~139,\~140 КЗпП України\~працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Дисциплінарна відповідальність працівника є одним із видів відповідальності за трудове правопорушення, тобто винне протиправне діяння, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні своїх трудових обов'язків. В основі цієї відповідальності повинен лежати конкретний дисциплінарний проступок, який повинен являтись підтвердженим фактом. Враховуючи викладені норми та положення закону, перевіривши докази в їх сукупності, виходячи з аналізу пояснень наданих свідками, доводів сторін відповідно, суд вважає, що в діях позивача відсутній факт, який би засвідчував наявність допущення позивачем грубого порушення своїх трудових обов'язків та відсутність дисциплінарного проступку. З матеріалів справи не вбачається, а також не доведено стороною відповідача перед судом в розрізі положень ст.\~ст. 57-59 ЦПК України, що своїми діями [PERSON] порушив вимоги пп. пп. 2.3.4, 2.3.10, 2.4.1. Розділу 2 службової інструкції водія тролейбуса, а також п. 3.1., пп. 3.2.2 п. 3.2 Інструкції з охорони праці № 64 для водія тролейбуса (а.с. 16 20). Натомість, в обґрунтування своєї позиції щодо правомірності накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідач посилається на акт службового розслідування без доведення факту призначення такого в розрізі положень ст.\~ст. 57-59 ЦПК України, з посиланням відповідно на зазначений акт. Як вбачається з показів і свідка [PERSON] він за дорученням керівника установи КП УТУ проводив службове розслідування фактів, що мали місце 18.02. 2016 року. Разом з цим пояснити чому такий акт не був оформлений відповідно до вимог закону, не зміг; суду також не було представлено відповідачем акту службового розслідування від 18.02. 2016 року. Крім того, з наказу № 89 від 10.03. 2016 року ( а.с. 8) чітко вбачається (п.3) доручення головному бухгалтеру [PERSON] до зняття дисциплінарного стягнення водію тролейбуса служби руху КП Чернівецьке тролейбусне управління» [PERSON] відповідно до чинного законодавства заходи заохочення не застосовувати. Тобто чітко прослідковується ще одне накладення стягнення, крім догани, яке має місце виконанням, оскільки як видно з пояснень [PERSON] він жодного разу не отримував преміальних, а також як вбачається з показів [PERSON], працівника відділу кадрів КП ЧТУ вона після оформлення спірного наказу віддала його до бухгалтерії для виконання п. 3 вказаного наказу. З боку відповідача не надано доказів суду про те, що позивач є несумлінним працівником та відносно нього є необхідність застосувати заходи дисциплінарного впливу з подвійним накладенням стягнення. Під час винесення дисциплінарних стягнень відповідач повинен був врахувати наявність проступку, ступінь його тяжкості, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, врахувати попередню характеристику роботи позивача. Згідно ч.2\~ст. 151 КЗпП України, на яку позивач посилається як на правову норму обґрунтувань своєї позиції, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Пунктом 12 Директиви Європейського Союзу від 27 листопада 2000 року № 2000/78/ЄС щодо встановлення загальних рамок для рівного поводження у сфері трудових відносин та зайнятості передбачено заборону прямої або непрямої дискри мінації на основі релігії або віросповідання, інвалідності, віку або сексуальної орієнтації в сферах, охоплених цією Директивою. Відповідні гарантії рівності закріплено також ст. 2 Кодексу законів про працю України (КЗпПУ), якою встановлено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин. Протокол № 12 до Конвенції, ратифікований Україною 09 лютого 2006 року, розширює сферу дії заборони дискримінації на будь-яке право, що гарантується національним законодавством, навіть якщо таке право не передбачене Конвенцією. Статтею 1 цього Протоколу передбачено, що «здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження, або за іншою ознакою». Вищенаведене є співмірним і з практикою Європейського суду з прав людини (справа Данілєнков і інші проти Росії, Заява № 67336/01) Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тому, аналізуючи обставини справи, суд прийшов до висновку, що наказ № 89 від 10.03.2016 року винесений з порушенням чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню в частині п.1 п. 3 Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на водія [PERSON] підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» [PERSON]. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем було незаконно застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст.\~ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст., ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи. Матеріали справи свідчать, що згідно розрахунку № 3 від 11.04. 2016 року до договору про надання правової допомоги від 09.09.2015 р. визначена вартість в грошовому виразі наданої позивачу представниками [PERSON], [PERSON] правової допомоги (а.с.56) та квитанціями 000013, 000019 стверджується сплата [PERSON] грошових коштів відповідно до вищеозначеного розрахунку в сумі 5500 грн. (а.с. 54, 55). Таким чином суд вважає, що і вимоги в частині заявлені до відповідача про стягнення судових витрат і витрат на правову допомогу підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст.\~139,\~147-149,\~232 КЗпП України,

Outcome: partial