Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18 лютого 2013 р. по 30 квітня 2016 р. у розмірі 97 148,93 грн. На обґрунтування позову послалася на те, що з відповідачем перебувала у спільному шлюбі з 26 червня 1999 року по 30 липня 2012 року, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO]. За рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 21 травня 2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача на утримання сина до досягнення повноліття, починаючи з 18 лютого 2013 року . Відповідний виконавчий лист був звернутий позивачем до виконання відділу ДВС Краснокутського РУЮ Харківської області 24 вересня 2013 року. Однак відповідач виплату аліментів починаючи з лютого 2013 року не проводив, аліменти почав сплачувати в листопаді 2013 року. Крім того , аліменти не сплачувалися в січні та лютому 2016 року . Згідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2016 року складає 9 904,67 грн. Оскільки вказана заборгованість, виникла з вини відповідача , [PERSON] , з посиланням на ч. 1 ст. 196 СК України, просила стягнути з відповідача вказану суму неустойки (пені), яку розрахувала в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення за період з 18 лютого 2013 року по 30 квітня 2016 року. У судове засідання позивач не з»явилася , подала заяву в якій прохає слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав , прохав відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому пояснив, що виконавчий лист надійшов на виконання по місцю роботи 31 жовтня 2013 року , аліменти сплачували починаючи з листопада 2013 року. Вини у несплаті аліментів не має. Окрім того , в січні та лютому 2016 року аліменти дійсно не сплачувалися , оскільки відповідач хворів та перебував на лікуванні. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, виконавче провадження , дійшов до наступних висновків . Судом встановлено, що з 26 червня 1999 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Краснокутського районного суду Харківської області 30 липня 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO]. Краснокутський районний суд Харківської області рішенням від 21 травня 2013 року , зобов'язав [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO], починаючи з 18 лютого 2013 року і до його повноліття. Рішення суду набрало законної сили 20 серпня 2013 року . На виконання зазначеного рішення 30 травня 2013 року видано виконавчий лист, на підставі якого 24 вересня 2013 року відділом ДВС Краснокутського РУЮ Харківської області відкрито виконавче провадження. Станом на 01 квітня 2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом в розмірі 9 904,67 грн., яка нарахована державним виконавцем за заявою позивача в період з лютого 2013 року по квітень 2016 року. З вказаної довідки - розрахунку ВДВС Краснокутського РУЮ Харківської області вбачається, що аліменти сплачуються з листопада 2013 року щомісячно , заборгованість по сплаті аліментів почала виплачуватися відповідачем в листопаді 2013 року -789 ,00 грн., а потім з грудня 2013 року по січень 2016 року по 50,00 грн., за лютий 2016 р.- 100 ,00 грн. , березень 2016 року -50,00 грн. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 1 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року. Той факт, що примусове виконання рішень суду покладається на державну виконавчу службу, не звільняє боржника від відповідальності за правилами частини першої ст. 196 СК України, якщо він повідомлений про наявність обов»язкового до виконання рішення суду про стягнення аліментів. Згідно до змісту правової позиції, викладеній у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася лише з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оскільки виконавчий лист позивач з травня 2013 року не пред»являла до виконання , виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] надійшов на виконання до відділу ДВС Краснокутського РУЮ 24 вересня 2013 року , а по місцю роботи боржника у жовтні 2013 року, , рішення суду відповідачем виконується з листопада 2013 року , аліменти сплачуються щомісячно , частково сплачується заборгованість по аліментах , стягнення аліментів проводиться з моменту пред»явлення виконавчого листа до виконання, вини [PERSON] у несплаті аліментів в період з 18 лютого 2013 року по жовтень 2013 року , на думку суду не має, обов»язок по сплаті аліментів у відповідача виник саме з листопада 2013 року. Тому , суд вважає, позов в частині стягнення неустойки (пені) за період з 18 лютого 2013 року по жовтень 2013 року задоволенню не підлягає. Однак , за період січень - лютий 2016 року з вини відповідача виникла несплата аліментів. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість із аліментів виникла з вини відповідача як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення виходячи з наступного розрахунку: січень 2016 р.: нарахована сума аліментів 1735,93 гривень х пеня (1%) х 31 день = 538,16 гривень - сума неустойки (пені); лютий 2016 р.: нарахована сума аліментів 1411,05 гривень х пеня (1%) х 29 днів = 409,19 гривень - сума неустойки (пені); А всього пеня за спірний період з січня по лютий 2016 р. складає 947, 35 грн. Правильність визначення заборгованості у передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку, відповідач не оспорював. Посилання відповідача , що він за вказаний період не сплачував аліменти , оскільки хворів не заслуговують на увагу , оскільки доказів, які б звільняли його від сплати аліментів він не надав. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Оскільки позивач звернулась до суду з позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, а не з позовом про стягнення аліментів, то у відповідності з Законом України «Про судовий збір» вона не звільнена від сплати судового збору, однак позивач судовий збір не сплатила. За таких обставин з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, не сплачений нею при поданні позовної заяви, а з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволенню позовних вимог. Виходячи з ціни позову в сумі 97 148,93 грн., розмір судового збору, що підлягає стягненню з позивача на користь держави, складає 971,48 грн., а виходячи з задоволення позову на суму 947,35 грн., розмір судових витрат по сплаті судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 9,50 грн. Крім цього, позивачем до матеріалів справи була долучена розрахункова квитанція , відповідно до якого, фахівцю у галузі права , позивачем було сплачено за юридичні послуги 1500, 00 грн. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано в п. 2 ч. 3 ст.79, ст. ст.84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем наданий договір про надання правової допомоги та розрахункова квитанція, акт виконаних робіт . За таких підстав з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Outcome: partial