Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 09.10.2013 року за реєстровим № 2-2128, позивач є власником 13/20 часток домоволодіння з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. 12 Грудня (в даний час вул. Костецького), будинок № 16. Дану частину домоволодіння позивач успадкувала після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла 27.11.2012 року. Власником решти - 7/20 часток домоволодіння, є сестра позивача - відповідачка по справі [PERSON]. Таким чином, в даний час домоволодіння під № 16 по вул. Костецького (колишня вул. 12 Грудня) в місті Вінниці є обєктом спільної часткової власності позивача та відповідача: позивачу належить 13/20 часток, а відповідачу - 7/20 часток. Право власності позивача та відповідача на належну частину домоволодіння пройшло відповідну державну реєстрацію. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0, 0926 га, кадастровий номер 0510100000:03:022:0025, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка згідно із рішенням Вінницької міської ради від 31.03.2004 року за № 654 зареєстрована в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на праві спільної сумісної власності за відповідачем по справі - [PERSON] та матірю позивача та відповідача - [PERSON], оскільки вони на той час були співвласниками домоволодіння. Реєстрація права спільної сумісної власності відповідача та [PERSON] на земельну ділянку була проведена 28.10.2004 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на праві спільної сумісної власності за № 3/2342-а на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213521, виданого на імя [PERSON] із зазначенням [PERSON] як співвласниці земельної ділянки, а також за № 3/2342-6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213521, виданого на імя [PERSON] із зазначенням [PERSON] як співвласниці земельної ділянки. Хоча земельна ділянка була обєктом спільної сумісної власності відповідача і матері позивача та відповідача, але кожна з них користувалась своєю часткою, і ці частки були рівними. Відповідач та [PERSON] до дня своєї смерті користувались однаковими за розміром частками земельної ділянки, однак, їх домовленість не була закріплена документально. Після смерті [PERSON] позивач із відповідачем по справі користуються тими самими частками земельної ділянки, якими користувались відповідач та [PERSON] при її житті. 27 листопада 2012 року [PERSON] померла, актовий запис про смерть № 3032 від 27.11.2012 року, зроблений відділом ДРАЦС ВМУЮ у Вінницькій області. Після смерті матері позивача та відповідача відкрилась спадщина, заповіту на яку вона не залишила. До складу спадкового майна після смерті [PERSON], на ряду з іншим майном, входить належна їй частина спірної земельної ділянки. Позивач та відповідач по справі є спадкоємцями за законом першої черги. Позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а відповідач відмовилась від спадщини на користь позивача. Другою вінницькою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 108/2013, номер у спадковому реєстрі 54356294, і позивачу було видане вищевказане свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлій [PERSON] 13/20 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Позивач вже провела державну реєстрацію свого права власності на успадковану після смерті матері частину домоволодіння. В звязку з тим, що частки [PERSON] та відповідача у спільній сумісній власності на земельну ділянку не виділені, позивач не може оформити спадщину на належну матері частину ділянки. Нотаріус повідомила позивачу, що на належну спадкодавцеві частину земельної ділянки свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки розмір її частки у спільній сумісній власності не визначений, а відповідно до п.п. 4.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 262/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину обовязково перевіряє склад спадкового майна, а в даному випадку неможливо визначити розмір частки померлої у спільній сумісній власності на земельну ділянку, про що 19.11.2013 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори було надано розяснення за вих. № 1462/02-14. Тому, оскільки позивач прийняла спадщину, вона успадкувала і належну спадкодавцеві частину земельної ділянки, однак оформити своє право власності не може з вищезазначених причин. Частка учасника у спільній сумісній власності згідно із ст. 1226 ЦК України спадкується на загальних підставах. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визначення розміру часток у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 0926 га, кадастровий № 0510100000:03:022:0025, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в м. Вінниці по вулиці 12 Грудня (Костецького), зареєстровану за ними на праві спільної сумісної власності 28.10.2004 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на праві спільної сумісної власності за № 3/2342-а на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213521, виданого на імя [PERSON] із зазначенням [PERSON] співвласницею земельної ділянки, а також за № 3/2342-6 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213521, виданого на імя [PERSON] із зазначенням [PERSON] співвласницею земельної ділянки, є рівними і становлять по 1/2 ідеальній частці кожного з двох співвласників, в тому числі, частка померлої 27.11.2012 року [PERSON] на день її смерті становила 1/2 ідеальну частку; частка [PERSON] становить 1/2 ідеальну частку. 02.02.2018 року судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та вирішено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. У строк, визначений судом ухвалою суду від 02.02.018 року, 12.02.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач зазначила, що визнає вимоги позивача в повному обсязі та просить їх задовольнити. Ухвалою суду від 01.03.2018 року з Другої вінницької державної нотаріальної контори судом було витребувано належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої 27.11.2012 року [PERSON], а також запропоновано позивачу надати відповідь на відзив і відповідачу надати заперечення на відповідь. Відповідь на відзив позивачем надана не була. Відповідно, не було надано й позивачем заперечення на відповідь. 03.04.2018 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимогв якій просила визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 16, що знаходиться по вулиці 12 Грудня в місті Вінниці, становила 13/20, а частка [PERSON] 7/20. Також, 03.04.2018 року відповідач подала заяву в якій визнала уточнені позовні вимоги в повному обсязі. В підготовчому засіданні позивач змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, аргументуючи його мотивами, викладеними в позовній заяві. Відповідач зміненіпозовні вимоги визнала в повному обсязі. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213620 від 28.10.2004 року та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 213621 від 28.10.2004 року, виданими на підставі рішення Вінницької міської ради № 654 від 31.03.2004 року, земельна ділянка площею 0, 0926 га, розташована за адресою: вул. 12-го Грудня, 16 в м. Вінниця, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON](а.с. 11-12) Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 238976, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 27.11.2012 року, [PERSON] померла 27.11.2012 року в м. Вінниці, актовий запис № 3032. (а.с. 8) З матеріалів спадкової справи № 108/2013 до майна померлої 27.11.2012 року [PERSON] вбачається, що 09.04.2013 року [PERSON] звернулася до Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON]. Також, 09.04.2013 року до Другої вінницької державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON]. (а.с. 57-100) Судом встановлено, що [PERSON], скориставшисьсвоїм правом, відмовилась від прийняття спадщини, звернувшись до нотаріуса протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Судом у відповідності до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що [PERSON] не відкликала своєї заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] 09.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2128 (спадкова справа № 108/2013 року), спадкоємицею 13/20 часток домоволодіння з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 16, що знаходиться по вулиці 12 Грудня в місті Вінниці, які належали померлій 27.11.2012 року [PERSON], є [PERSON]. (а.с. 14, 94) 19.11.2013 року [PERSON] державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 27.12.2012 року, на земельну ділянку, розташовану в м. Вінниці за адресою: вул. 12-го Грудня, 16 в м. Вінниця, про що зазначено в розясненні № 1462/02-14 від 19.11.2013 року. Відмова обґрунтована тим, що частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку не визначені, тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві. (а.с. 13) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0, 0926 га, розташована за адресою: вул. 12-го Грудня, 16 в м. Вінниця належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12) Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 13/20 частки домоволодіння з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер 16, що знаходиться по вулиці 12 Грудня в місті Вінниці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.10.2013 року Другою вінницькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 15) Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільноїсумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Судом встановлено, що згоди щодо поділу земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю між співвласниками досягнуто не було. Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON] як спадкоємець учасника спільної сумісної власності правомірно звернулась з позовом до суду про визначення частки майна належної померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки співвласників земельної ділянки площею 0, 0926 га, що розташована за адресою: вул. 12 Грудня, 16 в м. Вінниця не є рівними і мають бути визначені пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разійого порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У підготовчому засіданні судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, враховуючи вищевикладене, безумовне визнання відповідачем позовних вимог а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе визначити, що частка померлої 27.11.2012 року в м. Вінниці [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0926 га, розташовану за адресою: вул. 12 Грудня, 16 в м. Вінниця, цільове призначення: домоволодіння з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, становила 13/20, а частка [PERSON] становить 7/20. Враховуючи положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - 352, 40 гривень. Інші судові витрати позивачем заявлено не було. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved