Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 14 березня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] , що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області. [PERSON] вказав, що він не встиг зареєструвати своє право власності на набуту на підставі договору земельну ділянку. Звернувшись у 2018 році до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію свого права власності на земельну ділянку, йому було відмовлено у зв`язку з тим, що 24 грудня 2014 року право власності на спірну земельну ділянку вже було зареєстровано за [PERSON] на підставі документів про втрату оригіналу державного акту. У зв`язку з цим, позивач вважає, що [PERSON] ввів державного реєстратора в оману щодо своїх прав на спірну земельну ділянку. За таким обставин [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Тимофєєва О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18306661 від 24 грудня 2014 року на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] , яка знаходиться на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, наданої для індивідуального садівництва, на ім`я [PERSON] , а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку, видане 24 грудня 2014 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції на ім`я [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Натомість надав до суду заяву, якою з позовними вимогами погодився та вказав, що вважає їх обґрунтованими. Зокрема, [PERSON] не зареєстрував право власності на земельну ділянку після оформлення договору купівлі-продажу. Тому у відомостях Державного земельного кадастру власником земельної ділянки зазначено попереднього власника - [PERSON] , який 05 грудня 2014 року надав державному реєстратору копію державного акту на земельну ділянку, оголошення про втрату державного акту та інші документи. Таким чином, [PERSON] вчинив дії, які не відповідають вимогам діючого законодавства, відносно державної реєстрації права власності та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] до суду не з`явився. Про час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Проте, про своє ставлення до пред`явленого позову суд не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позову з наступних підстав. Встановлено, що 14 березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В., зареєстрований в реєстрі за №486. За умовами якого [PERSON] відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером [NUMBER] із цільовим призначенням для індивідуального садівництва, що розташована на території Вишеньківської сільської ради Бориспільського району (а.с.16). Відповідно до п.2 даного договору купівлі-продажу продаж земельної ділянки здійснюється за 142358 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Своїм підписом під цим договором представник продавця підтверджує факт повного розрахунку з продавцем за продану земельну ділянку і відсутність до покупця будь-яких претензій. Згідно п.10 договору купівлі-продажу право власності на земельну ділянку у покупця виникає на підставі цього договору, згідно ст.125 ЗК України з моменту державної реєстрації цього права. Право власності покупця згідно ст.126 ЗК України посвідчується цим договором, додатком до якого є державний акт на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності на земельну ділянку, вчиненої в порядку встановленому чинним законодавством згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року №439, нотаріусом та органом, що здійснює державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. У відповідності до положення ст.125 ЗК України, у редакції чинній на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, передбачалося, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порядок здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку передбачався ст.126 ЗК України та Порядком здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року №439. Зокрема, ч.1 ст.126 ЗК України, у редакції чинній на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, передбачалося, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Згідно ч.6 цієї статті при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Відповідно до абз.4 ч.6 ст.126 ЗК України орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Згідно з положенням п.4 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 року №439, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що відмітку про реєстрацію права власності здійснює територіальний орган Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки. З дослідженого у судовому засіданні копії державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 2009 року на ім`я [PERSON] , вбачається, що 14 березня 2012 року, у момент посвідчення договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Козій А.В. здійснено відмітку про перехід до [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку на підставі укладеного 14 березня 2012 року договору купівлі-продажу. Водночас, відмітка про державну реєстрацію переходу права власності до позивача на придбану земельну ділянку територіальним органом Держземагентства не проставлена. Викладені обставини свідчать про те, що позивач не завершив процедуру державної реєстрації набутого на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2012 року права власності на земельну ділянку (а.с.17). 13 вересня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно КП КОР «Готово» Тимофєєвим О.А. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації набутого позивачем права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2012 року. Вказана відмова мотивована тим, що заявником подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , право власності на яку зареєстровано за іншою фізичною особою згідно свідоцтва про право власності від 24 грудня 2014 року (виданого на підставі оголошення про втрату документа, посвідченої копії державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру) (а.с.21). На переконання суду відмова у здійсненні державної реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] , яке він набув на підставі договору купівлі-продажу від 14 березня 2012 року, порушує його права. Встановлено, що 04 листопада 2014 року Управлінням Держгеокадастру у Бориспільському районі видано копію державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] (а.с.23). Із копії оголошення, розміщеного в газеті «Вісті.Інформація.Реклама» №44 (757) від 28 листопада 2014 року вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , Бориспільським районним управлінням земельних ресурсів 14 серпня 2009 року, був втрачений та його слід вважати недійсним (а.с.22). 24 грудня 2014 року, на підставі оголошення про втрату документа, посвідченої копії державного акту на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Тимофєєвим О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] , про що видано свідоцтво про право власності, серії та номер: 31588829 (а.с.24). У такий спосіб [PERSON] набув у приватну власність спірну земельну ділянку вже після її відчуження на користь позивача. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, 24 грудня 2014 року [PERSON] неправомірно набув право власності на земельну ділянку, так як не був її власником на вказану дату. Зокрема, п.53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553) передбачено, що для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, реєстрацію якого проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акту державним реєстратором використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа. Водночас, суд звертає увагу, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі втрати оригіналу державного акту, згідноп.53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, можлива лише за заявою власника земельної ділянки. Станом на 24 грудня 2014 року [PERSON] таким власником не був, оскільки ще 14 березня 2012 року продав цю земельну ділянку позивачу на підставі договору купівлі-продажу. Враховуючи, що позивач не встиг завершити процедуру державної реєстрації свого права власності на земельну ділянку, у Державному земельному кадастрі формально залишалися відомості про попереднього власника спірної земельної ділянки - [PERSON] . Незважаючи на це, вказана обставина не давала права [PERSON] після продажу земельної ділянки, повторно реєструвати за собою право власності на неї. Таким чином, суд приходить до переконання, що державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку на ім`я [PERSON] 24 грудня 2014 року відбулася з порушенням встановленого законом порядку. Відповідно до ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Тому рішення державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Тимофєєва О.А. про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку на ім`я [PERSON] слід визнати незаконним та скасувати рішення, а видане ним свідоцтво про право власності щодо набуття [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку слід визнати недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: approved