Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Позов мотивований тим, що 03.03.2013 року у відділі ДРАЦС PC Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за №389. Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає в даний час з позивачем. Спільне життя між позивачем та відповідачем не склалось, сторони припинили спільне проживання, і позивач звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу. Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу [PERSON] залишиться проживати з матір'ю, та у неї є підстави вважати, що відповідач після розірвання шлюбу не буде добровільно надавати матеріальну допомогу їй та дитині в період догляду за дитиною до 3-х років, в силу чого позивач вирішила звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення їхнім сином - [PERSON], [INFO] трирічного віку. Позивач у судове засідання не з'явилась, однак надала на адресу суду заяву, у якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовільнити та просить суд розгляд даної справи проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, проте на адресу суду надав заяву, у якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просить суд розгляд справи провести за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 03 березня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 389, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 03 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2015 року у справі №127/26200/14-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 389. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.02.2015р. рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2015 року скасовано, а провадження у справі закрито у зв'язку з примиренням сторін. В судовому засіданні 27.04.2015р. позивач пояснила, що незважаючи на те, що на даний час шлюб між позивачем та відповідачем не припинений, вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, а тому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 08 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки № 1279 від 07.04.2015 року, виданої виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Шаргородськго району Вінницької області на утриманні [PERSON] знаходиться її неповнолітній син [PERSON], 2013 року народження. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. (ч. 1 ст. 181 СК України) Згідно з ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч. 6 ст. 84 СК України). Як вбачається з довідки № 189, виданої 05.05.2015 року ВМВ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] працює на посаді дільничного інспектора міліції та за період з листопада 2014 по квітень 2015 загальна сума його доходу становить 19627, 21 гривень. Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи разом з позивачем проживає її неповнолітній син - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини. Крім того суд враховує, що позивач на даний час не має власного заробітку, оскільки здійснює догляд дитини до досягнення нею трирічного віку, а відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, має постійну роботу і стабільний заробіток, інших утриманців не має, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення їхнім сином - [PERSON], [INFO] трирічного віку, також є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Поряд з цим, відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та аліменти на утримання дружини [PERSON], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення [PERSON], [INFO] трирічного віку. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача слід стягнути на користь держави 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved