Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

В червні 2016року до Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Центр надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обгрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач у 1993році був зареєстрований у вказаній квартирі як батько дітей, у шлюбі вони не перебували, спільного господарства не вели, в квартирі він ніколи не проживав, комунальні послуги не сплачував, в квартирі відсутні будь-які його речі. Вважаючи, що її права як власника нерухомого майна порушені відповідачем, тому звернулась до суду з даним позовом. В свою чергу в листопаді 2016року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, посилаючись на те, що з 1979року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, народилося двоє дітей; 25.11.1993року [PERSON] був виданий ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] на сім`ю з чотирьох осіб; у 1995році між сторонами стали виникати конфлікти і [PERSON] був фактично змушений проти своєї волі виїхати з квартири; в 1996році він намагався вселитися до квартири, проте [PERSON] змінила замки; в подальшому відмовився від позову про вселення, оскільки була усна домовленість про оформлення документів на квартиру та поділ її з врахуванням інтересів дітей. Проте, [PERSON] уникала тривалий час оформлення документів, в 2013-2014рр. здавала квартиру в оренду, а в травні 2015року [PERSON] дізнався, що вона зареєструвала ще в 2012році право власності на квартиру лише за собою. [PERSON] був поданий позов про визнання права власності на Ѕ частину квартири. Вважає, що [PERSON] чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, а іншим житлом він не забезпечений. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити, та просила відмовити у позові [PERSON] Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 12.09.2019 подала заяву про розгляд справи за відсутності представника та винесення рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 177). Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, показання свідка, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, право власності позивачки [PERSON] на спірну квартиру виникло в жовтні 1993року, після повної сплати нею пайового внеску. Відповідно до Витягу зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.11.2012 [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] ( Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 12.10.2012). За вищезазначеню адресою зареєстровано три особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, що підтверджується актами про відсутність останнього в квартирі та відсутність його особистих речей. Відповідно до норм ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що вищевказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїми процесуальними правами подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні квартирою, чим порушує охоронювані законом права останньої. Отже, позивачка, як власник квартири має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які відповідно є правовою підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] Що стосується вимог зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення, судом встановлено наступні факти. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.07.2016року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2017року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.07.2016року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05.10.2016року залишено без змін. [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] не є членом сім`ї власника квартири, ніколи не перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON] Доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема доказів того, що порушується його право на користування квартирою, [PERSON] не надано, хоча це є його процесуальним обов`язком. Суд вважає необгрунтованими вимоги зустрічного позову, оскільки [PERSON] у позові та у поясненнях наданих у судових засіданнях його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved