Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

В серпні 2018 року позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 01.02.2018 р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 лютого 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 18 500 доларів США із строком повернення 15 лютого 2018 року. Про отримання зазначеної суми коштів відповідачка склала розписку від 01.02.2018р. Посилаючись на те, що після настання строку повернення грошових коштів, вказаного у розписці, тобто у строк до 16.02.2018р., [PERSON] запозиченні кошти не повернула, позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просив стягнути із відповідачки на свою користь 18 500 доларів США, що еквівалентно 515 225,00 грн. за офіційним курсом НБУ, станом на день подачі позову (27.08.2018р.), 3% річних за безпідставне використання запозичених коштів у розмірі 8 215,37 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою від 12.09.2018 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 12.09.2018 р. була задоволена заява позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно позивача із забороною вчинення дій на його відчуження. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити його з підстав, наведених у позовні заяві, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомила, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, за яким позивач 01.02.2018р. передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 18 500 доларів США із строком повернення 15 лютого 2018 року, про отримання яких відповідачка склала розписку від 01.02.2018р. Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернула запозиченні кошти за розпискою у визначенні в ній строки, що і стало підставою для звернення [PERSON] з даним позовом. Станом на день розгляду справи, борг позивачу [PERSON] не повернула, оригінал розписки був пред`явлений представником позивача у судовому засіданні, а відтак, право позивача підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до розписки від 01 лютого 2018 року сума позики становить 18 500 доларів США, що станом на 27.08.2018р. згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США = 27,85 грн.) становить 515 225,00 грн. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Про отримання запозичених коштів від позивача відповідачка склала розписку від 01.02.2018р., оригінал якої був представлений позивачем та долучений судом до матеріалів справи, наявність якої свідчить про невиконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення боргу. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк грошові кошти на суму 18 500 доларів США (до 16.02.2018р.) не повернула. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На спростування доказів позивача відповідачкою не надано доказів про погашення суми боргу. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення суми позики за розпискою, а відтак про їх задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки трьох відсотки річних за безпідставне використання його коштів згідно розписки від 01.02.2018р., то дані вимоги також підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно із ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що кошти за договором позики від 01 лютого 2018 року відповідачка повинна була повернути в строк до 15 лютого 2018 року включно, то з 16 лютого 2018 року відповідачка є такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання, що є підставою для стягнення з відповідачки трьох відсотків річних за безпідставне використання коштів позивача. Суд погоджується з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком трьох відсотків річних на суму боргу 18 500 дол. США, що еквівалентно 515 225,00 грн. за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 27,85 грн.), за період з 16.02.2018р. по 28.08.2018р., що складає 8 215,37 грн. та розраховується наступним чином: 515 225,00 *3*194 (кількість днів прострочки)/365/100 = 8 215,37 грн. На підставі ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Враховуючи те, що відповідачка не надала доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем надано суду оригінал боргового документу відповідача - розписку від 01.02.2018 то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість за договорами позики відповідачки перед позивачем на час розгляду справи складає 18 500 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) доларів США, що еквівалентно 515 225,00 (п`ятсот п`ятнадцять тисяч двісті двадцять п`ять грн., 00 коп.) грн. за офіційним курсом НБУ та 8 215,37 грн., як 3% річних за період з 16.02.2018р. по 28.08.2018р. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 9 162,4 грн. (8 810,0 грн. - за позовну заяву, 352,4 грн. - за заяву про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved