Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

В серпні 2019 року АТ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.12.2005 року у розмірі 11475,08 грн. станом на 13.06.2019 р. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 16.12.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконала, як наслідок, станом на 13.06.2019 року виникла заборгованість у розмірі 11475,08 грн., яка складається з 356,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 2309,54 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 6086,01 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1700 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн - штраф (фіксована складова); 522,62 - штраф (процентна складова). Учасники справи не надіслали до суду жодних заяв по суті справи. Справа розглядається за правилами глави 10 розділу ІІІ Цивільного-процесуального кодексу України з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Встановлено, що 16 грудня 2005 року [PERSON] заповнила бланк Заяву позичальника /а.с.11/. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] з 28 грудня 2017 року припинила вносити кошти в рахунок погашення заборгованості у повному обсязі, внаслідок чого станом на 13.06.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 11475,08 грн., яка складається з 356,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 2309,54 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 6086,01 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1700 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн - штраф (фіксована складова); 522,62 - штраф (процентна складова). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Проте, наданий позивачем Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 16 грудня 2005 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника. У Заяві позичальника від 16 грудня 2005 року процентна ставка за кредитним договором не зазначена. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. До того ж, у Заяві позичальника від 16 грудня 2005 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, при цьому в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не зазначає в позовній заяві та не надає відповідних доказів на підтвердження того, коли і на підставі чого виникла така заборгованість в розмір 2309,54 грн, та яким чином ці кошти була отримані відповідачем, оскільки в Заяві позичальника відсутні умови та порядок збільшення тіла кредиту. За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені, штрафів та заборгованості за простроченим тілом кредиту. Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідач повернула не в повному обсязі, суд вважає можливим стягнути з відповідача підтверджену розрахунком заборгованість за тілом кредиту у розмірі 356,91 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial