Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній знаходиться у лікарні на стаціонарному лікуванні з 27.04.2017 року. Психічно хворий з 2003 року. Багаторазово лікувався в психіатричних стаціонарах з приводу параноїдної шизофренії. В клінічній картині галюцинаторно-маячна симптоматика, кататонічні феномени. Захворювання протікає безперервно, сформувався дефект особистості. Є інвалідом другої групи. Згідно з постановою Василівського районного суду Запорізької області від 11.08.2006 року за скоєне правопорушення, у відношенні до хворого застосовувались примусові заходи медичного характеру у формі госпіталізації в психіатричну лікарню із звичайним наглядом. Знаходився на примусовому лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 14.11.2005 року по 06.11.2008 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу». В подальшому був переведений на амбулаторне примусове психіатричне лікування. Згідно з рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2007 року визнаний недієздатним, опікуном призначена мати хворого - [PERSON]. Остання госпіталізація з 11.10.2016 року по 17.11.2016 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Дефект змішаного типу». Теперішня госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану. Зі слів матері: став поводитись агресивно, лізе в бійку, б'ється об стіну, хотів побити сусіда, за собою не стежить, бігає по вулиці. Доставлений матір'ю до приймального відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР 27.04.2017 року. Госпіталізований в примусовому порядку, за заявою опікуна та власною згодою, як страждаючий на тяжкий психічний розлад, небезпечний для себе та оточуючий, з діагнозом: «Шизофренія, галюцинаторно-параноїдний синдром». 28.04.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. За психічним станом являє небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження і лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи, прокурор, лікар-психіатр доводи заяви підтримали з підстав, викладених в ній, і просили суд задовольнити заяву. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 28.04.2017 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервним типом перебігу, галюцинаторно-параноїдний синдром. За психічним станом являє небезпеку для себе та оточуючих, а також не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження і лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. (а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved