Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, в якій просив постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики у сумі 377849 грн. 41 коп.; витрати по оплаті правової допомоги в сумі 4600 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що 05 липня 2011 року відповідно до розписки надав борг [PERSON] у розмірі 520 000 грн., який відповідач зобов'язався повернути у строк до 01 серпня 2011 року. В кінці 2011 року відповідач повернув йому частину боргу у сумі 204 000 грн., а решту 316 000 грн. до цього часу не повернув. На його пропозицію добровільно повернути кошти відповідач відповів відмовою, посилаючись на відсутність у нього коштів. Таким чином, відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти у розмірі 377849 грн. 41 коп. Адвокат позивача за договором про надання юридичної допомоги [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні, 05 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, підтверджений розпискою, за яким відповідач взяв у позивача 520 000 грн. та зобов'язався їх повернути до 01 серпня 2011 року (а.с.8). Наприкінці 2011 року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу, а саме у розмірі 204 000 грн., однак іншу частину боргу до теперішнього часу позивачу не повернув. Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргового документа - оригіналу розписки у [PERSON] свідчить про невиконання із сторони [PERSON] своїх боргових зобов'язань. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) із сторони [PERSON] перед [PERSON] у сумі 316000 грн., яка підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розписки вбачається, що відповідач зобов'язався повернути борг до 01 серпня 2011 року. Час прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання становить період з 02 серпня 2011 року, тобто наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язання, по 13 червня 2014 року (день подачі позову). Починаючи з цієї дати належить здійснювати розрахунок 3% річних, сума яких на підставі ст. 625 ЦК України складає 27089 грн. 41 коп., яку [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] за прострочення виконання грошового зобов'язання. Що стосується індексу інфляції, то з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути індекс інфляції за період з вересня 2011 року по травень 2014 року (межі позовних вимог) у розмірі 34760 грн. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: основний борг у розмірі 316 000 грн., сума інфляції у розмірі 34760 грн., та три проценти річних у розмірі 27089 грн. 41 коп. а всього, сума боргу складає 377 849 грн. 41 коп. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з погодинного розрахунку вартості правової допомоги за договором про надання правової допомоги складеного 06 червня 2014 року, за консультацію правового характеру, складання позову та подання його до суду, представництво інтересів клієнта в суді, з розрахунку 1 год. вартістю 400 грн., за 11 год. 30 хв. [PERSON] сплатив 4600 грн. (а.с.14). Таким чином, витрати на правову допомогу у розмірі 4600 грн. належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved