Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

В травні 2016 року позивачка звернулась в суд, із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.11.2010р., але фактично спільно проживали до березня 2014 року, а шлюб розірвали в судовому порядку 18.05.2016р. Від даного шлюбу, як зазначила позивачка, вони мають двох спільних дітей, сина [PERSON], 02.07.2011р. народження, та доньку [PERSON], 17.08.2013р. народження, які мешкають разом з нею, знаходяться на її утриманні і спорів щодо їх місця проживання у них немає. За твердженням позивачки, з часу розпаду їх сімї, тобто з березня 2014 року, відповідач допомоги на утримання дітей не надає, хоча є фізично здоровим, постійно працює охоронцем в Вінницькій фірмі «Теплий Дім Сутиські» і має стабільну заробітну плату, котра складає 2 500грн. щомісячно, а тому повинен її надавати згідно законодавства, в звязку з чим у неї і виникла потреба в зверненні до суду з даним позовом, яким позивачка просила стягнути з відповідача аліменти, на утримання двох дітей, в розмірі 1/4 частини його заробітку на кожну дитину, але не менше 30% встановленого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, саме у вказаному розмірі, з урахуванням наданої відповідачем довідки про розмір його заробітної плати на даний час, а прослухавши запис фіксування судового засідання Вінницького міського суду від 21.07.2016р., при виконанні судового доручення, висловила категоричні заперечення стосовно пояснення відповідача, про начебто надання з його боку певний час матеріальної допомоги на утримання дітей. З цього приводу позивачка також пояснила, що єдиний раз відповідач дійсно надіслав 500грн., однак вимагав, щоб вона «написала відмову від аліментів» та погрожував їй, у разі подачі нею позову до суду про стягнення аліментів. Відповідач, в судовому засіданні Вінницького міського суду Вінницької області 21.07.2016р., при виконанні судового доручення, та в надісланих письмових запереченнях, заявлені позовні вимоги визнав частково, в розмірі 1/3 частини усіх його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину, зазначивши, що підстав, на його думку, для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 його доходів, немає, так як після вирахування з нього вказаної частини заробітної плати, від буде поставлений у скрутне матеріальне становище. Крім того, також повідомив суду про наявність у нього іншої сімї та ще однієї дитини. /ар.сп. 39 / Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, суд, на підставі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи із наступного: згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ №093985 від 02.11.2010р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, свідоцтв про народження серії 1-ЖД №269880 від 21.07.2011р., виданого Виконавчим комітетом Дубівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, та серії 1-АМ №264993 від 18.09.2013р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, а також рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 18.05.2016р., по справі №506/293/16-ц, у сторін за період шлюбу народилось двоє дітей - син [PERSON], 02.07.2011р. народження, та донька [PERSON], 17.08.2013р. народження; /ар.сп. 3-5, 45 / із довідки №158 від 19.05.2016р., виданої Дубівською сільською радою, Красноокнянського району Одеської області, вбачається, що на утриманні позивачки знаходяться її діти син [PERSON], 02.07.2011р. народження, та донька [PERSON], 17.08.2013р. народження; /ар.сп. 5 / із довідки №1/08 від 09.08.2016р., виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд ЛТД» /юр.адреса: 21030, м.Вінниця, вул.Комарова, 22/, видно, що відповідач з 01.08.2016р. працює будівельником у вказаному товаристві і його заробітна плата в місяць складає 1 450,00грн. (одна тисяча чотириста пятдесят грн. 00коп.), а отже розмір аліментів, про який просить позивачка, в розрахунку на одну дитину, відповідно до абз.2 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», і складе 30% прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років (1450:2; 725:2; 362,5:1228); /ар.сп. 40 / ч.ч.1, 2 ст.3 «Конвенції про права дитини» проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру; ч.2 ст.51 Конституції України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття; ст.55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову; згідно ст.128 Кодексу законів про працю України, обмеження розміру відрахувань із заробітної плати не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів, і у цьому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти (70) відсотків; ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Виходячи з наведеного, позовні вимоги, на переконання суду, підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки їх розмір цілком узгоджується з діючими нормативно-правовими актами, які регламентують рівень соціального та матеріального забезпечення дітей, а також не перевищує обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. На думку суду, саме таке рішення буде відповідати ч.ч.1, 2 ст.3 «Конвенції про права дитини», ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, щодо справедливого розгляду справи та належного захисту прав дітей. Натомість, суд не може погодитись із запереченнями та поясненнями відповідача, щодо скрутного матеріального становища, після відрахування 1/2 частини його заробітної плати, та наявності у нього іншої сімї та ще однієї дитини, оскільки жодних доказів, на підтвердження вказаних тверджень, ним суду не надано. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а у разі коли позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі ч.ч.1, 2 ст.3 «Конвенції про права дитини», ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст.51 ч.2, 55 Конституції України, ст.ст.180, 181 ч.3, 182 ч.2, 183 ч.1, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, ст.128 Кодексу законів про працю України та

Outcome: approved