Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

В січні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за оренду земельної ділянки в сумі 5 408 грн. 12 коп. та пеню в сумі 296 грн. 09 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником земельної ділянки площею 5,60 га, розташованої на території Тростянецької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області. 27 січня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки терміном на 7 років. Відповідно до п. 5.2 укладеного договору оренди земельної ділянки орендна плата виплачується у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки землі. Відповідач орендну плату за 2013 рік та 2014 рік виплатив у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки землі. Згідно з умовами укладеного договору оренди земельної ділянки за несвоєчасну виплату орендної плати він має право на стягнення пені у розмірі 0.01 % від суми заборгованості за кожен день прострочення. Рішенням Ічнянського районного суду від 17 лютого 2016 року позовні вимоги задоволені. В апеляційній скарзі ТОВ «Тростянець-Агро» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що позивач для розрахунку пені взяв суму заборгованості в розмірі 2704 грн. 06 коп., але за 2013 рік сума пені становить 197 грн. 39 коп., а за 2014 рік - 98 грн. 40 коп., отже загальна сума пені становить не 296 грн. 09 коп., а 197 грн. 40 коп. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що суд першої інстанції стягнув судовий збір в сумі 1378 грн., але відповідно до Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміри мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,60 га, розташованої на території Тростянецької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 25 грудня 2007 року Ічнянською районною державною адміністрацією, зареєстрованим у Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010783400013. 27 січня 2012 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Тростянець-Агро» був укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на сім років; вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Ічнянському районі за № 742170004001915. Відповідно до п. п. 5.2, 5.4 укладеного договору оренди земельної ділянки орендна плата виплачується у розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки землі; орендна плата сплачується щорічно не пізніше 31 грудня поточного року, за який сплачується орендна плата. Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі, наданого відділом Держгеокадастру у Ічнянському районі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 5.6 га, яка є власністю позивача, станом на 01 січня 2013 року та на 01 січня 2014 року становила 135 202 грн. 98 коп. Відповідач сплатив позивачеві орендну плата за 2013 рік в розмірі 8 112.18 грн., за 2014 рік - 8 112.18 грн., що підтверджується відомостями з інформаційного Фонду державного реєстру фізичних осіб ДПС України. Тобто, виплата орендної плати за 2013 та 2014 роки проведена у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки землі. Відповідно до п. 5.7 укладеного договору оренди земельної ділянки, у разі несплати орендної плати у строки, визначені цим договором, орендодавець має право вимагати нарахувати на суму заборгованості пеню у розмірі 0,01 відсотків від суми заборгованості за кожний день прострочення сплати орендної плати. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач орендну плату за 2013 та 2014 роки виплатив не в повному обсязі, а тому суму заборгованості та пеню за несвоєчасне виконання зобов»язань слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, оскільки позов був поданий фізичною особою, а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. ( 0.4 мінімальної заробітної плати). В іншій частині рішення суду узгоджується з приписами законодавства та матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги про те, що невірно визначений розмір пені, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки розмір пені правильно визначений з урахуванням розміру заборгованості та кількості днів прострочення сплати орендної плати за кожний з років.

Outcome: partial