Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Державне підприємство «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у березні - травні 2010 року Контрольно-ревізійним управлінням в Чернівецькій області було проведено ревізію окремих питань фінансово господарської діяльності підприємства, в тому числі щодо використання коштів Стабілізаційного фонду для здійснення Заходів з безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів па право власності на земельні ділянки за 2009 рік та завершений звітний період 2010 року. За результатами ревізії 26.05.2010 року складено Акт з виявленими порушеннями та направлено листа про усунення порушень і недоліків та про забезпечення відшкодування за рахунок винних осіб незаконно виплаченої заробітної плати на суму 201984,39 гривень та від коригування розрахунки з державними цільовими фондами на загальну суму 74517,17 гривень. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року з виправленням, внесеним ухвалою суду від 08 лютого 2012 року, з ДП «Чернівецький інститут землеустрою» стягнуто в дохід державного бюджету 201984,39 гривень та відкоригувати розрахунки по сплаті внесків до державних цільових фондів на суму 74517,17 гривень. Станом на 08.10.2014 року інститут повернув до державного бюджету кошти в сумі 65000 гривень, залишилося непогашеним 211501,56 гривень. 15 березня 2013 року за зверненням інституту було внесено відомості до ЄРДР за № 12013270050000314 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Ухвалою Шевченківського районною суду міста Чернівці від 16 вересня 2014 року колишнього директора підприємства [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито. Оскільки досудовим розслідуванням та судом встановлено, що [PERSON], обіймаючи з 08.2008 р. посаду виконуючого обов'язки директора підприємства в грудні 2009 року вніс до офіційних документів завідома неправдиві відомості, у зв'язку з чим інститут незаконно отримав від Стабілізаційного фонду для здійснення заходів з безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки за 2009 рік бюджетні кошти в сумі 276501,56 гривень. З підстав, передбачених ст.ст. 22. 1166 ЦК України, ст. 134 КЗпПУ позивач просив стягнути з відповідача 276501,56 гривень завданих збитків. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги визнав повністю з наведених підстав. Представник відповідача позов визнав частково у розмірі середньомісячного заробітку, в подальшому заперечуючи проти позову в повному обсязі, вказуючи, що позивачем не доведено розміру завданого саме відповідачем збитку. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] згідно наказу Держкомзему України № 430-к від 05.08.2008 р. був призначений па посаду виконуючого обов'язки директора Державною підприємства «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». На вказаній посаді працював до 18.08.2010 року. Згідно Акту ревізії КРУ від 26.05.2010 р за № 24-07/240 на ДП «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виявлено порушення щодо незаконної виплати заробітної плати на суму 201984,39 гривень та не відкориговані розрахунки з державними цільовими фондами на загальну суму 74517,17 гривень. Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року з виправленням, внесеним ухвалою суду від 08 лютого 2012 року, з ДП «Чернівецький інститут землеустрою» стягнуто в дохід Державного бюджету 201984, 39 гривень незаконно виплаченої заробітної плані та зобов'язано відкоригувати розрахунки по сплаті внесків до державних цільових фондів на суму 74517,17 гривень. Станом на 08.10.2014 року підприємством повернуто до Державного бюджету кошти в сумі 65000 гривень, непогашеною залишається сума у 211501,56 гривень. Ухвалою Шевченківського районною суду міста Чернівці від 16 вересня 2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрито. Із змісту ухвали суду вбачається, що відповідач [PERSON], перебуваючи з 05 серпня 2008 року на посаді виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» протягом 2009 року, здійснюючи організацію виконання постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації права власності на землю громадянами України» за № 844 від 05.09.2009 р. з підготовки землевпорядної документації для приватизації землі громадянами України, достовірно знав, що очолюваний ним інститут не повною мірою виконав роботу з підготовки технічної документації щодо договорів, проте в грудні 2009 року вніс до офіційних документів завідома неправдиві відомості про виконання всього переліку робіт за даними договорами в Реєстрі переданих документів Головному управлінню Держкомзему України в Чернівецькій області, які підписав і скріпив печаткою інституту, чим засвідчив повис виконання робіт. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно п.п.6 3 ч. 1 ст. 134 КЗпПУ відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; За змістом п. 8 постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не суперечить закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. В пункті 9 постанови № 14 від 29.12.1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено про застосування норм п.3 ст.134 КЗППУ, зокрема, до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗПП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом (п.п. 3, 4, 8 ст. 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10 КПК). В абзаці 1 пункту 2 постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р.«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди » зазначається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Встановлені ухвалою Шевченківського районною суду міста Чернівці від 16 вересня 2014 року обставини свідчать лише про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також видача завідомо неправдивих документів. Диспозиція ч.1 ст. 366 КК України не містить посилання на спричинення збитків. Така ознака правопорушення передбачена ч.2 ст.366 КК України (те саме діяння, що спричинило тяжкі наслідки). Тяжкі наслідки полягають у заподіянні матеріальних збитків у розмірі, що у 250 і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімумів доходів громадян. Їх розмір визначається, виходячи із розміру неоподатковуваної соціальної пільги на час вчинення злочину. Такий розмір станом на день розгляду справи судом (16.09.2014 року) становив 152 250 гривень, а на час вчинення злочину - 75 025 гривень (при розмірі податкової соціальної пільги у 2009 році - 302,50 гривень). Із змісту ухвали суду від 16.09.2014 року не вбачається спричинення будь-яких матеріальних збитків, завданих злочином, та не визначено суми таких збитків. Згідно ст. 1172 ЦК України позивач повинен довести факт та розмір заподіяної шкоди. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Відповідно до вимог ст.11 суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 1166, 1172 ЦК України, ст. 134 КЗпПУ,

Outcome: dismissed