Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

В травні 2016 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 31.03.2016 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 12538, 48 грн., яка складається з 3947 грн. заборгованість за кредитом; 7217 грн. 28 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 573.26 грн. штраф (процентна складова). Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 21 липня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ ПРИВАТБАНК задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 3947 грн. 94 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що відповідач неналежним чином виконував зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 31.03.2016 року має заборгованість 12 538 грн. 48 коп., яка складається з 3947, 94 грн. заборгованість за кредитом; - 7217, 28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 300 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; - 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); - 573, 26 грн. штраф (процентна складова). Позивач зазначає, що відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей не підлягають нарахуванню проценти за користування кредитом та неустойка лише в особливий період, який розпочався в країні з 18.03.2014 р. на підставі Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 р., а відповідач почав порушувати зобовязання щодо сплати по кредиту ще з 25.08.2008 р. і не повідомив банк про те, що він з 15.06.2014 року мобілізований та не надав відповідних доказів. Вислухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення суду частковому скасуванню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги. Задовольняючи частково позовні вимоги та відмовляючи у стягненні відсотків за користування кредитом та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року, статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Від сплати судового збору відповідач звільнений. Проте з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. По справі встановлено, що відповідач [PERSON] 28.09.2007 року отримав кредит у розмірі 7000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ, що підтверджується письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Особливий період в Україні розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, тобто з 18.03.2014 року. За приписами ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Укладеним кредитним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В порушення умов зобовязань за кредитним договором заборгованість відповідача [PERSON] відповідно розрахунку банку (а.с.5,6) станом на 31.03.2016 року становить 12538.48 грн., яка складається з наступного: 3947.94 грн. - заборгованість за кредитом; 7217.28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 300.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 573.26 грн. - штраф (процентна складова). Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що зазначеними вище законами з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсотки за користування кредитом в розмірі 5119 грн. 39 коп. були нараховані банком до встановлення особового періоду та до призову відповідача на військову службу, тобто станом на 18.03.2014 року, а тому за неналежне виконання умов кредитного договору згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач повинен погасити крім заборгованості по кредиту ще і відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 5119 грн. 39 коп. з врахуванням сплаченої ним заборгованості за відсотками 17.06.2014 року в розмірі 1787 грн. 38 коп., 16.07.2014 року 4766 грн. 95 коп., та 100 грн. - 20.07.2014 року. Таким чином, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача 5119 грн. 39 коп. замість 7217 грн. 28 коп. заявлених у позові. Оскільки заборгованість відповідача по кредитному договору у розмірі 3947, 94 грн. виникла з 28.06.2013 року, тому відповідно до п.8.6. укладеного кредитного договору з відповідача підлягає стягненню штраф в розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову тобто 453 грн. 37 коп., а в загальній сумі 953 грн. 37 коп. В той же час, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги банку про стягнення з відповідача 300 грн. комісії не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається з наданого банком розрахунку, комісія була нарахована 31.01.2016 року 100 грн. та 29.02.2016 року 200 грн., тобто, в період, коли відповідач брав участь в антитерористичній операції. Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження матеріалами справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по нарахованим процентам та штрафам з ухваленням нового рішення про часткове задоволення в цій частині позовних вимог. Крім того, відмовляючи у відшкодуванні судових витрат понесених позивачем суд послався на п.п.12 та 13 Закону України «Про судовий збір», в яких зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, повязаних з виконанням військового обовязку, а також під час виконання службових обовязків та учасники бойових дій, Герої України - у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. Проте в даному випадку йде мова не про сплату судового збору, а про відшкодування судових витрат на користь іншої сторони відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені банком судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції пропорційно задоволених вимог. Оскільки при зверненні до суду позивач сплатив 1378 грн. та 1515 грн. 80 коп. за подачу апеляційної скарги, то з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 2312, 72 грн. В іншій частині рішення суду, яким стягнуто з відповідача 3947.94 грн., яка складається з заборгованості за кредитом сторонами не оскаржується, а тому підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial