Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 15.10.2019\~р. надійшов зазначений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з вимогою до суду: визнати Відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування заявленої позовної вимоги Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що вона є власником житлового будинку за названою адресою; Відповідач є її сестрою, яка зареєстрована, але не проживає в цьому будинку з березня 2012\~року, участі в його утриманні не бере, оскільки фактично проживає в Польщі, добровільно з реєстраційного обліку не знялася, чим перешкоджає їй як власнику користуватись і розпоряджатись належним їй майном. Ухвалою суду від 25.10.2019\~р. відкрито провадження в справі, задоволено клопотання Позивача й вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено сторонам право і строк на подання клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.\~23-25). За статтею\~275 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду спливає 24.12.2019\~р.; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи у іншому порядку. Натомість Відповідач надіслала до суду 29.10.2019\~р. засобами електронного зв`язку (а.с.\~26-30) та 12.11.2019\~р. поштою з Республіки Польщі заяву про визнання позовних вимог повністю, просить справу розглядати без її участі через неможливість прибути до суду (а.с.\~31-35). Згідно з частиною восьмою статті\~178 ЦПК України та враховуючи подання Відповідачем заяви про визнання позову, суд вирішує справу за наявними матеріалами; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті\~12 ЦПК України). Відповідно до частин першої, четвертої статті\~206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті\~24 Постанови Пленуму від 12.06.2009\~р. №\~2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті\~11 Постанови Пленуму від 18.12.2009\~р. №\~14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання\~щодо наявності\~підстав для\~прийняття визнання\~Відповідачем позову\~та задоволення\~позову,\~суд,\~ознайомившись з\~матеріалами справи\~і оцінивши\~наявні в\~справі докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с.\~Рубченки Володарського району Київської області (а.с.\~5) є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 18.09.2015\~р. приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Київської області Бабак\~В.С., зареєстровано в реєстрі №\~591 (а.с.\~8), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2015\~р., номер витягу 4410884 (а.с.\~9), довідками Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області щодо власника домогосподарства за названою адресою згідно із записом №\~0074 погосподарської книги (а.с.\~14-16). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка с.\~Рубченки Володарського району Київської області (а.с.\~6, 28-29, 32-33), зареєстрована за адресою зазначеного житлового будинку: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час відкриття провадження та виконання вимог частин шостої, сьомої статті\~187 ЦПК України (а.с.\~21, 22). За станом на тепер Відповідач проживає в Республіці Польща за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] , що підтверджено копією посвідки постійного місця проживання PR\~4646338 (а.с.\~7, 30, 34, 35). Згідно з копіями довідок Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області про склад сім`ї від 07.10.2019\~р. №\~590 (а.с.\~10) та від 19.10.2015\~р. №\~554 (а.с.\~13), про фактичне місце проживання осіб від 09.10.2019\~р. №\~596 (а.с.\~11), а також актів про фактичне місце проживання осіб від 09.10.2019\~р. №\~595 та про обстеження стану житлового будинку від 24.10.2016\~р. №\~520 (а.с.\~14), від 06.07.2017\~р. №\~400 (а.с.\~15), від 03.09.2018\~р. №\~301 (а.с.\~16) [PERSON] (Відповідач) є сестрою власника домогосподарства за названою вище адресою [PERSON] (Позивача), зареєстрована за цією адресою, проте не проживає в даному будинку з березня 2012\~року до тепер, а з 2013\~року проживає в Польщі. Отже, Відповідач [PERSON] не є власником спірного житлового приміщення, але зареєстрована за адресою цього житла, хоча фактично за цією адресою не проживає не менш як з 2016\~року (з огляду на щорічні акти обстеження комісією сільської ради), перебуваючи в Республіці Польща згідно з посвідкою постійного місця проживання, що нею не заперечувалося з огляду на подання до суду заяви про визнання позову (а.с.\~31, 35). Знятися з реєстраційного обліку Відповідач не може у зв`язку із постійним проживанням у Польщі, чим перешкоджає власникові користуватися і розпоряджатися належним майном. За загальним правилом частини першої статті\~82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Водночас суд не бере до уваги додану до позовної заяви письмову заяву свідків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.\~17), оскільки названі особи у судове засідання не викликалися, судом не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Відповідно до статті\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею\~150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За визначенням частини першої статті\~316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті\~317 ЦК України); право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття\~321 ЦК України). За нормами частин першої, другої, сьомої статті\~319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті\~391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті\~383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Нормами статті\~405 ЦК України закріплено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону; це право член сім`ї власника житла втрачає у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на усе наведене та встановлені судом обставини, за якими Відповідач як член сім`ї Позивача мала право користування спірним житлом, проте відсутня в цьому житлі з не менш як з 2016\~року до тепер, тобто понад один рік без поважних причин, відтак Відповідач у спірному будинку не проживає, спільним побутом з її власником не пов`язана, участі в утриманні житла не бере, вибула із зазначеного житлового приміщення та постійно проживає в Польщі, тому суд вважає, що право Відповідача на користування чужим майном (спірним житловим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу Позивача як власника цього майна відповідно до положень частини другої статті\~405 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 15.05.2017\~р. у справі №\~734/387/15-ц (провадження №\~6-2931цс16). Відповідно до положень статті\~7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд вважає, що визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вбачає наявними підстави для прийняття визнання позову Відповідачем та задоволення позову. Крім того, за імперативними вимогами частин першої, другої статті\~141 ЦПК України на Відповідача покладаються судові витрати у разі задоволення позову. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті\~142 ЦПК України, частини третьої статті\~7 Закону України «Про судовий збір» про повернення Позивачеві 50\~відсотків судового збору, сплаченого за подання позову. Відповідно до частини другої статті\~247 ЦПК України у разі якщо за положеннями цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до статті\~41 Конституції України, статті\~150 Житлового кодексу України, статей\~15, 16, 29, 316-319, 321, 383, 391, 401, 405, 406 ЦК України,

Outcome: approved