Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В травні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти 1/4 частині з всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання дитини -доньки [PERSON], [INFO], починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини. В обґрунтування позову вказувала, що вона являється матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. З [PERSON] в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала. За їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України відповідач визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки працює офіційно. Дочка повністю знаходиться на її утриманні, коштів для забезпечення дочки всім необхідним їй не вистачає, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 12.07.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Позивач в поданій нею заяві від 06.09.2018 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в поданій 06.09.2018 року заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Батьками [PERSON], [INFO] являються сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 17.08.2017 року виконавчим комітетом Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області серії [NUMBER]. Згідно довідки № 02-21-22/1368 від 23.05.2018 року виданої Узинською міською радою, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач позов в частині стягнення з нього аліментів на дитину визнав, а в справі наявні докази того, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понести, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рухунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/2 частину від 0,4 прожиткового мінімуму, тобто 352,40 грн. на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved