Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В січні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають дитину доньку - [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утримання при цьому відповідач не надає на утримання дитини матеріальної допомоги, тому зважаючи на вказані обставини була змушена звернутися до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ухвали суду від 18 лютого 2019 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом встановлено, що у строк визначений ухвалою суду від 18 лютого 2019 року відповідачем не надано відзиву на позов та доказів, щодо спростування обставин зазначених у позові. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи обставини справи та строки судового розгляду справ, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 21 травня 2014 року, сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 21.05.2014 року (а.с.4). В позові позивачем вказувалось про те, що фактично шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинено та дитина перебуває на утриманні [PERSON]. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] являється батьком неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], він зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем по справі фактично не заперечувався обов'язок утримання дитини шляхом сплати аліментів та приймаючи до уваги його майновий стан, суд вважає за можливе стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., починаючи з моменту звернення позивачем з даним позовом і до досягнення повноліття дитиною. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved