Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

в червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив визнати, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі є рівними, тобто по 1/2 частині та встановити порядок користування квартирою №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі, виділивши [PERSON] житлову кімнату у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м., житлову кімнату у плані квартири за №8 площею 7,4 кв.м.; відповідачу [PERSON] житлову кімнату у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м.; залишивши у спільному користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] кухню у плані квартири за №4 площею 8,6 кв.м., ванну кімнату у плані квартири за №2 площею 2,4 кв.м., вбиральню у плані квартири за №3 площею 1,2 кв.м.. вбудовану шафу у плані квартири за №5 площею 0,4 кв.м., коридор у плані квартири за № 1 площею 5,6 кв.м. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що він, позивач [PERSON] є співвласником нерухомого майна, а саме квартири №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі (Покровський район). Іншим співвласником даної квартири є син позивача - [PERSON] Квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Зазначена квартира розташована на сьомому поверсі девяти поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 38,6 кв.м. Позивач має бажання користуватися належним йому майном квартирою №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі, однак встановити порядок користування нерухомим майном добровільно та у нотаріальному порядку відповідач відмовляється через неприязні стосунки з ним, позивачем [PERSON], у зв'язку з чим виникла необхідність звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що жодним чином не чинить перешкод в користуванні квартирою позивачу. Навпаки, на прохання позивача відповідач [PERSON] звільнив позивачу одну з кімнат в спірній квартирі. Крім цього відповідач не погоджується з порядком користування квартирою, що запропонований позивачем, оскільки в період проживання позивача [PERSON] у спірній квартирі він користування кімнатою, що позначена на плані квартири під № 6, площею 13.1 кв.м., яка фактично була звільнена ним для позивача. Суд, зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, квартири №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №Ж692 від 03.03.1999 року, яке було видане згідно з розпорядженням від 12.01.1999 року за №Ж244. Свідоцтво зареєстроване у КП ДОР «КБТІ». Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному із співвласників квартири, а саме позивачу та відповідачу належить по 1/2 її частки. Згідно технічного паспорту на квартиру, що долучений до матеріалів справи квартира №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі розташована на 7 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 3 кімнат загальною площею 57,67 кв.м. житловою площею 38,6 кв.м., у тому числі перша житлова кімната (ізольована) у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м.; друга житлова кімната (прохідна) у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м.; та третя житлова кімната (прохідна) у плані квартири за №8 площею 7,4 кв.м. Крім цього в квартирі розташована кухня у плані квартири за №4 - 8,6 кв.м.; ванна кімната у плані квартири за №2 - 2,4 кв.м.; вбиральня у плані квартири за №3 - 1,2 кв.м.; вбудована шафа у плані квартири за №5 - 0,4 кв.м.; коридор у плані квартири за - 5,6 кв.м. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 355 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як розяснено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користуванням приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи рівність часток сторін у спільній частковій власності на квартиру, частка кожного з них в квартирі дорівнює із загальної площі квартири 28,83 кв.м, (57,67:2=28,83) із житлової площі 19,3 кв.м. (38,6:2=19,3) Виходячи із заявлених позовних вимог позивач [PERSON] просить виділити йому в користування житлову кімнату у плані квартири за №7 площею 18,1 кв.м., житлову кімнату у плані квартири за №8 площею 7,4 кв.м. (загальна площа 25,5 кв.м.), а відповідачу [PERSON] житлову кімнату у плані квартири за №6 площею 13,1 кв.м., при цьому кухню у плані квартири за №4 площею 8,6 кв.м., ванну кімнату у плані квартири за №2 площею 2,4 кв.м., вбиральню у плані квартири за №3 площею 1,2 кв.м.. вбудовану шафу у плані квартири за №5 площею 0,4 кв.м., коридор у плані квартири за № 1 площею 5,6 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників [PERSON] та [PERSON] Запропонований спосіб користування спільним майном, квартирою, на думку суду призведе до порушення рівності часток сторін у спільній частковій власності на користь позивача, що протирічить вимогам ч.3 ст.358 ЦК України та порушить право відповідача. Крім цього, судом також береться до уваги той факт, що в квартирі №25 у будинку №14 на мікрорайоні 4-й Зарічний у м. Кривому Розі разом з співвласником квартири, відповідачем [PERSON] зареєстровані та проживають його дружина [PERSON] та донька [PERSON] Так, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою та необхідність відмови в їх задоволенні.

Outcome: dismissed