Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

В травні 2017 року Бориспільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на їхню користь незаконно отриману допомогу по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг в розмірі 11976,40 гривень. В обґрунтування позову зазначили, що 06.08.2015 р. в центрі зареєструвався, за особистою заявою, відповідач [PERSON] , якому було надано статус безробітного, а 13.08.2015 року - призначено виплату допомоги по безробіттю. 18.09.2015 року, під час перебування на обліку, [PERSON], за його заявою, було направлено на професійне навчання з підвищення кваліфікації, за напрямом « Основи підприємницької діяльності» в НПУ ім. Драгоманова. 10.12.2015 р. за його заявою від 08.12.2015 р. та на підставі наказу від 09.12.2015 р., відповідачу було надано одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, та одночасно в цей же день припинено реєстрацію безробітного у звязку з отриманням одноразової виплати. Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановлено, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач уклав цивільно-правовий договір про надання послуг № 1 від 25.09.2015 р. з ТОВ «[PERSON] Технології» та надавав послуги за цим договором. Крім того, 16.12.2015 р. відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, був укладений ще договір про надання послуг з ТОВ «[PERSON] Технології» №1, який є невідємною частиною первинного договору від 25.09.2015 р., згідно якого відповідач отримав винагороду за надані послуги в сумі 50000 гривень. Зазначили, що [PERSON] з 25.09.2015 р. по 10.12.2015 р. незаконно отримав допомогу по безробіттю та надані йому соціальні послуги в розмірі 11976,40 гривень, оскільки відносився до категорії зайнятого населення. Внаслідок чого, відповідачу було направлено претензію з вимогою сплатити кошти, однак вимога станом на 03.05.2017 р. залишена без задоволення і кошти відповідачем не відшкодовано. Представник позивача у судове засідання не зявився, направив суду заяву, в якій просив розглядати справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заяв та заперечень щодо позову до суду від відповідача не надходило. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши заяву, письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON], згідно заяви про надання статусу безробітного від 06 серпня 2015 року та наказу № НТ150806 від 06.08.2015 про надання статусу безробітного, знаходився на обліку в Бориспільському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний починаючи з 06 серпня 2015 року( а.с.5, 13). Відповідно наказу № НТ 150813 від 13 серпня 2015 року відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 13 серпня 2015 року по 06 серпня 2016 року( а.с.6, 13). 18 вересня 2015 року відповідача, за його особистою заявою (а.с.7), було направлено на професійне навчання з підвищення кваліфікації, за напрямом «Основи підприємницької діяльності» в НПУ ім. М.П. Драгоманова. Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. За особистою заявою відповідача від 08.12.2015 року та на підставі наказів № 364 від 09.12.2015 року, № 374 від 14.12.2015( а.с.8-12), відповідачу [PERSON] було надано та виплачено одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. Крім того, наказом № 374 від 14.12.2015 р. було припинено з 10.12.2015 року [PERSON] виплату допомоги по безробіттю та реєстрацію безробітного, у звязку з початком занятості особи відповідно до п.п.1 п.1 ст.45 ЗУ «Про зайнятість населення». За змістом п.6 ч.1 ст.3, ч.1 ст.12 та ч.3 ст.13 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання право в інших формах. Судом встановлено, що 17 лютого 2016 р., спеціалістами центру зайнятості, було проведене розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення і було складено акт № 23 від 15 лютого 2017 року, згідно якого вбачається, що відповідач в період перебування на обліку в центрі зайнятості уклав цивільно- правовий договір про надання послуг №1 від 25.09.2015 р. з ТОВ «[PERSON] Технології» та надавав за ним послуги. Крім того, 16 грудня 2015 року відповідачем [PERSON], як фізичною особою-підприємцем, був укладений договір про надання послуг з ТОВ «[PERSON] Технології», умовами якого передбачено, що договір від 25.09.2015 року є його невідємною частиною. (а.с. 18-25). За надані послуги відповідач отримав винагороду в розмірі 50\~000 гривень, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт № 1 від 25.12.2015. (а.с. 26). Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи. Згідно ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне державне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг Враховуючи викладені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] з 25.09.2015 р. по 10.12.2015 р. незаконно отримував допомогу по безробіттю та надані йому соціальні послуги, оскільки відносився до категорії зайнятого населення. У подальшому, на підставі наказу Бориспільського міськрайонного центру занятості від 22.02.2017 № 37 вирішено стягнути з відповідача відшкодування незаконно отриманої допомоги по безробіттю і вартості соціальних послуг( а.с. 30-31). Згідно довідки-розрахунку сума коштів, що підлягає відшкодуванню за період з 25.09.2015 р. по 10.12.2015 р. становить 11976,40 гривень, з яких: допомога по безробіттю- 3972,19 гривень, компенсація вартості проїзду - 3467 грн 69 коп., одноразова допомога для зайняття підприємницькою діяльністю- 6809,39 гривень, вартість навчання- 564,82 грн.(а.с.29). Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованого розміру відшкодування незаконно отриманих коштів, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. 22.02.2017 за № 175/05, а також повторно 04.04.2017 р., Бориспільським міськрайонним центром зайнятості, було направлено відповідачу претензію з вимогою сплатити кошти. Дана претензія була отримана відповідачем 13.04.2017, проте відповідач ухиляється від повернення грошових коштів(а.с. 32-34). У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно виконав вимоги центру зайнятості та повернув кошти, суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути незаконно отриману допомогу по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг у розмірі 11976 гривень 40 копійок. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України у разі, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не сплатила судові витрати, вони присуджуються судом з відповідача в дохід держави. Судовий збір у справі складає 1600,00гривень, від сплати якого позивач при подачі позову був звільнений у відповідності до п.18 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», та підлягає до стягнення з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved