Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся представник [PERSON] - адвокат Слізяк Назарій Романович із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Райгородської сільської ради Вінницької області Яремко Інни Миколаївни про визнання права власності на майно. Згідно з позовними вимогами [PERSON] просила визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частину будинковолодіння, яка складається з будинку, зазначеного на плані літерою «К», ганку, льоху «П/К» і складає 7/20 частин цілого будинковолодіння під номером [ADDRESS] , судові витрати залишити за позивачем. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Першій українській міжрегіональній товарній біржі (далі - Постійно діючий третейський суд при ПУМТБ) від 16.11.2007 року у справі № 7/117-07 визнано дійсним договір дарування від 04.10.2007 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на частину будинковолодіння, яка складається з будинку, зазначеного на плані під літерою «К», ганку, льоху «П/К» і складає 7/20 (сім двадцятих) частин цілого будинковолодіння під номером [ADDRESS] , які належали [PERSON] . 13.12.2007 року Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації посвідчено право приватної власності на 7/20 часток будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] згідно з рішенням Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 у справі №7/117-07, свідченням чого є реєстраційне посвідчення, видане 13.12.2007 Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, записане в реєстрову книгу за № 6525 книга № 90. На теперішній час оригінал рішення Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 у справі № 7/117-07 втрачений. Позивач вживала заходи щодо отримання оригіналу вказаного рішення, зокрема, неодноразово приходила за відомою адресою місцезнаходження третейського суду та направляла відповідні звернення поштою, однак такі виявились безрезультатними. Враховуючи, що усі можливі заходи щодо відновлення своїх прав на нерухоме майно [PERSON] вичерпала, посилаючись на норми ст.392 ЦК України, звернулася до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що дійсно в жовтні 2007 року між ним та позивачем укладено договір дарування частини будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , який в подальшому визнано дійсним рішенням Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 у справі № 7/117-07. Враховуючи, що на теперішній час документ на частку будинколодіння втрачений, він не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Розгляд справи просив здійснювати без його участі. За змістом п.1 ч.1 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Враховуючи принцип диспозитивності, що діє в цивільному судочинстві, а саме ч.3 ст.13 ЦПК України, згідно з яким учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд приймає заяву відповідача як належну та підтверджуючу заявлені позовні вимоги. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи відсутність клопотань жодної із сторін щодо розгляду справи з викликом сторін або переходу до загального позовного провадження суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Під час судового розгляду в справі встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З представлених суду документів вбачається, що рішенням Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 року у справі № 7/117-07 визнано дійсним договір дарування від 04.10.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на частину будинковолодіння, яка складається з будинку , зазначеного на плані під літерою «К», ганку, льоху «П/К» і складає 7/20 (сім двадцятих) частин цілого будинковолодіння під номером [ADDRESS] , які належали [PERSON] . Із реєстраційного посвідчення, виданого 13.12.2007 р. Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації вбачається факт реєстрації за [PERSON] на праві приватної власності 7/20 часток будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 року, справа № 7/117-07. З листа-відповіді Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 02.12.2020 р. № 838 вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи №2317 наявне реєстраційне посвідчення на 7/20 часток будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . З листа-відповіді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2020 № 06-14/173/2020 вбачається, що справи Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ за 2007 рік на архівне зберігання до Вінницького міського суду Вінницької області не передавались. З листа-відповіді Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 06.01.2021 р. встановлено, що згідно з відомостями з єдиного державного реєстру громадських формувань матеріали реєстраційної справи Постійно діючого третейського суду при Першій Українській міжрегіональній товарній біржі, документи щодо державної реєстрації припинення вказаного третейського суду до реєструючого органу не подавались. Адвокатським запитом від 09.03.2021 надісланого на адресу Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ підтверджується факт звернення до вказаного третейського суду з вимогою видачі копії рішення від 16.11.2007 року у справі № 7/117-07. Вказаний запит згідно з квитанцією від 10.03.2021 р. до поштового відправлення №2105019930630 надіслано на адресу Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ, який згідно з даними трекінгу поштового відправлення №2105019930630 вручено адресату, однак він залишився без відповіді. З листа-відповіді виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.03.2021 № 01-00-011-14588 вбачається, що документи Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ на зберігання до архівного відділу міської ради не передавались. Листом Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Суханової Т.О. від 26.05.2021 р. №125/01-16 [PERSON] роз`яснено неможливість вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу належного їй майна згідно з копією рішення Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 р. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 17.05.2021 №58158948 державним реєстратором прав на нерухоме майно Яремко Інною Миколаївною відмовлено [PERSON] в державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , у зв`язку із невідповідністю поданих документів вимогам закону. Також, судом досліджено матеріали інвентаризаційної справи №2317 на будинковолодіння по [ADDRESS] , та встановлено, що в матеріалах згаданої інвентаризаційної справи (а.с. 133-137) міститься оригінал рішення Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 року у справі № 7/117-07, яким визнано дійсним договір дарування від 04.10.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на частину будинковолодіння, яка складається з будинку, зазначеного на плані під літерою «К», ганку, льоху «П/К» і складає 7/20 (сім двадцятих) частин цілого будинковолодіння під номером [ADDRESS] , які належали [PERSON] та реєстраційне посвідчення від 13.12.2021 р. щодо реєстрації права власності за [PERSON] на вказане нерухоме майно. За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з ч.1 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Частиною 2 ст.719 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Положеннями ч. 2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній станом на дату ухвалення третейським судом рішення) визначено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ст.6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній станом на дату ухвалення третейським судом рішення) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов`язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України. Відповідно до ст.50 Закону України «Про третейські суди» (в редакції чинній станом на дату ухвалення третейським судом рішення) сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. [PERSON] та [PERSON] в 2007 році передали спір щодо визнання дійсним договору дарування від 04.10.2007 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо 7/20 частин цілого будинковолодіння під номером [ADDRESS] , які належали [PERSON] , на розгляд Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ, який рішенням від 16.11.2007 року у справі № 7/117-07, вказаний спір у порядку визначеному Закону України «Про третейські суди» розглянув. Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На виконання рішення Постійно діючого третейського суду при ПУМТБ від 16.11.2007 у справі №7/117-07, позивач звернулася до Вінницького обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності на частку у будинковолодінні, яке було зареєстровано, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 13.12.2007 р. Нині правовстановлюючий документ щодо належних [PERSON] 7/20 частин цілого будинковолодіння під номером [ADDRESS] втрачено і вона не може реалізувати правомочності власника нерухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14. Із встановлених судом обставин вбачається факт правомірності набуття [PERSON] права власності на 7/20 частин цілого будинковолодіння під номером [ADDRESS] , однак у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу вона не може в повній мірі реалізувати свої права власника, а заходи щодо відновлення втраченого документу залишись безрезультатними. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, враховуючи вказані вище факти, вважає, що позивачем позов доведений, а тому підлягає до задоволення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач судові витрати в справі просила залишити за нею, що узгоджується з положенням ч.1 ст.13 ЦПК України На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved