Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

В червні 2018 року до суду звернулась позивачка [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON], третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко В. П. про визнання недійсним договору дарування 9/10 частки будинку по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В. П. від 10.10.2017 року за реєстровим №2253, встановити, що було укладено договір довічного утримання та розірвати його в зв'язку з невиконанням обов'язків відповідачем та визнати за нею право власності на цю частку. Свої вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовувала тим, що 09 та 10 жовтня 2017 року вона уклала договори дарування будинку, а саме договір дарування 9/10 частки будинку та договір дарування 1/10 частки. Під час укладання договорів вважала, що 1/10 частку будинку вона дарить сину [PERSON], а інші 9/10 частки вона йому дарить за умови її догляду, оскільки є непрацездатною та хворою людиною. В травні 2018 року, після чергової сварки, відповідач пригрозив вигнати її з будинку, оскільки він являється його власником. Після цього, вона вивчивши укладені договори з'ясувала, що договори не містять тих умов на яких вона вважала, що вони будуть укладені та про які казав відповідач. Позивачка посилаючись на те, що оскільки вона є непрацездатною, хворою людиною, потребує сторонньої допомоги, а також те, що її волевиявлення було на укладання договору довічного утримання, а не дарування 9/10 частки, просила суд позов задовольнити. [INFO] року позивачка [PERSON] померла, в зв'язку з чим до участі у справі з правами та обов'язками позивача, було залучено її правонаступника, сина [PERSON] та в якості третьої особи без самостійних вимог сина [PERSON]. Під час судового розгляду справи, позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги матері [PERSON] та подав заяви про їх уточнення, згідно яких просить суд визнати недійсним договір дарування 9/10 частки будинку по [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйком В. П. від 09.10.2017 року за реєстровим №2251, встановити, що було укладено договір довічного утримання та розірвати його в зв'язку з невиконанням обов'язків відповідачем, визнавши 9/10 частин зазначеного житлового будинку спадковим майном нерухомим майном після смерті [PERSON]. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві позов не визнав. Відповідач посилаючись на те, що оскільки його мати [PERSON] розуміла, що укладає договори дарування, нотаріусом їй було роз'яснено наслідки вчинення нотаріальних дій та з'ясовано її волевиявлення, а також те, що він постійно надавав їй допомогу, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа [PERSON] подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко В. П. направив в суд свої письмові пояснення щодо обставин посвідчення договорів дарування. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з'явились про причини неявки не повідомили. Вислухавши усні пояснення учасників справи, свідків, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 09.10.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, згідно якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON], належні їй на праві власності 9/10 часток житлового будинку [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського нотаріального округу Плюйком В. П. зареєстрованого за №2251 /а.с.32-33/ Наступного дня, 10.10.2018 року, [PERSON] та [PERSON] уклали ще один договір дарування, згідно якого [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON], належні їй на праві власності 1/10 часток вищевказаного будинку, зареєстрованого за №2253 /а.с.30-31/. Таким чином, на підставі вищезазначених договорів дарування, відповідач [PERSON] набув право власності на цілий будинок [ADDRESS]. Після укладення договорів [PERSON] фактично житловий будинок [PERSON] не передала, продовжувала проживати в ньому, нести всі витрати та доглядати за ним. Зазначена обставина в судовому засіданні сторонами не заперечувалась, а також підтверджена показаннями свідків. 04 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що під час укладення договору дарування 9/10 часток будинку вона була переконана, що між сторонами укладався договір довічного утримання. [INFO] року [PERSON] померла, про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 09.07.2018 року /а.с.52/. Згідно довідки №288 від 09.07.2018 року, причиною смерті [PERSON] стало «ракова інтоксикація» /а.с.53/. Встановлено, що позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] являються спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], оскільки є її дітьми та між собою рідними братами, що визнавалося в судовому засіданні сторонами. 10 жовтня 2018 року [PERSON] було залучено в якості правонаступника позивачки [PERSON], якім було подано заяву про уточнення позовних вимог та залучення третьої особи [PERSON] /а.с.146-148/ Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за обставинами, які, були вже вищезазначені. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16. Встановлено, що [PERSON] була непрацездатною людиною за віком (пенсіонер) [INFO], інших доходів крім пенсії не мала. В 2017 році у неї було виявлено захворювання крові (Диссемнирований процес в легенях. Лімфоденопатія внутришньогрудних лімфовузлів), що в квітні 2018 року призвело до «Пухлинної інтоксикації» та в подальшому 09.07.2018 року до смерті. Зазначені обставини підтверджуються висновками лабораторних обстежень, спеціалістів, виписками з медичної картки хворої та довідкою про причини смерті, з яких вбачається, що [PERSON] мала тяжкий вид захворювання та в зв'язку з цім потребувала сторонньої допомоги щодо придбання ліків, проведення відповідних обстежень, проходження стаціонарного лікування /а.с.6-11,53/. А з травня 2018 року [PERSON], внаслідок прогресування захворювання, стала потребувати і догляду, оскільки фізично не могла сама собі допомагати, що в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], також зазначеної обставини не заперечували і сторони. Встановлено, що у [PERSON] іншого житла, крім спірного будинку, не було, фактичної передачі будинку не відбулося, оскільки остання продовжувала в ньому проживати після укладення договору до смерті, що також в судовому засіданні визнавалося сторонами. Крім того, в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що волевиявлення [PERSON] було направлене на передачу будинку у власність за умови її догляду. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок був єдиним житлом [PERSON] В,, іншого житла остання не мала, продовжувала проживати у спірному будинку, фактичної передачі будинку не відбулося, враховуючи похилий вік та стан здоров`я на час укладення оспорюваного договору, потребу в сторонньому догляді та матеріальній допомозі, а також те, що волевиявлення [PERSON] під час укладання договору не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, суд приходить до висновку про те, що укладаючи оспорюваний договір дарування житлового будинку, остання помилялась щодо правової природи цього правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і відповідачем, в зв'язку з чим визнає договір дарування недійсним. Щодо іншої частини позовних вимог, то суд вважає, що вони, виходячи з вище встановлених обставин справи, а також зроблених на їх підставі висновків, задоволенню не підлягають, оскільки не мають правового значення для вирішення даного спору.

Outcome: partial