Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 16.10.2018 р. надійшла позовна заява Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» (далі - ДП «Білоцерківське лісове господарство») в інтересах Ожегівської сільської ради Володарського району Київської області до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на користь названої сільської ради кошти у розмірі 7 880 грн 50 коп. за шкоду, заподіяну лісу внаслідок порушення лісового законодавства. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що 26.08.2018 р. до Володарського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - Володарське ВП Сквирського ВП ГУПН в Київській області) надійшло повідомлення від Ожегівського сільського голови [PERSON] про незаконне вирубування дерев, у подальшому 12.09.2018 р. уповноваженою особою Позивача за наслідками розгляду адміністративного матеріалу за наведеною подією складено постанову про притягнення Відповідача до адміністративної відповідальності за статтею 65 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). У зв'язку з цим та враховуючи кількість зрубаних дерев, їх породу, діаметр та затверджені постановою Кабінету Міністрів України такси, обчислено розмір заподіяної правопорушником шкоди, що загалом склала 7 880,50 грн. 17.09.2018 р. Відповідачеві направлено лист з повідомленням про реквізити для сплати зазначеного відшкодування, яке було повернуто Позивачеві. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 23.10.2018 р. судом ухвалоювід 13.11.2018 р. відкрито провадження у справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження,встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву та призначено підготовче судове засідання на 11.12.2018 р., відкладене на 16.01.2019 р. за клопотанням Відповідача у зв'язку з оскарженням ним відповідної постанови про накладення адміністративного стягнення за незаконне вирубування дерев.Ухвалою суду від 16.01.2019 р. справу призначено до розгляду на 25.01.2019 р., відкладене на 04.03.2019 р. за клопотанням представника Позивача та на 02.04.2019 р у зв'язку з неявкою всіх учасників справи. У судовому засіданні 02.04.2019 р. представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відмовилася від допиту попередньо заявленого нею свідка [PERSON] через його звільнення та неможливість прибути до суду, вважає достатніми наявні в справі матеріали для вирішення справи. Також просила відкласти вирішення питання про судові витрати через її неготовність на 02.04.2019 р. надати повний їх розрахунок, що має бути оформлений з огляду на результати розгляду справи і проведені остаточні розрахунки між Позивачем та нею як його представником. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказавши на невчинення ним правопорушення, за яке його притягли до адміністративної відповідальності; доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надавав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. На підставі доданої до позовної заяви копії постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.09.2018 р. № 000010 (а.с. 15, 75) судом встановлено, що [PERSON] (Відповідач) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 102,00 грн. у зв'язку з вчиненням ним 26.08.2018 р. в кварталі 84 виділу 8 Володарського лісництва, що в адміністративних межах Ожегівської сільської ради Володарського району Київської області, незаконної вирубки двох дерев сосни звичайної. Зазанчена постанова прийнята за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 30.08.2018 р. № 000010, оригінал і копія якого додані до позовної заяви (а.с. 8, 69). Суд бере до уваги наведені постанову і протокол у справі про адміністративне правопорушення як належний і допустимий доказ підтвердження винуватості Відповідача у вчиненні зазначеного правопорушення згідно з положеннями частини другої статті 78 ЦПК України, згідно з якими обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з протоколом огляду місця події від 26.08.2018 р., копія якого додана до позовної заяви (а.с. 22-23, 81-82), на місці вирубки дерев було виявлені два пні сосни діаметрами 30 см та 28 см. Надалі згідно з протоколом огляду місця події від 26.08.2018 р., що проводився за місцем проживання Відповідача, копія протоколу також додана до позовної заяви (а.с. 24-25), у Відповідача виявлено колоди сосен: 1) довжиною 3,30 м, діаметром 22 см; 2) довжиною 3,15 м, діаметром 24 см; 3) довжиною 3,20 м, діаметром 20 см; 4) довжиною 3,15 м, діаметром 24 см; 5) довжиною 3,25 м, діаметром 20 см; 6) довжиною 3,20 м, діаметром 16 см. Загальний розмір завданої Відповідачем шкоди загалом склав 7 880,50 грн.; розрахунок здійснено Позивачем з урахуванням Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. № 665 (зі змінами) та підтверджено копіями польової перелікової відомості (а.с. 9, 70), переводом пнів на висоту дерев (а.с. 10, 71), розрахунком шкоди (а.с. 11, 72). Завдана внаслідок порушення лісового законодавства шкода Відповідачем відшкодована не була, що стверджено в судовому засіданні самим Відповідачем, який заперечує позов. Згідно зі статтею 24 Лісового кодексу України права власників лісів, лісокористувачів та громадян охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами; збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону; відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні, зокрема, у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників (частина перша, пункт 1 частини другої статті 105 Лісового кодексу України). Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Аналогічно приписами статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність; застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України; шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За роз'ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди слід довести такі факти як: неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх цих умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди; відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 364/1080/16-ц). З огляду на наведене судом встановлено, що матеріальна шкода в розмірі 7 880,50 грн. заподіяна внаслідок знищення (порубки) дерев породи сосна в кількості 2 шт. неправомірними діями Відповідача, винуватість якого у вчиненні зазначених дій доведена згаданою вище постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 65 КУпАП від 12.09.2018 р., тому між протиправною поведінкою Відповідача та заподіяною внаслідок порушення лісового законодавства шкодою наявний причинний зв'язок. На підставі пункту 7 частини третьої статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 69-1 названого Кодексу до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків. Отже, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 364/1080/16-ц). Зважаючи на усе наведене, суд вважає наявними підстави для задовольнити позову. Питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішує з огляду на заявлене усне клопотання представника Позивача щодо необхідності часу для узгодження із Позивачем суми остаточного розрахунку та надання суду підтверджуваних документів. Тому суд вбачає за доцільне призначити для вирішення цього питання судового засідання на підставі пункту 5 частини сьомої статті 265 ЦПК України.

Outcome: approved