Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м.; та визнати за нею право власності на 4/12 частини квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 30 червня 2005 року та [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 30 червня 2005 року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину зазначеної квартири, яка належала [PERSON], померлому 30 червня 2005 року, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року. Інша 1/2 частина цієї квартири належить позивачці також на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] були в рівних частинах: його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON], які проживали та були зареєстровані разом з померлим за адресою - [ADDRESS], які прийняли у спадщину кожен по 1/4 частині цієї квартири, але не оформили спадкових прав. 16 лютого 2011 року помер син позивачки - [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: його мати - [PERSON] та його діти - [PERSON] та [PERSON], які прийняли у спадщину кожен по 1/12 частині квартири. Тобто, після смерті чоловіка, [PERSON], позивачка має право на спадкування 3/12 частин квартири, а після смерті сина, [PERSON], вона має право на спадкування 1/12 частини, що в загалом становить 4/12 частини спадкової квартири. Після смерті чоловіка позивачки, приватним нотаріусом дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу після смерті [PERSON]. Після смерті сина позивачки - [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року, Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за заявою спадкоємців було заведено спадкову справу. Але в процесі прийняття спадщини зясувалося, що у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 12.10.1993 року. В подальшому, нотаріусами було повідомлено, що без наявності правовстановлюючого документу на спадкове майно, видача Свідоцтва про право на спадщину на квартиру за № 66 в будинку № 3 по вул. Новокримська в м. Дніпро, після смерті [PERSON], померлого 30 червня 2005 року, та після смерті [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року неможливо. Про що нотаріусами винесені відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру позивачка зверталася до КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» ДОР, з запитом на видачу дублікату правовстановлюючого документу на квартиру - Свідоцтва про право на спадщину на квартиру за № 66 в будинку № 3 по вул. Новокримська в м. Дніпро, але в видачі дублікату будо відмовлено з причини відсутності звернення особисто всіх власників майна на видачу дублікату та ненадання ними відповідних документів. Також, у відповіді розяснено, що усі спірні питання, повязанні з відмовою у видачі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, вирішуються у судовому порядку. В звязку з відсутністю у позивачки оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року, виданого виробничим обєднанням Південний машинобудівельний завод, згідно з розпорядженням № 1279, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 43ап за реєстровим № 42, [PERSON] позбавлена можливості вільно здійснювати дії з розпорядження, користування та володіння своєю 1/2 частиною квартири, не може належним чином переоформити договори з організаціями, які надають комунальні послуги, послуги з водо-, газо-, електропостачання, також не може оформити субсидію. Та відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло, позбавляє позивачку можливості належним чином оформити спадщину після смерті чоловіка та сина. Тому, вона була вимушена звернутися до суду. В липні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просили визнати за ними право власності на 1/12 частини квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., за кожним з них в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали на те, що 16 лютого 2011 року помер їхній батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на частину зазначеної квартири. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року, власниками цієї квартири є в рівних частинах [PERSON] (дід позивачів за зустрічним позовом) та [PERSON] (бабуся позивачів за зустрічним позовом). 30 червня 2005 року помер їхній дід - [PERSON], спадкоємцями якого були в рівних частинах його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON], які проживали та були зареєстровані разом з померлим але не оформили спадкових прав. Їхній батько успадкував 1/4 частину спірної квартири, яку він прийняв у спадщину після смерті свого батька - [PERSON], так як був зареєстрований з померлим на день смерті за однією адресою. Але на момент своєї смерті не оформив спадкових прав на майно, а саме не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину. В свою чергу, [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - [PERSON], померлого 30 червня 2005 року, та свого сина - [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є: його мати - [PERSON] та вони (позивачі), його діти - [PERSON] та [PERSON], які прийняли у спадщину кожен по 1/12 частині квартири. Тобто, після смерті їхнього батька, [PERSON], його діти мають право на спадкування кожен на 1/12 частину спірної квартири. Після смерті їхнього батька - [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року за їхніми заявами Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. Але в процесі прийняття спадщини зясувалося, що у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на квартиру № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, буд. 3, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 12.10.1993 року. В подальшому, нотаріусом було повідомлено, що без наявності правовстановлюючого документу на спадкове майно, видача свідоцтва про право на спадщину на цю квартиру є неможливою, про що нотаріусом винесена відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Тому, вони були вимушені звернутися до суду. Ухвалою суду первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] і [PERSON] були обєднані в одне провадження. В судове засідання [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без участі [PERSON] та її представника. При цьому, вказала, що підтримує позовні вимоги позивачки за первісним позовом в повному обсязі та не заперечує проти задоволення зустрічного позову. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше надали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі. При цьому, вказали, що не заперечують проти задоволення первісного позову [PERSON], а свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують та просили задовольнити в повному обсязі. Представник Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі, оскільки її дії не оскаржуються. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] за первісним позовом та позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] за зустрічним позовом підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що 30 червня 2005 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ № 035183, виданим 30.06.2005 року відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 5386 від 30.06.2005 року (а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів сторін, серед іншого, складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивачка за первісним позовом - [PERSON] є дружиною покійного [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії ІІІ-КИ № 424208, виданим 07.05.1986 року відділом ЗАГС Красногвардійського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 881 від 07.08.1952 року (а.с.24). [PERSON], у встановленому законом порядку, звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка - [PERSON], померлого 30 червня 2005 року. На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за № 2/2017, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи. Проте, 15 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачці за первісним позовом свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 30 червня 2005 року, на частину квартири [ADDRESS], оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.23). При цьому, судом також встановлено, що у померлого 30 червня 2005 року [PERSON] є син - [PERSON], що визнавалося та не заперечувалося сторонами у справі. А тому, дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів даної справи, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON], разом з ним за однією адресою, а саме: в квартирі [ADDRESS] (нині Дніпро), були зареєстровані та проживали - його дружина, [PERSON], та син, [PERSON], що підтверджується довідкою № 1 Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Новокримська 3». Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вони постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірну квартиру, вони були позбавлені права оформити свої спадкові права. У звязку з вказаними обставинами, [PERSON] була вимушена звернутися до суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, судом встановлено, що спірна квартира дійсно належала в рівних частинах [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частині кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року, виданого виробничим обєднанням Південний машинобудівельний завод, згідно з розпорядженням № 1279 від 12.10.1993 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради в реєстрову книгу № 43ап за реєстровим № 42 (а.с.91). Вищевказані обставини також підтверджуються листами Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] обласної ради від 12.01.2016 року за № 423, від 23.01.2017 року за № 725 та від 13.06.2017 року за № 7519 (а.с.92-94). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно на момент смерті належала 1/2 частина квартири [ADDRESS]. А як вже було встановлено вище, у покійного, на момент смерті, були дружина та син, [PERSON] та [PERSON] відповідно, які прийняли спадщину після його смерті, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вони постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і які від спадщини не відмовлялися, а доказів іншого суду не представлено. Тобто, [PERSON] та [PERSON] успадкували кожний з них по 1/4 частині квартири [ADDRESS]. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 30 червня 2005 року. В свою чергу, у звязку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючого документу на спірну квартиру, що було встановлено судом вище, а також судом встановлено, що 1/2 частина квартири належить саме [PERSON], вона позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який підтверджує його право власності. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що 16 лютого 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-КИ № 398556, виданим повторно 12.04.2011 року Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1298 від 21.02.2011 року (а.с.62). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, як вже встановлено судом вище, серед іншого, складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS], яку він успадкував після смерті свого батька - [PERSON], померлого 30 червня 2005 року. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивачка за первісним позовом - [PERSON] є матірю покійного [PERSON], а позивачі за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] є його рідними дітьми, що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження Серії ІІ-КИ № 390302 від 14.03.1978 року, актовий запис № 364, та Серії ІV-КИ № 355092 від 02.09.1983 року, актовий запис № 3066 (а.с.32) [PERSON] та [PERSON], у встановленому законом порядку, звернулися до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька - [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року. На підставі їхніх заяв була заведена відповідна спадкова справа за № 270/2011, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.56-79). Проте, 19 червня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі позивачам за зустрічним позовом свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року, на частину квартири [ADDRESS], оскільки ними не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.79). При цьому, з матеріалів даної справи, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON], разом з ним за однією адресою, а саме: в квартирі [ADDRESS] (нині Дніпро), була зареєстрована та проживала - його мати, [PERSON], що підтверджується довідкою № 3 Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Новокримська 3» (а.с.70). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, але, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спірну квартиру, вони були позбавлені права оформити свої спадкові права. У звязку з вказаними обставинами, [PERSON] та [PERSON] були вимушені звернутися до суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вже було встановлено судом вище [PERSON] дійсно на момент смерті належала 1/4 частина квартири [ADDRESS], яку він успадкував після смерті свого батька - [PERSON], померлого 30 червня 2005 року. У покійного, на момент смерті, були мати та двоє дітей, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно, які прийняли спадщину після його смерті, і які від спадщини не відмовлялися, а доказів іншого суду не представлено. Тобто, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували кожний з них по 1/12 частині квартири [ADDRESS]. Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частини квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року; та визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на 1/12 частини квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., за кожним з них в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року. Таким чином, [PERSON] загалом успадкувала право власності на 4/12 частини квартири за № 66, що розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, будинок № 3, загальною площею 54,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., з яких: 3/12 або 1/4 в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 30 червня 2005 року; та 1/12 в порядку спадкування за законом після смерті свого сина [PERSON], померлого 16 лютого 2011 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved