Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

До Високопільського районного суду Херсонської області, відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.31 ЦПК України, від Нововоронцовського районного суду Херсонської області, надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів: Нововоронцовська районна спілка споживчих товариств, про визнання договору дарування недійсним. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0486 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також є співвласником частки 7/100 комплексу невиробничих будівель та споруд, нежитлових приміщень, розташованих за вказаною адресою. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0374 га. розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також є співвласником частки 8/100 комплексу невиробничих будівель та споруд, нежитлових приміщень, розташованих за вказаною вище адресою. Зазначений комплекс невиробничих будівель та споруд, нежитлових приміщень, знаходиться у спільній частковій власності та знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників для обслуговування комплексу невиробничих будівель та споруд. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № [NUMBER] право власності одного із співвласників [PERSON] набуто відповідно до договору дарування від 25.01.2017 року, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] гараж літ. «З» загальною площею 43.6 кв.м. та мощення площею 1000 кв.м., що становить 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс невиробничих будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказані 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс невиробничих будівель та споруд належали [PERSON] , на підставі рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року у справі №660/1185/16-ц. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач [PERSON] звернувся до апеляційного суду Херсонської області з апеляційною скаргою щодо скасування даного рішення суду першої інстанції, як такого, що порушує їхні права як співвласників комплексу невиробничих приміщень та споруд. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 13.03.2018 року рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року скасоване та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Нововоронцовської районної спілки споживчих товариств про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено. При цьому, судом встановлено, що на момент укладення письмового тексту договору купівлі-продажу від 23.11.2007 року Нововоронцовська районна спілка споживчих товариств не мала належного документа щодо встановлення права Товариства на реалізацію спірного майна, адже свідоцтво про право власності на 3/100 частини майна отримано 06.03.2008 року. Крім того, на час досягнення домовленості сторін щодо реалізації гаражу та мощення, які є складовою частиною майнового комплексу, 3/100 якого належить Спілці, відсутні відомості щодо відмови інших співвласників цього майна від придбання спірної частини за оголошеною ціною, такий договір нотаріально не міг бути посвідчений. Вважають, що вчинений правочин (договір дарування) суперечить ч.1 ст.203 та 215 ЦК України, а саме: суперечить актам цивільного законодавства та їхнім інтересам, адже в даному випадку є посягання на спільну сумісну власність, що охороняється Конституцією України та іншими актами цивільного законодавства, а тому має бути визнаний недійсним. Просять суд, уточнивши позовні вимоги на (а.с.47-49) визнати недійсним договір дарування серія та номер 59, виданий 25.01.2017 року, посвідчений Виноградовою Н.М. державним нотаріусом Нововоронцовської нотаріальної контори щодо дарування [PERSON] об`єктів спільної сумісної власності комплексу невиробничих будівель та споруд, а саме: гараж літ. «З» загальною площею 43,6 кв.м. та мощення площею 1000 кв.м., що становить 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс невиробничих будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Літвінова Т.В., яка діє на підставі ордеру (а.с.30-31 на звороті) в судове засідання не з`явилися, надавши до суду клопотання в якому наполягають на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, просять суд їх задовольнити в судовому порядку, та розглянути справу у їх відсутність, не заперечуючи про постановлення заочного рішення (а.с.137). Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, двічі, 15.07.2019 року та 13.08.2019 року, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, судовими повістками, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення про вручення (а.с. 155-170), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надано, як не надано і відзиву на позовні вимоги, а тому суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, двічі, 15.07.2019 року та 13.08.2019 року, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, судовими повістками, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення про вручення (а.с.156-169), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надано, як не надано і відзиву на позовні вимоги, а тому суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа, Нововоронцовська районна спілка споживчих товариств, в судове засідання представника не направило, надавши до суду листа в якому зазначили, що Спілка не являється власником і не має претензій на право власності на будівлю гаражу площею 43,6 кв.м. та мощення 1000 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Просять суд, розглянути справу без участі представника (а.с.151-172). Відповідно до ст.211 ЦПК України, ч.3. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, ч.2… У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено: - Із копії договору дарування зареєстрованого в реєстрі за №59 від 25.01.2017 року (а.с.6) вбачається, що [PERSON] , подарував, а [PERSON] , прийняв у дар належні дарувальнику гараж літ. «З» загальною площею 43,6 кв.м., мощення площею 1000 кв.м., що становить 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс, невиробничих будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Також у договорі дарування зазначено, що вказані 3/100 частки у справі спільної часткової власності на комплекс, невиробничих будівель та споруд належить дарувальнику ( [PERSON] ) на підставі рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року по справі №660/1185/16-ц та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №18569839. - Із копії паспорту громадянина України (а.с.7) вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] в селі Ленінське, Апостолівського району Дніпропетровської області, зареєстрований в [ADDRESS] . Та має ІПН [NUMBER] (а.с.7 на звороті). - Із копії паспорту громадянина України (а.с.8) вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] в місті Херсон, зареєстрований в [ADDRESS] . - Із копії договору дарування від 23.07.2010 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] (Дарувальник) подарував [PERSON] (Обдарований), належну дарувальнику 53/100 часток, з належних йому 15/100 часток, що становить 8/100 часток комплексу, невиробничих будівель та споруд, що знаходяться по [ADDRESS] . Так, [PERSON] зареєстрував право власності на подароване майно 19.09.2010 року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності не нерухоме майно (а.с.10). - Із копії договору купівлі-продажу від 16.07.2014 року (а.с.11) вбачається, що [PERSON] в особі селищного голови на підставі рішення двадцять четвертої сесії шостого скликання Нововоронцовської селищної ради №605 від 27.12.2013 року продала [PERSON] , земельну ділянку несільськогосподарського призначення, загальною площею 0,0374 га., кадастровий номер [NUMBER] . На відчужуваній земельній ділянці знаходиться 53/100 частини комплексу невиробничих будівель та споруд, власником якого є покупець ( [PERSON] ), на підставі договору дарування нерухомого майна. На, що [PERSON] зареєстровано право власності, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12). - Із копії свідоцтва про право власності (а.с.13) вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 7/100 частку комплексу, невиробничих будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с.14). - Із копії державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.15) вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0486 га., для розміщення та обслуговування магазину, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Підстава набуття права власності на земельну ділянку: договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.01.2009 року №74. - Із копій листів №08-05/996 від 18.12.2017 року (а.с.16) та №08-05/1019 від 22.12.2017 року (а.с.17) вбачається, що Голова Нововоронцовської селищної ради Херсонської області повідомив фізичних осіб-підприємців про те, що [PERSON] являється власником комплексу 3/100 частки гаражу літ. «З» до якого відноситься мощення, селищна рада не має підстав відмовити у затвердженні проекту землеустрою на земельну ділянку під власністю зазначеної особи. Також зазначено, що у Нововоронцовській селищній раді відсутні правовстановлюючі документи на асфальтне покриття за адресою: [ADDRESS] . Та вказано, що на підставі договору дарування на нерухоме майно від 25.01.2017 року власником 3/100 частки комплексу є [PERSON] , якому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом викупу) під його власністю. Факт надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою підтверджується копією рішення п`ятнадцятої сесії селищної ради сьомого скликання №288 від 24.05.2017 року (а.с.18). - Із копії постанови Апеляційного суду Херсонської області №660/1185/16-ц, номер провадження 22-ц/791/384/18 від 13.03.2018 року (а.с.27-29) вбачається, що рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року скасоване та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Нововоронцовської районної спілки споживчих товариств про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено. При цьому, судом встановлено, що на момент укладення письмового тексту договору купівлі-продажу від 23.11.2007 року Нововоронцовська районна спілка споживчих товариств не мала належного документа щодо встановлення права Товариства на реалізацію спірного майна, адже свідоцтво про право власності на 3/100 частини майна отримано 06.03.2008 року. Крім того, на час досягнення домовленості сторін щодо реалізації гаражу та мощення, які є складовою частиною майнового комплексу, 3/100 якого належить Спілці, відсутні відомості щодо відмови інших співвласників цього майна від придбання спірної частини за оголошеною ціною, такий договір нотаріально не міг бути посвідчений. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. З матеріалів справи вбачається, що позивач у справі [PERSON] є співвласником 7/100 частки комплексу, невиробничих будівель та споруд нежитлових приміщень та земельної ділянки площею 0,0486 га., розташованих за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: копією свідоцтва про право власності від 05.01.2012 року (а.с.13), копією Витягу про державну реєстрацію прав від 05.01.2012 року (а.с.14) та копією Державного акту від 30.01.2009 року (а.с.15). Позивач у справі [PERSON] також є співвласником 8/100 частки комплексу, невиробничих будівель та споруд нежитлових приміщень та земельної ділянки площею 0,0374 га., розташованих за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме: копією договору дарування від 23.07.2010 року (а.с.9), копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.09.2010 року (а.с.10) та копією договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 16.07.2014 року (а.с.11) та копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12). Так, позивачами було з`ясовано, що право власності одного із співвласників [PERSON] (відповідач у справі) набуто відповідно до договору дарування серія та номер 59 від 25.01.2017 року (а.с.6). Відповідно до зазначеного договору дарування [PERSON] (відповідач у справі) подарував [PERSON] гараж літ. «З» загальною площею 43,6 кв.м. та мощення площею 1000 кв.м., що становить 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс, невиробничих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Подаровані відповідачем [PERSON] 3/100 частки у праві спільної часткової власності належали останньому на підставі рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року у справі №660/1185/16-ц. В подальшому позивач [PERSON] не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до апеляційного суду Херсонської області. Постановою апеляційного суду Херсонської області від 13.03.2018 року рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року у справі №660/1185/16-ц скасоване та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Нововоронцовської районної спілки споживчих товариств про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено (а.с.27-29). При цьому, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, посилався на те, що на момент укладення письмового тексту договору купівлі-продажу від 23.11.2007 року Нововоронцовська районна спілка споживчих товариств не мала належного документа щодо встановлення права Товариства на реалізацію спірного майна, адже свідоцтво про право власності на 3/100 частини майна отримано 06.03.2008 року. Крім того, на час досягнення домовленості сторін щодо реалізації гаражу та мощення, які є складовою частиною майнового комплексу, 3/100 якого належить Спілці, відсутні відомості щодо відмови інших співвласників цього майна від придбання спірної частини за оголошеною ціною. Позивачі вважають, що рішення суду першої інстанції від 16.12.2016 року, яке скасоване постановою апеляційної інстанції від 13.03.2018 року, то відповідач [PERSON] втратив свої права на 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс, невиробничих будівель та споруд. На підставі чого, договір дарування, яким відповідач [PERSON] подарував [PERSON] зазначену частку, підлягає визнанню недійсним, оскільки такий суперечить актам цивільного законодавства та їхнім інтересам, адже в даному випадку є посягання на спільну сумісну власність, що охороняється Конституцією України та іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317, ч.ч.1 та 2 ст.319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Так, судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] відповідно до рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року у справі №660/1185/16-ц, набув права власності на гараж літ. «З» загальною площею 43,6 кв.м. та мощення площею 1000 кв.м., що становить 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс, невиробничих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації права власності на зазначене майно, подарував його відповідачу [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 25.01.2017 року (а.с.6). Але в подальшому, постановою апеляційного суду Херсонської області від 13.03.2018 року, рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року у справі №660/1185/16-ц, скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Нововоронцовської районної спілки споживчих товариств про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено (а.с.27-29). При цьому, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, посилався на те, що на момент укладення письмового тексту договору купівлі-продажу від 23.11.2007 року Нововоронцовська районна спілка споживчих товариств не мала належного документа щодо встановлення права Товариства на реалізацію спірного майна, адже свідоцтво про право власності на 3/100 частини майна отримано 06.03.2008 року. Крім того, на час досягнення домовленості сторін щодо реалізації гаражу та мощення, які є складовою частиною майнового комплексу, 3/100 якого належить Спілці, відсутні відомості щодо відмови інших співвласників цього майна від придбання спірної частини за оголошеною ціною. При цьому, постанову апеляційного суду Херсонської області від 13.03.2018 року набрала законної сили, відомості про оскарження вказаного рішення в касаційному порядку сторонами до суду не надавалося. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.717 ЦК України - за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009, №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Оскаржуваний договір дарування був вчинений відповідачем [PERSON] 25.01.2017 року, яким останній подарував відповідачу [PERSON] , належне йому на підставі рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року, майно у вигляді гаражу літ. «З» загальною площею 43,6 кв.м. та мощення площею 1000 кв.м., що становить 3/100 частки у праві спільної часткової власності на комплекс, невиробничих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, на думку суду, такий договір за своєю правовою природою, вчинений відповідно до вимогам чинного законодавства, але враховуючи той факт, що рішення суду, відповідно до якого відповідач [PERSON] набув права власності на 3/100 частки комплексу, невиробничих будівель та споруд, скасовано постановою апеляційного суду Херсонської області від 13.03.2018 року, яке набрало законної сили та не оскаржено в касаційному порядку то виникає необхідність визнати такий правочин недійсним з метою встановлення того стану, який існував до вчинення оскаржуваного правочину, так як даний правочин порушує законні інтереси позивачів у справі та інших співвласників комплексу, невиробничих будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає, що є всі законні підстави для визнання оскаржуваного договору дарування №59 від 25.01.2017 року, оскільки даний договір суперечить актам цивільного законодавства та інтересам позивачів, адже посягає на спільну сумісну власність та необхідності приведення сторін недійсного правочину до того стану, який сторони мали до вчинення правочину. А тому, суд, вважає, що позовна заява є обґрунтованою, такою, що ґрунтується на належних та допустимих доказах в розумінні ст.88 ЦПК України, в зв`язку з чим договір дарування серія та номер 59 виданий 25.01.2017 року слід визнати недійсним. Крім того, суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, проходить до наступного висновку. Відповідно до встановленого факту того, що відповідач у справі [PERSON] є обдаровуваним, тобто таким, що прийняв у дар від відповідача [PERSON] , зазначене вище нерухоме майно, то на думку суду відповідач [PERSON] не повинен нести повну відповідальність щодо вчинення оскаржуваного правочину, оскільки останній лише прийняв у дар майно та не міг знати про подальшу долю рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року, яким [PERSON] набув права власності на подароване нерухоме майно. В зв`язку з чим, суд покладає стягнення судових витрат у вигляді сплаченого судового збору з відповідача [PERSON] . Так, відповідно до квитанцій про сплату судового збору №28182 від 19.10.2018 року на суму 704,80 грн. (а.с.2) та квитанції №76365 від 19.11.2018 року на суму 704,80 грн. (а.с.50), вбачається, що судовий збір за обома квитанціями сплачено позивачем [PERSON] на загальну суму 1409,60 грн., які слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст. 202, 203, 215, 216, 316, 317, 319, 717 ЦК України, п.5 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009, №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved