Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила: визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та внесенню запису про право власності № 12311927 від 01 грудня 2015 року (з відкриттям розділу), на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ37825968), та зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 12311927 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968) право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101), що здійснена приватним нотаріусом 01 грудня 2015 року; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року та зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 12311971, запис про обтяження № 12311947, що здійснені приватним нотаріусом; визнати недійсним договір факторингу № 4 від 11 червня 2012 року; визнати припиненим договір іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року; стягнути на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 15 серпня 2006 року між [PERSON] і Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06, відповідно до якого, [PERSON] отримала кредит в іноземній валюті, а саме 63000 (шістдесят три тисячі) швейцарських франків, та договір про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки № 26250001208757. Також, 15 серпня 2006 року між нею і Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено Договір іпотеки № 68-1024МВ/06/1 відповідно до умов якого, з метою забезпечення виконання зобовязань по Кредитним договорам № 68-1024МВ/06 та № 26250001208757, в іпотеку було передано нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122. 24 травня 2016 року вона, при спробі невідомими особами висилити її з вищевказаної квартири, дізналась про те, що права вимоги за Кредитним договором № № 68-1024МВ/06 від 15.08.2006 року і Договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року були відступлені Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на підставі Договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 року та Договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, який посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON]. Ані ПАТ «УкрСиббанк», ані ТОВ «Кей-Колект» не повідомляли її та третю особу (Позичальника) про укладання вищевказаної угоди, і не ознайомлювали з її умовами, не надавали відповідний пакет документів, який би підтверджував у відповідача наявність повноважень, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Також, 23 травня 2016 року позивачу стало відомо, що нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийнято рішення індексний номер 26652278 від 01 грудня 2015 року про реєстрацію права власності та внесено запис про право власності № 12311927 від 01 грудня 2015 року, на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ37825968). Проте, будь-яких договорів про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання між позивачем та ТОВ «Кей Колект» не укладалось і не могло бути укладено. Вона, як іпотекодавець, не отримувала жодного повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, як того вимагають умови укладеного договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку». Враховуючи вищевикладене, вона вважає, що мають бути скасовані та визнані недійсними: рішення нотаріуса як державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки; договір факторингу № 4 від 11 червня 2012 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», та договір відступлення прав вимоги за іпотечними договорами, а договір іпотеки має бути визнаний припиненим. Крім того, вона вважає, що при проведенні державної реєстрації було порушено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вже зазначалося вище, ані позивач, ані позичальник не отримували будь-якого повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин, нотаріус Київського міського нотаріального округу не мав повноважень та жодних правових підстав для прийняття рішення індексний номер 26652278 від 01 грудня 2015 року про реєстрацію права власності та внесення запису про право власності № 12311927 від 01 грудня 2015 року, на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ37825968). Окрім цього, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. До того ж, сама нотаріальна дія здійснена нотаріусом за межами нотаріального округу в якому знаходиться нерухоме майно, а на час її вчинення це є грубим порушенням. Таким чином, дії нотаріуса щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки є недійсним та підлягає скасуванню, а ТОВ «Кей-Колект» не мав жодних правових підстав для набуття права власності. Щодо недійсності договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 року, то укладена між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» угода суперечить як нормам чинного цивільного законодавства, так і умовам кредитного договору, оскільки згідно умов кредитного договору - не передбачено обставин, за яких може бути укладено договір про відступлення права вимоги на користь третіх осіб. Більш того, п. 9.6 Кредитного договору встановлена пряма заборона на таке відчуження без згоди сторін. Щодо припинення Договору іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15 серпня 2006 року, то 24 травня 2016 року позивач дізналася, що 27 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] було укладено [PERSON] угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту від 15.08.2006 року. Даною додатковою угодою, сторони внесли зміни до основного зобовязання, забезпеченого предметом іпотеки. Зокрема сторонами було змінено строки виконання основного зобовязання, графік погашення кредиту, строки сплати відсотків та валюту кредитування. Також банком було змінено процентну ставку за кредитним договором. Зазначена додаткова угода була укладена без повідомлення та згоди позивача як іпотекодавця. Жодної додаткової угоди до договору іпотеки між позивачем і відповідачами не укладалось. Пізніше представник позивача уточнив позовні вимоги останньої і просив: визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та внесенню запису про право власності № 12311927 від 01 грудня 2015 року (з відкриттям розділу), на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ37825968), та зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 12311927 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968) право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101), що здійснена приватним нотаріусом 01 грудня 2015 року; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року та зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 12311971, запис про обтяження № 12311947, що здійснені приватним нотаріусом; визнати припиненим договір іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року; стягнути на користь позивача судові витрати. В той же час, заявою представника позивача про зменшення позовних вимог останній просив не розглядати позовну вимогу з первісної позовної заяви: визнати недійсним договір факторингу № 4 від 11 червня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», та повернути позивачу судовий збір, сплачений за розгляд даної вимоги, на яку було зменшено позовні вимоги. Ухвалою суду до участі у дану справу була залучена приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в якості співвідповідача і виключена, у звязку з цим, з кола третіх осіб по справі. Позивач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена, раніше її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів і зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити їх. Раніше в судовому засіданні також підтримував позовні вимоги позивача і наполягав на їхньому задоволенні додавши також, що для сплати позичальником кредиту саме в доларах США між нею і Банком була укладена [PERSON] угода № 1 до Договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи № 26200050771003. Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, раніше надав суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Раніше в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача і просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Ще раніше від вказаних відповідачів до суду надійшли письмові заперечення проти позовних вимог позивача. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відзиву або пояснень щодо позову не подала. Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відзиву або пояснень щодо позову не подала. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Відзиву або пояснень щодо позову не подала. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 15 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 63000 (шістдесят три тисячі) швейцарських франків з кінцевим терміном повернення не пізніше 14.08.2017 року (т.2 а.с.37-40). Надалі, у звязку із зміною програмного забезпечення Банку, вищевказаному договору був присвоєний номер - № 10408883000. В забезпечення виконання взятих на себе [PERSON] зобовязань за Договором про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 (10408883000) від 15.08.2006 року були укладені наступні договори: -Договір іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], відповідно до якого позивач передала в іпотеку Банку квартиру № 122 в секції № 3 будинку № 148 по вул. Робочій в м. Дніпрі. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 2780 (т.2 а.с.43-47). -Договір поруки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], відповідно до умов якого, остання взяла на себе на добровільних засадах відповідати перед банком по зобовязаннях позичальника; -Договір поруки № 68-1024МВ/06/1від 27.02.2009 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], відповідно до умов якого, останній взяв на себе на добровільних засадах відповідати перед банком по зобовязаннях позичальника. Банк виконав свої зобовязання перед [PERSON] за договором в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконала і не здійснює повернення кредиту Банку у передбачені укладеним між ними договором строки та умови. При цьому, 11 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» був укладений Договір факторингу № 4, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема й за Договором про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 від 15.08.2006 року, що був укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] (т.1 а.с.152-161), що підтверджується випискою з Додатку № 1 до цього договору (т.1 а.с.162), а також актом приймання-передачі прав вимоги, складеним 11.06.2012 року (т.1 а.с.32). Також, 11 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» був укладений Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого, у звязку з укладанням Договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року, відбулося відступлення права вимоги за договорами іпотеки, зокрема й за Договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, що був укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] (т.1 а.с.163-169), що підтверджується випискою з Додатку № 1 до цього договору (т.1 а.с.170). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 2459-2460 (т.1 а.с.167). На підставі зазначеного Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року, рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 01.12.2015 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 12311971, запис про обтяження № 12311947, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.05.2016 року за № 59848150 (т.1 а.с.34). Згідно цієї ж довідки, рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] № 12311927 від 01 грудня 2015 року було внесенню запису № 12311927 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968) право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101). Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, у звязку з чим ці обставини не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач вважає, що вищевказані договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки і дії приватного нотаріуса щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на належну їй квартиру є такими, що суперечать вимогам чинного законодавству, у звязку з чим є неправомірними, а іпотеку вона вважає припиненою. На підставі вищевказаного, вона просила: визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та внесенню запису про право власності № 12311927 від 01 грудня 2015 року (з відкриттям розділу), на нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ37825968), та зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 12311927 про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (код ЄДРПОУ 37825968) право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, будинок 148, секція 3, кв. 122, загальною площею 89,5 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м. (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 791999412101), що здійснена приватним нотаріусом 01 грудня 2015 року; визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року укладений між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, і зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 12311971, запис про обтяження № 12311947, що здійснені приватним нотаріусом; визнати припиненим договір іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року. В той же час, заявою представника позивача про зменшення позовних вимог останній просив не розглядати позовну вимогу з первісної позовної заяви: визнати недійсним договір факторингу № 4 від 11 червня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», та повернути позивачу судовий збір, сплачений за розгляд даної вимоги, на яку було зменшено позовні вимоги. Як положеннями ч. 2 ст. 49 ЦПК України (в чинній редакції), так й положеннями ч. 2 ст. 31 ЦПК України (в редакції чинній на час подання представником позивача заяви про зменшення позовних вимог останньої) передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог. За таких обставин, суд не розглядає позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», а питання щодо повернення судового збору за ці вимоги, у звязку із зменшенням розміру позовних вимог, буде вирішено судом при розподілі судових витрат. Щодо решти позовних вимог позивача суд прийшов до наступних висновків. По-перше, щодо визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Підставою для визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», позивач зазначає ті обставини, що при проведенні реєстрації договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] діяла у порушення вимог ч. ч. 1, 3 ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 01.10.2008 року), тобто здійснювала нотаріальну діяльність за межами Обухівського районного нотаріального округу Київської області, до якого цей нотаріус належить, оскільки майно, яке було передано в іпотеку знаходиться на території м. Дніпра. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне. Дійсно, положеннями ч. 3 ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 05.02.2012 року, чинній станом на дату посвідчення договору відступлення прав вимоги) передбачено, що нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Нормами же частини 1 цієї статті передбачено, що нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нормами ст. 41 Закону України «Про нотаріат» (в редакції від 05.02.2012 року, чинній станом на дату посвідчення договору відступлення прав вимоги) встановлено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Зі змісту оспорюваного договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року випливає, що він був посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] саме в нотаріальному окрузі, в якому нотаріус здійснює нотаріальну діяльність, а саме: в м. Обухів, Обухівський район, Київська область, Україна. Належних доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суду не надано. Посилання позивача на ту обставину, що майно, яке було передано в іпотеку, знаходиться на території м. Дніпра, у звязку з чим договір не міг бути посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, є хибним, оскільки нотаріусом посвідчений не договір іпотеки, а відступлення права вимоги за таким договором, що виключає обовязковість посвідчення такого договору виключно за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна (ст. 55 Закону України «Про нотаріат»). При цьому, нормами ч. ч. 1-3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Судом було встановлено, що одночасно з відступленням прав вимоги за іпотечним договором здійснювалося відступлення права вимоги за основним зобовязанням (Договором про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 (10408883000) від 15.08.2006 року), шляхом укладання Договору факторингу № 4 від 11.06.2012 року, іпотекодержатель письмово повідомив боржника і іпотекодавця про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням на адреси, які були вказані останніми при укладанні договорів з Банком, що підтверджується відповідними повідомленнями і списками згрупованих рекомендованих відправлень (т.1 а.с.99-107). А також, договір був посвідчений нотаріально. Таким чином, судом не встановлено обставин, за наявності яких договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», міг би бути визнаний недійсним. По-друге, щодо вимог позивача про визнання недійсними і скасування рішень приватного нотаріуса щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на належну їй квартиру, а також зобовязання її скасувати такі записи. Представник позивача стверджував, що будь-яких договорів про задоволення вимог іпотекодержателя позивач ані з банком, ані з ТОВ «Кей-Колект» не укладала. Разом з тим, суд критично ставиться до таких тверджень з огляду на наступне. Так, стаття 33 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно же до положень ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також\~вважається відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. А як випливає з Договору іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON], зокрема розділу 5 цього договору, сторони погодили позасудовий порядок врегулювання можливого спору щодо іпотечного майна у вигляді застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі (т.2 а.с.46-47). Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне\~застереження в\~іпотечному договорі,\~яке прирівнюється\~до такого\~договору за\~своїми правовими\~наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. В силу ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Тобто, підписанням Договору іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, сторони вважаються такими, що досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі й розділу 5 щодо застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Вищевказаними обставинами спростовуються твердження сторони позивача про те, що позивач ані з банком, ані з ТОВ «Кей-Колект» не укладала договорів про задоволення вимог іпотекодержателя. Саме на підставі зазначеного застереження, передбаченого розділом 5 Договору іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, нотаріусом й були прийняті рішення щодо реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та про право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на квартиру № 122 в секції № 3 будинку № 148 по вул. Робочій в м. Дніпрі. Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом вищевказаних записів регламентована нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. При цьому, судом встановлено, що 24 липня 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було направлено позивачеві лист-вимогу за вих. № 143-14084 щодо погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 від 15.08.2006 року, забезпеченого Договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, а в іншому разі товариство використає своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в установленому законом порядку (т.1 а.с.150-151). Тому, посилання позивача на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2016 року у цивільній справі за № 200/16003/16-ц є помилковим, оскільки у вказаній справі судом було визнано дії нотаріуса протиправним і скасовано її рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки було встановлено, що іпотекодавцю не була направлена вимога, в той час як в даній справі (№ 204/3780/16-ц) така вимога була направлена. Позивачем зазначені обставини не спростовані належними доказами, зокрема не витребувана у нотаріуса відповідна нотаріальна справа тощо, для підтвердження її тверджень щодо неотримання такої вимоги. В свою чергу, нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а не тільки відповідач має довести свої заперечення. А відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з урахуванням чинної на момент розгляду справи норми закону щодо диспозитивності цивільного судочинства, судом було вжито всіх допустимих способів захисту прав позивача, а позивач, в свою чергу, розпорядився своїми правами на власний розсуд. Щодо тверджень позивача про те, що проведення реєстраційних дій з нерухомим майном нотаріус здійснювала за межами свого нотаріального округу, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки нормами ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину, а з інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» випливає, що таке товариство зареєстроване і знаходиться в м. Києві, що підтверджується Витягом з вказаного реєстру (т.2 а.с.24-25). Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] діяла в межах свого нотаріального округу і без порушення норм чинного законодавства. Щодо тверджень позивача про дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то цим передбачено, що протягом дій цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в правах іпотекодержателя, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Отже, передчасним є висновок позивача про те, що з набуттям чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. До таких висновків, зокрема прийшов й Верховний Суд України в свої постанові від 09 вересня 2015 року по справі № 6-483цс15. Проте, ані приватний нотаріус, ані іпотекодержатель не є органом або посадовою особою, що здійснює примусове стягнення, в розумінні Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В свою чергу, укладаючи іпотечний договір, позивач надала згоду на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин. Таким чином, посилання позивача на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як на підставу протиправності спірного рішення є не доречним. По-третє, щодо вимог позивача про визнання припиненим Договору іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підставою, у звязку з якою позивач вважає припиненим зазначений договір, є укладання 27 лютого 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] [PERSON] угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту від 15.08.2006 року, якою, на думку позивача, сторони внесли зміни до основного зобовязання, забезпеченого предметом іпотеки. Зокрема сторонами було змінено строки виконання основного зобовязання, графік погашення кредиту, строки сплати відсотків та валюту кредитування. Також банком було змінено процентну ставку за кредитним договором. Зазначена додаткова угода була укладена без повідомлення та згоди позивача як іпотекодавця. Жодної додаткової угоди до договору іпотеки між позивачем і відповідачами не укладалось. Правовою підставою для визнання договору припиненим позивач зазначає ст. 604 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором. В той же час, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновки, що такі позовні вимоги позивача є безпідставними і такими, що ґрунтуються самих лише припущенням і доводяться належними доказами в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України. Зокрема суду було надано два екземпляри вказаної [PERSON] угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту від 15.08.2006 року, укладеної 27 лютого 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON]. В екземплярі, наданому позивачем, грошові зобовязання [PERSON] перед Банком виражені в доларах США (т.2 а.с.158-159), в той час, як в екземплярі, наданому відповідачем, грошові зобовязання [PERSON] перед Банком виражені в швейцарських франках (т.2 а.с.73-74). Сторона позивача вважає, що укладання даної угоди є новацією в розумінні норм ст. 604 ЦК України, у звязку з чим припинено її зобовязання за договором іпотеки. Суд вважає такі твердження позивача хибними з огляду на наступні обставини. Так, із змісту обох екземплярів цих угод, які надані суду, випливає, що фактично угодою сторони домовились: перенести строки виконання зобовязань Позичальника зі сплати процентів за Договором (при цьому на вказане перенесення не розповсюджуються загальні правила черговості погашення зобовязань, встановлені Договором); зміну графіка погашення кредиту за Договором, шляхом викладення його у новій редакції; а також викладено п. 2.1. Договору в новій редакції. Разом з тим, зміна графіка погашення кредиту за Договором, шляхом викладення його у новій редакції, полягає лише в тому, що сплата відсотків має відбуватися у період з 01 по 20 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі відсотки, в той час умовами самого договору було встановлено, що сплата відсотків має відбуватися у період з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі відсотки, тобто фактично полегшено Позичальникові умови сплати відсотків, без будь-яких змін умов договору в цій частині в бік збільшення зобовязань. Строки же виконання основного зобовязання і графік погашення кредиту, про зміну яких заявлено позивачем, даною додатковою угодою не змінені та навпаки в цій угоді зазначено, що інші умови Договору залишаються без змін. А викладення п. 2.1. Договору в новій редакції полягає в тому, що в цей пункт додано інформацію про нового поручителя - \~ \~ \~ \~[PERSON] за Договором поруки № 68-1024МВ/06/1від 27.02.2009 року. Щодо тверджень позивача про зміну валюти кредиту суд зазначає наступне. Сторона позивача стверджувала, що наявний у них екземпляр додаткової угоди є чинним, а інший екземпляр, наданий відповідачем, є сфальсифікованим. У звязку з вищевказаним, у даній справі була призначена судова технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: чи виконано [PERSON] угоду № 1 від 27.02.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 10408883000 від 15.08.2006 року, в той період часу яким вона датована? Проте, така експертиза не була проведена, оскільки не було задоволено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, зокрема: вільних зразків текстів, які надруковані на цьому ж друкуючому пристрої, що і текст досліджуваної угоди; вільних зразків відтисків круглої печатки відділення № 987 АКІБ «УкрСиббанк» тощо. Представник позивача вважав це підставою для визнання судом тих обставин, про які заявлено позивачем без проведення експертизи, оскільки вона не проведена з вини Банка, який не надав витребувані експертом матеріали. В той же час, суд погоджується з поясненнями представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» щодо причин не подання витребуваних експертом матеріалів, а саме, що з моменту укладання угоди, а це з лютого 2009 року, минув чималий строк, у звязку з чим неможливо встановити друкувальний пристрій, на якому була роздрукована така угода і встановити коло документів, які також були роздруковані на ньому ж, тим більше, що у відділеннях Банку встановлені не один, а декілька таких пристроїв. Крім того, інші угоди, які витребувані експертом, несуть інформацію про клієнтів Банку, яка (інформація) відноситься до охоронюваної законом і становить банківську таємницю. А також, представником слушно зазначено про проведення змін в організації Банку, у звязку з чим було проведено зміну назви Банку. Тому, суд не погоджується з твердженням, що експертиза не проведена з вини відповідача, і тому можуть бути встановлені такі факти без проведення експертизи. При цьому, частинами 1-2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Так, судом встановлено і підтверджується сукупністю доказів у справі, що валютою кредиту встановлено саме - швейцарські франки. Зокрема і основним Договором про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 від 15.08.2006 року, і Договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року передбачено, що валютою кредиту є саме швейцарські франки. Крім того, з виписки по кредитному договору за період з 15.08.2006 року по 11.06.2012 року, тобто і в період вже після укладання додаткової угоди в 2009 році, позичальник - [PERSON] виконувала свої зобовязання за договором саме в швейцарських франках (т.1 а.с.208-246). Також і самим позивачем до позову було надано виписку, з якої випливає, що погашення кредиту відбувалося в швейцарських франках (т.1 а.с.18-19). Доказів зворотного суду не надано, а [PERSON] угода № 1 до Договору-анкети про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи № 26200050771003, на яку посилається представник позивача, як на підтвердження щодо виконання позичальником зобовязання в доларах США, не є належним доказам щодо цих обставин, оскільки з його змісту не випливає, що він взагалі має будь-яке відношення до Договору про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 від 15.08.2006 року. З його змісту випливає, що [PERSON] лише відкрито в Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», рахунок для погашення заборгованостей перед Банком в іноземній валюті - доларах США, але жодного посилання на Договір про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 від 15.08.2006 року надана позивачем угода не має. Крім того, не дивлячись на зазначене, Договором іпотеки № 68-1024МВ/06/1 від 15.08.2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] передбачено, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 68-1024МВ/06 від 15.08.2006 року, а саме, але не обмежуючись, зобовязаннями щодо повернення кредиту в розмірі 63000 (шістдесят три тисячі) швейцарських франків з відсотками по кредиту з кінцевим терміном повернення не пізніше 14.08.2017 року (п.1.2 Договору іпотеки). А пунктом 1.3 Договору іпотеки встановлено, що іпотекою також забезпечуються зобовязання, зазначені в п.1.2. цього Договору, у разі їх зміни - збільшення чи зменшення, - якщо така зміна обумовлена застосуванням умов Кредитного договору або додаткових угод до нього щодо збільшення чи зменшення суми кредиту, плати за кредит (комісій та процентних ставок), неустойки (штрафи, пені). Тобто, не зважаючи на те, що судом у даній справі не встановлено, що обсяг відповідальності позивача перед Кредитором по зобовязаннях [PERSON] було збільшено, сама позивач погодила з Банком умови, за яких розмір її відповідальності може бути збільшений у разі настання певних обставин. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. При цьому, зважаючи на положення п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Насамперед суд вважає необхідним вирішити питання щодо повернення позивачу частини судового збору, у звязку із зменшенням нею своїх позовних вимог в частині визнання недійсним договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 року. Вказана позовна вимога є вимогою немайнового характеру і станом на дату звернення за таку позовну вимогу позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно же до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним повернути позивачу сплачений нею судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. за позовну вимогу про визнання недійсним договору факторингу № 4 від 11 червня 2012 року. Також, до суду надійшла заява від представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в якій він просив відшкодувати Банкові судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Положеннями же ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші, окрім судового збору, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, повязані з розглядом даної справи, а саме на професійну правничу допомогу, покладаються саме на позивача, оскільки їй було відмовлено в задоволенні її позову в повному обсязі. Зокрема з наданих суду матеріалів, а саме: договору про юридичне обслуговування від 24.11.2016 року; додаткової угоди № 1 від 29.12.2017 року до договору про юридичне обслуговування від 24.11.2016 року; специфікацій наданих юридичних послуг за договором; актів приймання-передачі наданих послуг за договором про юридичне обслуговування від 24.11.2016 року; а також платіжних доручень, - випливає, що Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» були понесені витрати на професійну правничу допомогу, яку надавало Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізована компанія «ФАРЕС», у розмірі 3000 грн. 00 коп. Той факт, що вказане товариство займається саме наданням професійної правничої допомоги, підтверджується статутом зазначеного товариства, копія якого знаходиться в матеріалах справи. При цьому, суд враховує, що ці витрати дійсно повязані з розглядом справи, їхній розмір є обґрунтований і пропорційний до предмета спору з урахуванням обставин справи, ціни позову тощо, а тому суд погоджується з заявою відповідача щодо відшкодування йому судових витрат в розмірі 3000 грн. 00 коп. За таких обставин, у звязку з розглядом справи, спір у якій виник за ініціативою позивача, якому відмовлено в задоволенні його вимог в повному обсязі, з урахуванням норм ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved