Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької областів якому просить визнати право власності на нерухоме майно, у зв'язку з втратою документа, який засвідчує право власності. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.1991 року, йому належить будинок [ADDRESS]. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» у книзі державних реєстрів від 14.03.1991 року. У зв'язку з військовими діями, позивач декілька разів був вимушений покидати свою домівку, при цьому він намагався зберегти своє майно та документи. Однак було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на будинок [ADDRESS], що посвідчує його право власності на житловий будинок. Відсутність правовстановлюючих документів позбавляє позивача вільно розпоряджатися своєю власністю. Позивач до судового засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправна позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 321 ЦК України передбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З матеріалів справи, зокрема з довідки № б/н від 07.11.2018 року виданої КП «Бюро технічної інвентаризації м.Торецьк» вбачається, що будівля яка знаходиться в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Дзержинською державною нотаріальною конторою від 14.02.1991 р. реєстр 489. Інформація про реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно міститься у реєстраційній книзі №1, стор. 1 під №1 від 14.03.1991р. (а.с7). Позивачем, був втрачений договір купівлі-продажу від 14.02.1991 року. Постановою приватного нотаріуса Торецького нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.01.2019 року, позивачу було відмовлено в посвідченні договору відчуження житлового будинку [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно (а.с.6). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 26.02.2019 року на житловий будинок [ADDRESS] права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані. У зв'язку з чим суд зазначає. У позивача відсутня можливість одержати дублікат договору купівлі-продажу № 489 від 14.02.1991 року, посвідчений Дзержинською державною нотаріальною конторою в іншій спосіб. Відповідно до ст.392 ЦК України слідує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. У пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно є власником будинку [ADDRESS], а оскільки документ, що засвідчує належність позивачу такого права був втрачений, то вимоги про визнання права власності підлягають до задоволення.

Outcome: approved