Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про продовження госпіталізації в психіатричну лікарню у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що останній є інвалідом ІІ групи безстроково по психічному захворюванню. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2013 року [PERSON] визнаний недієздатним, опікуном призначена його мати [PERSON] Із анамнезу відомо, що знаходиться під наглядом лікаря-психіатра з 2000 року у зв'язку з важким психічним розладом, встановлений діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма». У клінічній картині галюцинаторна, кататоно-параноїдна симптоматика. Неодноразово перебував на лікуванні в психіатричній лікарні у зв'язку із загостренням психічного захворювання, більше 30 госпіталізації у стаціонар. Відзначається резистентність до проведеної терапії, ремісії короткі, медикаментозні. Остання виписка 17.05.2017 року. Зі слів матері-опікуна, психічний стан [PERSON]погіршився: порушився сон, злісний, агресивний стосовно батьків, дратівливий, оголюється, застигає у вигадливих позах, не стежить за собою. На прохання рідних (помитися, одягнутися) стає злісним, нецензурно висловлюється, схильний до агресивних дій. 01.06.2017 року [PERSON]доставлений бригадою швидкої допомоги у прийомне відділення КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. Оглянутий черговим лікарем, який кваліфікував його стан, як загострення хронічного психічного розладу. Госпіталізований у примусовому порядку. 02.06.2017 року оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої примусова госпіталізація обґрунтована. 06.06.2017 року проведене засідання Комунарського районного суду м. Запоріжжя, рішенням якого примусова госпіталізація визнана обґрунтованої. Відповідно до ст. ст. 15 і 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» [PERSON]надалі щомісяця оглядався комісією лікарів-психіатрів, за результатами оглядів потребував продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару, тому що стан залишався нестабільним, періодично спостерігалася кататонічна симптоматика, був імпульсивний, різко мінявся настрій від злісного до маніакального. Критики до хвороби немає. 08.11.2017 року [PERSON] у черговий раз оглянутий комісією лікарів-психіатрів. Теперішній стан хворого можна кваліфікувати, як тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, з вираженим емоційно-вольовим дефектом, кататоно-параноїдний синдром. У зв'язку з тим, що пацієнт не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечував. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 08.11.2017 року, [PERSON], [INFO], теперішній стан хворого кваліфіковано, як тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, з вираженим емоційно-вольовим дефектом, кататоно-параноїдний синдром. У зв'язку з тим, що пацієнт не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність (не здійснює санітарно-гігієнічні заходи, не може приготувати собі їжу, розпоряджатися коштами)(а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved