Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Дніпровська міська рада 20 червня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу недійсними і скасування державної реєстрації, позовні вимоги не змінювалися, не уточнювалися і не доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 14 липня 2004 року № 34/18 «Про організацію здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у місті», повноваження по здійсненню самоврядного контролю за використанням та охороною земель по покладено на виконавчі комітети районних у місті рад; крім того, рішенням Дніпропетровської міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» визначила повноваження виконкому Соборної районної у місті ради Дніпрі ради. Групою по самоврядному контролю за використанням та охороною земель Соборної районної у місті Дніпропетровську радою встановлено, що на земельній діленні за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), жодних будівель та споруд не виявлено. Актом обстеження земельної ділянки від 19 червня 2017 року № 6/15-0617, який було зроблено департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], вільна від забудови. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS], формується на підставі технічної документації із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з віднесенням її до категорії земель - землі житлової та громадської забудови, та кодом КВЦПЗ - 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У висновку експертів за результатами проведення комісійної комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1722/1723-18 від 16 квітня 2018 року вказано, що на земельній ділянці [ADDRESS] відсутні будь-які будівлі або частини будівель, конструкції, стіни, цоколі житлового будинку або інші елементи будівель (в тому числі ушкоджені пожежею). Житловий будинок літ. А-1 за адресою [ADDRESS], власником якого є [PERSON] (на день проведення експертизи), або частини вказаного будинку, конструкції стіни, цоколь житлового будинку або інші елементи (в тому числі ушкоджені пожежею) - в натурі не існує. З листа адвоката Трегуб Ю.Є. від 05 червня 2018 року № 0506/2018, яка є представником Дніпропетровської єврейської релігійної громади, вбачається, що Трегуб Ю.Є. було в межах надання правової допомоги було зроблено адвокатський запит до Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради з метою втримання інформації. На запит було надано відповідь у якій вказано, що в матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року виконавцем робіт зазначені контури фундаменту будівлі. При цьому необхідно відзначити, що фундамент будівлі, позначений в матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року, в натурі не існує і за матеріалами топографо-геодезичних зйомок, виконаних протягом 2012-2017 років - не існував. Так, рішенням від 06 березня 2018 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/12789/17 позовну заяву Дніпровської міської ради до [PERSON] про припинення права власності по вул. Ливарній, За, задоволено повністю. Не погодившись з вищезазначеним рішенням [PERSON] подала апеляційну скаргу на дане рішення суду. Як стало відомо позивачу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. було: - прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41294969 від 25 травня 2018 року, про реєстрацію права власності на 1/2 домоволодіння [ADDRESS] (цоколь житлового будинку, ушкоджений пожежею) за [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія і номер: № 418, виданий 25 травня 2018 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Ковальова Є.Є., номер запису про право власності: [NUMBER], і - прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41294505 від 25 травня 2018 року, про реєстрацію права власності на 1/2 домоволодіння [ADDRESS] (цоколь житлового будинку, ушкоджений пожежею) за [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія і номер: 416, виданий 25 травня 2018 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Ковальова Є.Є., номер запису про право власності: [NUMBER]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS], на підставі договору № 418 купівлі-продажу від 25 травня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. [PERSON], а саме: 1/2 частини цоколю житлового будинку (ушкодженого пожежею). Також, за договором купівлі-продажу від 25 травня 2018 року № 416 [PERSON] належить 1/2 частини цоколю житлового будинку (ушкодженого пожежею) розташованого по [ADDRESS]. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER]. У графі «опис об'єкта» вказано, що площа земельної ділянки на якій розташований знищений об'єкт - 635 кв. м., крім того самовільно зайнятої площею - 285 кв. м. Літ А-1: цоколь житлового будинку (ушкоджений пожежею). Дніпровська міська рада не приймала рішень щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS]. Домоволодіння по [ADDRESS], фактично не існує, чим порушує право міської ради у вільному розпорядженні землею, що належить територіальній громаді міста. У зв'язку з чим, міська рада позбавлена права повноцінно використовувати своє майно, а саме права розпорядження своєю власністю. Отже [PERSON], незважаючи на факт відсутності (знищеного) об'єкту нерухомості, а також, попри рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року вчинила дії та переоформила неіснуючий (знищений) об'єкт нерухомості на [PERSON] Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння по вулиці Ливарній, За, та яке на даний момент фактично не існує, у зв'язку із його знищенням, що підтверджується обставинами викладеними в акті обстеження земельної ділянки, експертизі та іншими матеріалами, що додані до позовної заяви. Вважають вказаний договір купівлі-продажу протиправним, нікчемним. Позивач вважає вказаний договір недійсним, обставини укладання вказаного договору є сумнівними. Отже відповідач при укладанні вказаного договору купівлі-продажу діяв не добросовісно, не вказавши правильно повністю всі дані договору. На їх звернення до відповідачів про з'ясування обставин вказаного та укладання договору, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивача вважає дії відповідача по укладанню спірного договору неправомірними, зобов'язання повинно бути законним і справедливим. Просили суд визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], № 418 від 25 травня 2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. - недійсним, визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], № 416 від 25 травня 2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. - недійсним, скасувати запис про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 1/2 частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності: [NUMBER], власник [PERSON], дата державної реєстрації 25 травня 2018 року, що внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. та скасувати запис про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 1/2 частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності: [NUMBER], власник [PERSON], дата державної реєстрації 25 травня 2018 року, що внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. і стягнути понесені ним судові витрати, задовольнивши позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, проти задоволення позову заперечували і вважали за можливе слухати справу за наявними матеріалами справи без її участі. Суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаних відповідачів відповідно до ст. 223 ЦПК України. Представники третіх осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровської єврейської релігійної громади і приватний нотаріус ДМНО Дніпропетровської області Ковальова Є.Є. в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, та в письмовому зверненні до суду проти задоволення позову не заперечували і вважали за можливе слухати справу за наявними матеріалами справи без їх участі. Суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаних третіх осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України. З'ясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в повному обсязі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 14 липня 2004 року № 34/18 «Про організацію здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у місті», повноваження по здійсненню самоврядного контролю за використанням та охороною земель по покладено на виконавчі комітети районних у місті рад; крім того, рішенням Дніпропетровської міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» визначила повноваження виконкому Соборної районної у місті ради Дніпрі ради. Групою по самоврядному контролю за використанням та охороною земель Соборної районної у місті Дніпропетровську радою встановлено, що на земельній діленні за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), жодних будівель та споруд не виявлено. Актом обстеження земельної ділянки від 19 червня 2017 року № 6/15-0617, який було зроблено департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], вільна від забудови. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS], формується на підставі технічної документації із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з віднесенням її до категорії земель - землі житлової та громадської забудови, та кодом КВЦПЗ - 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У висновку експертів за результатами проведення комісійної комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1722/1723-18 від 16 квітня 2018 року вказано, що на земельній ділянці [ADDRESS] відсутні будь-які будівлі або частини будівель, конструкції, стіни, цоколі житлового будинку або інші елементи будівель (в тому числі ушкоджені пожежею). Житловий будинок літ. А-1 за адресою [ADDRESS], власником якого є [PERSON] (на день проведення експертизи), або частини вказаного будинку, конструкції стіни, цоколь житлового будинку або інші елементи (в тому числі ушкоджені пожежею) - в натурі не існує. Крім того, з листа адвоката Трегуб Ю.Є. від 05 червня 2018 року № 0506/2018, яка є представником Дніпропетровської єврейської релігійної громади, вбачається, що Трегуб Ю.Є. було в межах надання правової допомоги було зроблено адвокатський запит до Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради з метою втримання інформації. На запит було надано відповідь у якій вказано, що в матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року виконавцем робіт зазначені контури фундаменту будівлі. При цьому необхідно відзначити, що фундамент будівлі, позначений в матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року, в натурі не існує і за матеріалами топографо-геодезичних зйомок, виконаних протягом 2012-2017 років - не існував. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. було: - прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41294969 від 25 травня 2018 року, про реєстрацію права власності на 1/2 домоволодіння [ADDRESS] (цоколь житлового будинку, ушкоджений пожежею) за [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія і номер: № 418, виданий 25 травня 2018 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Ковальова Є.Є., номер запису про право власності: [NUMBER], і - прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41294505 від 25 травня 2018 року, про реєстрацію права власності на 1/2 домоволодіння [ADDRESS] (цоколь житлового будинку, ушкоджений пожежею) за [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія і номер: 416, виданий 25 травня 2018 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Ковальова Є.Є., номер запису про право власності: [NUMBER]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS], на підставі договору № 418 купівлі-продажу від 25 травня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. [PERSON], а саме: 1/2 частини цоколю житлового будинку (ушкодженого пожежею). Також, за договором купівлі-продажу від 25 травня 2018 року № 416 [PERSON] належить 1/2 частини цоколю житлового будинку (ушкодженого пожежею) розташованого по [ADDRESS]. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER]. У графі «опис об'єкта» вказано, що площа земельної ділянки на якій розташований знищений об'єкт - 635 кв. м., крім того самовільно зайнятої площею - 285 кв. м. Літ А-1: цоколь житлового будинку (ушкоджений пожежею). Дніпровська міська рада не приймала рішень щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS]. Домоволодіння по [ADDRESS], фактично не існує, чим порушує право міської ради у вільному розпорядженні землею, що належить територіальній громаді міста. У зв'язку з чим, міська рада позбавлена права повноцінно використовувати своє майно, а саме права розпорядження своєю власністю. Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо ~ свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п. З ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 Листопада 2009 року № 9 судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Крім того, позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. У справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору.(Постанова Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9). Так, п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у тому числі: у разі знищення майна. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Отже [PERSON], незважаючи на факт відсутності (знищеного) об'єкту нерухомості, а також, попри рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2018 року вчинила дії та переоформила неіснуючий (знищений) об'єкт нерухомості на [PERSON] Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння по вулиці Ливарній, За, та яке на даний момент фактично не існує, у зв'язку із його знищенням, що підтверджується обставинами викладеними в акті обстеження земельної ділянки, експертизі та іншими матеріалами, що додані до позовної заяви. Вважають вказаний договір купівлі-продажу протиправним, нікчемним. Позивач вважає вказаний договір недійсним, обставини укладання вказаного договору є сумнівними. Отже відповідач при укладанні вказаного договору купівлі-продажу діяв не добросовісно, не вказавши правильно повністю всі дані договору. На їх звернення до відповідачів про з'ясування обставин вказаного та укладання договору, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, звернення до правоохоронних органів ні до чого не призвели, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пункту 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» «Відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК (435-15) тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. (...) Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають від\-мовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК (435-15)(набуття, збереження майна без достатньої правої підстави). Відповідно до ч. 3 ст. 203 «Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину» ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 «Недійсність правочину» ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Органи місцевого самоврядування, які одночасно здійснюють владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, у земельних правовідносинах виступають як представницькі органи суб'єкта власності - народу України, територіальної громади власників землі щодо права розпорядження, притаманного власнику. Такий висновок випливає з положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, якими врегульовано порядок розпорядження землею. Україна є демократичною, правовою державою, в якій визнається і гарантується місцеве самоврядування що є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (стаття 1, 7 частина перша статті 140 Основного закон України). Територіальна громада здійснює місцеве самоврядування в порядку, встановленому законом, безпосередньо або через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина третя статті 140, частина перша статті 144 Основного Закону України). Предметом відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання місцевого значення, перелік яких визначено Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зокрема, згідно з цим законом до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин відповідно до закону (пункт 34 частини першої статті 26). Системний аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (частини першої статті 10, статей 16, 17, 18, 25, 26 та інших) свідчить що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин. Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на прав: власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. Згідно вимог ч. 1 статті 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування ділянками із земель комунальної власності на підставі рішення органу самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно до ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на то право користування земельною ділянкою виникає після одержання її або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень гаї у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні: визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є орган місцевого самоврядування. Дніпровська міська рада є власником земельної ділянки по [ADDRESS], на якій знаходиться майно, знищене пожежею. Рішенням Дніпропетровської міської ради від 14 липня 2004 року № 34/18 «Про організацію здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у місті», повноваження по здійсненню самоврядного контролю за використанням та охороною земель по покладено на виконавчі комітети районних у місті рад; крім того, рішенням Дніпропетровської міської ради від 18 лютого 2004 року № 18/15 «Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів» визначила повноваження виконкому Соборної районної у місті ради Дніпрі ради. Групою по самоврядному контролю за використанням та охороною земель Соборної районної у місті Дніпропетровську радою встановлено, що на земельній діленні за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), жодних будівель та споруд не виявлено. Актом обстеження земельної ділянки від 19 червня 2017 року № 6/15-0617, який було зроблено департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER], вільна від забудови. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS], формується на підставі технічної документації із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з віднесенням її до категорії земель - землі житлової та громадської забудови, та кодом КВЦПЗ - 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У висновку експертів за результатами проведення комісійної комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1722/1723-18 від 16 квітня 2018 року вказано, що на земельній ділянці [ADDRESS] відсутні будь-які будівлі або частини будівель, конструкції, стіни, цоколі житлового будинку або інші елементи будівель (в тому числі ушкоджені пожежею). Житловий будинок літ. А-1 за адресою [ADDRESS], власником якого є [PERSON] (на день проведення експертизи), або частини вказаного будинку, конструкції стіни, цоколь житлового будинку або інші елементи (в тому числі ушкоджені пожежею) - в натурі не існує. Згідно відповіді Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року виконавцем робіт зазначені контури фундаменту будівлі, фундамент будівлі, позначений в матеріалах топографо-геодезичної зйомки М 1:500 від 02 квітня 2018 року, в натурі не існує і за матеріалами топографо-геодезичних зйомок, виконаних протягом 2012-2017 років - не існував. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. було: - прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41294969 від 25 травня 2018 року, про реєстрацію права власності на 1/2 домоволодіння [ADDRESS] (цоколь житлового будинку, ушкоджений пожежею) за [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія і номер: № 418, виданий 25 травня 2018 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Ковальова Є.Є., номер запису про право власності: [NUMBER], і - прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41294505 від 25 травня 2018 року, про реєстрацію права власності на 1/2 домоволодіння [ADDRESS] (цоколь житлового будинку, ушкоджений пожежею) за [PERSON], підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія і номер: 416, виданий 25 травня 2018 року, видавник: приватний нотаріус ДМНО Ковальова Є.Є., номер запису про право власності: [NUMBER]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS], на підставі договору № 418 купівлі-продажу від 25 травня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. [PERSON], а саме: 1/2 частини цоколю житлового будинку (ушкодженого пожежею). Також, за договором купівлі-продажу від 25 травня 2018 року № 416 [PERSON] належить 1/2 частини цоколю житлового будинку (ушкодженого пожежею) розташованого по [ADDRESS]. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER]. У графі «опис об'єкта» вказано, що площа земельної ділянки на якій розташований знищений об'єкт - 635 кв. м., крім того самовільно зайнятої площею - 285 кв. м. Літ А-1: цоколь житлового будинку (ушкоджений пожежею). Дніпровська міська рада не приймала рішень щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS]. Домоволодіння по [ADDRESS], фактично не існує, чим порушує право міської ради у вільному розпорядженні землею, що належить територіальній громаді міста. У зв'язку з чим, міська рада позбавлена права повноцінно використовувати своє майно, а саме права розпорядження своєю власністю. Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 82 ЦПК України - 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом. Відповідно до. ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, договір можливо визнати недійсним, якщо в момент його укладення не було дотримано вимог ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності вказаного кредитного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою статті 203 ЦК України, а саме: 1. зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При вчиненні правочину сторонами було дотримано усіх передбачених ст. 203 ЦК України вимог. Посилання позивача на порушення його прав відповідачем при укладенні договору є безпідставними. Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім передбачених законом і договірних) домовленості i зобов'язання стосовно відповідачів відносно договору, предмета спору, а відповідачі не довели незаконність дій позивача. Твердження відповідачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Не може суд прийняти до уваги позицію відповідачів стосовно не визнання позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], № 418 від 25 травня 2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. - недійсним, визнати договір купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], № 416 від 25 травня 2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. - недійсним, скасувати запис про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 1/2 частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності: [NUMBER], власник [PERSON], дата державної реєстрації 25 травня 2018 року, що внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., скасувати запис про право власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 1/2 частку домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності: [NUMBER], власник [PERSON], дата державної реєстрації 25 травня 2018 року, що внесений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., а також стягнути з [PERSON] і [PERSON] на користь Дніпровської міської ради сплачений при подачі позову судовий збір в сумі по 3 524 грн. 40 коп. з кожного з цих відповідачів, а всього 7048 грн. 80 коп. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу і скасування реєстрації в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved