Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

В серпні 2020 року Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчатись, в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, однак не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку. Вказані вимоги мотивує тим, що перебував з Відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час спільна дитина проживає разом з Позивачем та перебуває на його утриманні. З 02.09.2019 року сина навчається на денній формі навчання за контрактом У Київському національному торговельно-економічному університеті за спеціальністю «Кібербезпека». Навчання в університеті платне. Плата за перший рік навчання склала 18154,00 грн. Крім того, для успішного навчання за спеціальністю «Кібербезпека» сину потрібно підвищення згань з англійської мови, тому він відвідував курси з англійської мови з вересня 2019 року по березень 2020 року, які планує відвідувати з вересня 2020 року. Навчання на курсах англійської мови є платними, щомісячний платіж складає 1500,00 грн. Крім того, для навчання сина необхідно мати ноутбук, вартість якого становить 25000,00 грн. Відповідач є матеріально забезпеченою особою, оскільки має у власності квартиру та 2/5 частини іншої квартири, тобто має можливість сплачувати аліменти на користь Позивача на утримання повнолітнього сина у розмірі визначеному Позивачем. Ухвалою судді від 02.09.2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження та викликано сторін. 05.10.2020 року Відповідачем подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, яка ухвалою суду від 05.11.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання була прийнята до спільного розгляду із первісним позовом. Крім того, вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи: повнолітнього [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні Позивач за первісним позовом, первісний позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримала та просила суд про їх задоволення. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Вислухавши Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.04.2001 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2015 року було розірвано. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянського РДА від 23.07.2020 року місце проживання повнолітнього [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянського РДА від 10.08.2020 року місце проживання Відповідача [PERSON] також зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . В поданому до суду зустрічному позові Позивач [PERSON] вказувала про те, що обставини викладені в первісному позові не відповідають дійсності. Вона весь час проживала та проживає із сином за адресою: [ADDRESS] . Крім того, син знаходиться саме на її утриманні. Вказувала про те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2015 року стягнуто аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , однак вказане рішення до зустрічної позовної заяви останньою долучено не було, у зв`язку з чим вказані обставини не беруться судом до уваги. Просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 750,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 30.09.2020 року і до закінчення сином навчання. Згідно довідки Київського національного торговельно-економічного університету від 30.08.2019 року вбачається, що [PERSON] у 2019 році вступив до Київського національного торговельно-економічного університету і навчається на І курсі денної форми навчання. Термін закінчення навчання в університеті 30.06.2023 року. Як вбачається з наданих сторонами по справі документів, Відповідачем та Позивачем сплачується вартість навчання сина у вищевказаному ВУЗі. Крім того, Позивачем за первісним позовом переховуються грошові кошти в рахунок плати аліментів, що у свою чергу свідчить та підтверджує надання батьками систематичної матеріальної допомоги сину [PERSON] . Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.6 СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Відповідно до положень ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.199 ч.3 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тим самим, законодавець визначає і наявність виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням саме у вже повнолітніх сина та/або дочки, які продовжують навчання. А відтак, після досягнення повноліття отримання такої допомоги є і правом повнолітньої дочки (сина), що продовжують навчання. [PERSON] - повнолітній син сторін по справі, який на час розгляду справи продовжує навчання та не досяг 23-років, свою позицію до поданих Позивачем первісного позову та Позивачем зустрічного позову про стягнення аліментів не висловив. Вказані обставини та надані сторонами докази дають суду підстави дійти висновку, що Позивач та Відповідач за первісним позовом в добровільному (позасудовому) порядку надають матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем існують конфліктні відносини, однак кожен із них надає допомогу та утримання повнолітньому сину, сам повнолітній не звертався до суду із вимогами щодо стягнення в судовому порядку будь-із кого з батьків коштів на утримання, отже як первісні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки позов є безпідставним та не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, так і не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] , оскільки він не підтверджений належними та допустимими доказами. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати перерозподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed