Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

В червні 2017 р.\~ [PERSON] звернулась до суду з позовом\~ до [PERSON] про виселення. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі Договору дарування. На теперішній час позивачка, у звязку з виїздом за кордон, має намір продати належну їй квартиру, однак не має такої можливості, оскільки у зазначені квартирі проживає колишня співмешканка її батька відповідачка [PERSON] Остання чинить перешкоди позивачці у користуванні квартирою, а саме не відчиняє дверей квартири, ігнорує прохання зїхати та звільнити житло та постійно провокує сварки з позивачкою та її матірю. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд виселити відповідачку з квартири [ADDRESS]; та стягнути з відповідачки на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 3\~800 грн. 00 коп. В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідачки в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. При цьому наполягав на тому, що спірна квартира є спільною власністю відповідача та колишнього власника. Крім того, відповідачка понад 30 років мешкала у спірному житлі, оскільки перебувала в цивільному шлюбі з батьком позивачки [PERSON], та вселилась до квартири, як член сімї власника, так як на той час власником квартири був [PERSON]\~ Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], який помер 15.06.2016 року. [PERSON] (Володимирівні) вказана квартира належить на підставі Договору дарування від 23.06.1999 р., посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського МНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2069. Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] - 24.01.2017 року. Судом встановлено, та сторони не оспорювали те, що [PERSON] проживала із [PERSON] однією сім`єю, без реєстрації шлюбу у спірній квартирі та після смерті [PERSON] залишилась проживати в квартирі, яка належить на праві власності позивачці. В 2016 році [PERSON] прийняла рішення продати свою квартиру, проте вона не має такої можливості, оскільки там фактично проживає відповідачка, яка не бажає в добровільному порядку звільняти житло. При цьому згідно Інформаційного довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об1єктів нерухомого майна щодо субєкта від 11.04.2017 р. вбачається, що відповідачці на праві власності належить квартира [ADDRESS], де вона зареєстрована. Відтак судом встановлено, що відповідачка має інше житло, яке належить їй на праві власності. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути\~\~протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За змістом\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу вимог ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 150 ЖК УРСР\~та ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача та перешкоджає позивачу у розпорядженні своїм майном. При цьому судом не можуть бути враховані твердження представника відповідача стосовно набуття права власності відповідачем на частку спірного нерухомого майна, оскільки відсутне правове обгрунтування цих тверджень на час розгляду справи. Разом з тим, позивачка просить суд стягнути з відповідачки витрати понесені нею у звязку з розглядом даної справи на правову допомогу (послуги адвоката) в розмірі 3\~800 грн. 00 коп., Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За такого, суд вважає, що необхідно з відповідачки на користь позивачки стягнути зазначені та фактично понесені витрати на правову допомогу. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі\~\~ст.ст. 317-321, 386-392 ЦК України,

Outcome: approved