Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона з відповідачем по справі перебувають у шлюбі з 19 вересня 2008 року. Шлюб зареєстровано Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 19 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за №915. Як зазначає позивачка, що вона є внутрішньо переміщеною особою з району проведення антитерористичної операції та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею проживає малолітня дитина, що підтверджується довідкою УСЗН Ананьївської районної державної адміністрації №5113000081 від 23.07.2015 року. З позовної заяви вбачається, що протягом останніх чотирьох років стосунки між позивачкою та відповідачем розладились, вони взагалі не спілкуються, шлюбних стосунків не підтримують. Кожен з них живе окремим життям та їх сім`я фактично розпалась. Позивачка [PERSON] у судове засідання на розгляд справи не з`явилася. Однак, 19 лютого 2020 року позивачка надала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.38). Відповідач у судове засідання на розгляд справи не з`явився. При цьому, для належного сповіщення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання на офіційному веб-сайті судової влади України неодноразово було розміщено оголошення про виклик до суду [PERSON] на 04 листопада 2019 року, 02 січня 2020 року та на 19 лютого 2020 року (а.с.28,32,37). Тому, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 18 липня 2019 року було встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяві, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України. Також в оголошенні про виклик до суду відповідача [PERSON] , котре було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України 16 серпня 2019 року було додатково роз`яснено про те, що відповідно до вимог ст.178 та ст.193 ЦПК України відповідач має право подати відзив на позовну заяву позивача та пред`явити зустрічний позов. В установлений строк в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачем не було подано відзив на позовну заяву до суду, тому відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Суходільськ Луганської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області 12 листопада 2008 року (а.с.3-4). Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець міста Луганськ, Луганської області. З оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2008 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції вбачається, що 19 вересня 2008 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №915 (а.с.6). Встановлено, що позивач та відповідач від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 квітня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області (а.с.7). Відповідно до копії довідки №4091, виданої 29 листопада 2018 року Ананьївською міською радою позивачка [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] та на її утриманні знаходиться син - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). З копії довідки №5113000081 виданої 23 липня 2015 року вбачається, що позивачка [PERSON] переміщена з тимчасової окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення та взята Управлінням соціального захисту населення Ананьївської РДА Одеської області на облік (а.с.9). За ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. В зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачкою [PERSON] в розмірі 768,40 грн., які пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду підлягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON] .. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved