Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно. Вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2011 року. Відповідач проживає окремо, добровільно на утримання неповнолітньої дитини коштів не надає, не бажає домовитись про його участь в утриманні сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітнього сина в розмірі 500 грн. щомісячно, проти заочного розгляду справи не заперечує. Пояснила, що з серпня 2014 року проживають окремо з відповідачем, за цей час він матеріальної допомоги на дитину не надавав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, заперечень проти позову не подав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив, від відповідача не надходила заява про розгляд справи у його відсутність. Судова повістка надсилалась поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця проживання відповідача [PERSON], зареєстрованого у встановленому порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2011 року, шлюб зареєстровано у виконавчому комітеті Соболівської сільської ради Теплицького району, актовий запис №10. [INFO] року народився [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, який визначено Законом України „Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01 січня 2015 року становить 1 032 грн.. Відповідно до ст.182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, і , враховуючи те, що позивач не працює, постійного доходу не має, відповідач не подав заперечень проти позову, не надав суду доказів про свої доходи та матеріальний стан, враховуючи положення закону про те, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 300 грн., то суд приходить до висновку, що вони підлягають відшкодуванню в повному обсязі, оскільки відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення іншою - 2 - стороною, не може перевищувати 40 відсотків, встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, тому заявлений розмір відповідає витратам на правову допомогу при складанні позовної заяви та збиранні доказів, документально підтверджується квитанцією про їх сплату. Витрати по оплаті судового збору необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved