Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

В січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив скасувати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та визнати право власності на вказану квартиру за [PERSON], мотивуючи вимоги тим, що з 1996 року сторони проживали разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Згодом було прийнято рішення про придбання квартири. Кошти на інвестування нової квартири були особистими грошима позивача, оскільки майже вся сума була взята ним у борг під розписку, однак ф`ючерський контракт про інвестування у житлове будівництво був укладений із забудовником та відповідачем - [PERSON], і в подальшому саме вона стала власником квартири [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності від 02.03.1998 року. У 2001 році сторони уклали шлюб, який було розірвано 2015 року, та за період якого народилась донька - [PERSON]. У спірній квартирі позивач проживає разом з донькою, несе всі витрати по догляду та користуванню квартирою, а відповідач намагається виселити позивача із спірної квартири. З урахуванням викладеного, позивач вважає свої права порушеними, що стало підставою звернення до суду із відповідними вимогами. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, однак під час розгляду справи позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, стверджуючи, що спірна квартира була придбана за кошти відповідача, оскільки на той час, її батьком було продано земельну ділянку та будинок, які знаходились у житловому масиві Осокорки в м. Києві, а виручені кошти були передані [PERSON] для придбання житла. Заслухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позову, виходячи з наступного. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Як стверджував позивач у судовому засіданні, з 1996 року він та відповідач [PERSON] проживали разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Вказані обставини також не заперечувались і представником відповідача у судовому засіданні. 05.11.1997 року позивачем [PERSON] від [PERSON] при свідках [PERSON] та [PERSON] були отримані грошові кошти у сумі 35 000 грн. для придбання житла, з зобов'язанням повернути позичені кошти на першу вимогу, що підтверджується розпискою (а.с.60-61). 18.11.1997 року між АТ ХК «Київміськбуд» та [PERSON] було укладено ф`ючерський контракт №6277 про інвестування у житлове будівництво, за умовами якого АТ ХК «Київміськбуд» зобов`язується своїми силами і засобами збудувати і передати [PERSON] обумовлене житло - двокімнатну квартиру на 7 поверсі у будинку серії ЕС у районі забудови «Позняки-4», а [PERSON] зобов`язується забезпечити відповідне фінансування об`єкту інвестування та прийняти його у свою власність (а.с.3). Як вбачається з акту прийому-передачі квартири інвестору від 24.02.1998 року, АТ ХК «Київміськбуд» побудував та передав, а інвестор сплатив 100% вартості та приймає квартиру [ADDRESS]. Загальна дійсна вартість квартири складає 35 693,49 грн. (а.с.5). Як свідчить довідка №01/2014 від 27.01.2014 року, видана ТОВ «Фаетон Плюс», [PERSON] являвся засновником ЗАТ «Фаетон Плюс» з перших днів заснування і йому належало 16% статутного Фонду товариства згідно угоди про спільну діяльність та створення ЗАТ «Фаетон Плюс» від 21.03.1995 року. Згідно нової редакції угоди про спільну діяльність ЗАТ «Фаетон Плюс» від 14.02.1997 року і протоколу №12/1 від 23.01.1997 року засновнику [PERSON] належить 10% статутного фонду ЗАТ «Фаетон Плюс» (а.с.56). 05.06.1997 року було проведено державну реєстрацію Повного товариства «Геліос», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №570631 (а.с.41). Як вбачається з протоколу №1 зборів засновників ПТ «Геліос» від 02.06.1997 року, учасником правління даного товариства було обрано [PERSON] Відповідно до угоди у новій редакції про діяльність ПТ «Геліос», зареєстрованої у відділі з питань підприємництва Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 22.09.2003 року за №615/22, [PERSON] являвся учасником даного товариства, і його частка у статутному фонді ПТ «Геліос» становила 20% (а.с.44-53). Як свідчить посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О. заява від 08.09.2003 року, [PERSON] заявив прохання про виведення його зі складу ПТ «Геліос» (а.с.55). Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], [INFO], трудова діяльність її розпочалось 03.10.1996 року з прийняттям на роботу робочою до ЗАТ «Фаотон-Плюс», 21.05.1997 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням. 11.06.1997 року відповідача було зараховано на посаду члена бригади ресторану до МакДональдз Юкрейн ЛТД, звідки 21.10.1997 року її також було звільнено за власним бажанням (а.с.57). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 02.03.1998 року серії [NUMBER], виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 02.03.1998 року №112-С/КІ, [PERSON] є власником двокімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 32,8 кв. м, загальною площею 58,4 кв. м. Вказана квартира зареєстрована в БТІ на праві приватної власності і записана у реєстрову книгу за реєстровим №40260 від 04.03.1998 року (а.с.4). Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2013 року, частково зміненого рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.03.2014 року, 15.06.2001 року укладено, а 25.10.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-19). В період даного шлюбу, 03.07.2001 року, у подружжя народилась дівчинка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.59). Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], у 1997 році позивач [PERSON] взяв у її чоловіка [PERSON] у борг позику в розмірі 35 000 грн. для придбання квартири в м. Києві. З відповідачем [PERSON] спільно проживали і бажали придбати квартиру. До цього вони вже кілька років жили разом. Відповідач має земельну ділянку у жилому масиві Осокорки в м. Києві, яка не оформлена на праві власності. Батько відповідача не мав змоги допомогти матеріально при купівлі квартири, оскільки не мав таких коштів. Як стверджував у судовому засіданні свідок [PERSON] 05.11.1997 року він надав [PERSON] в борг позику в розмірі 35 000 грн. для придбання житла, свідком передачі коштів була його дружина [PERSON] вказані кошти [PERSON] позичав для купівлі квартири в м. Києві. Згодом, [PERSON] позичені кошти повернув. Батько відповідача хворів на хворобу Паркінсона, пересувався за допомогою візочка, не працював. Земельна ділянка у жилому масиві Осокорки в м. Києві не продавалась, оскільки після смерті батька [PERSON], який був власником ділянки, оформлення у власність ніхто не здійснив. Свідок [PERSON], яка є сестрою відповідача у судовому засіданні вказала, що квартира [ADDRESS] була придбана за кошти позивача [PERSON] Батько [PERSON] грошей не мав, у його власності була земельна ділянка у жилому масиві Осокорки в м. Києві, але вона не була оформлена і документів на право власності не існувало, а після смерті батька ділянку успадкувала мати [PERSON] Як вбачається з письмових пояснень [PERSON], посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., її дочка [PERSON] та [PERSON] з 1996 року проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. У 1997 році [PERSON] було прийнято рішення про придбання квартири у м. Києві. Для реалізації цього, [PERSON] було позичено 35 000 грн. Оскільки власного житла [PERSON] та [PERSON] не мали, тому проживали у орендованих квартирах. Зберігати позичені кошти у орендованій квартирі до купівлі житла [PERSON] не став, а тому 06.11.1997 року, у присутності батька відповідача [PERSON], сестри [PERSON] та [PERSON] передав [PERSON] на зберігання 35 000 грн. і повідомив, що ці кошти він взяв у борг у [PERSON] для інвестування у будівництво квартири. 18.11.1997 року у присутності тих же осіб [PERSON] попросив повернути надані для зберігання кошти для проведення інвестування у новобудову, в квартиру [ADDRESS], а також зауважив, що інвестиційний договір на житлове будівництво будуть оформлювати на доньку [PERSON] - [PERSON] (а.с.58). Крім того, вказані обставини також підтверджуються показами свідка [PERSON], яка є матір`ю [PERSON], що містяться на жорсткому диску CD-R (а.с.77), відібраними Корюківським районним судом Чернігівської області, яка пояснила, що з 1996 року її син [PERSON] та [PERSON] проживали разом у орендованих квартирах. У 1997 році [PERSON] було прийнято рішення про придбання квартири. Кошти, на купівлю житла, у розмірі 35 000 грн. були позичені у [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. За приписами ст.13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до ч.2 ст.346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ствердження представника відповідача [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу земельної ділянки та будинку, які знаходились у житловому масиві Осокорки в м. Києві та належали батьку відповідача, який продав вказане нерухоме майно, а гроші передав відповідачу, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а саме: представник відповідача не зміг вказати адресу місця знаходження вказаної земельної ділянки та будинку, не надав доказів їх продажу, не надав доказів їх належності на праві власності батьку відповідача до їх продажу, а також вказані ствердження спростовуються описаними вище доказами у справі. Крім цього, представником відповідача не надано достатніх доказів наявності фінансової можливості у відповідача для придбання вказаної квартири за власні кошти. Таким чином, суд вважає доведеним у судовому засіданні факт спільного проживання позивача і відповідача, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 1996 по 1998 р.р., а також придбання квартири за рахунок особистих коштів позивача, які він отримав у позику, а потім і повернув її, маючи при цьому достатню фінансову можливість. За таких обставин, суд вважає необхідним скасувати право власності на спірну квартиру за відповідачем та визнати це право власності на спірну квартиру за позивачем, на підставі того, що спірне нерухоме майно було придбане за особисті кошти позивача, які він взяв у борг і які сам особисто повернув.

Outcome: approved