Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що з 2014 проживала з відповідачем по справі [PERSON] , в цивільному шлюбі, від якого сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Відтак, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 від офіційного доходу щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просила задовольнити. Вказувала, що відповідач кошти надає нерегулярно, тому позивачка змушена звернутись до суду. Відповідач у судовому засіданні 13.07.2020 позов визнав частково, вказав, що має на утриманні ще одну дитину, на яку також сплачує аліменти, а також має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування. Відтак, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання їх з позивачкою малолітньої дитини в розмірі 1/5 частини від його доходу щомісячно; в судове засідання 15.07.2020 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, 14.07.2020 через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с.33-34). Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі ч. 2 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 05.12.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 187 (а.с.6). Згідно з довідкою виконавчого комітету Березанської міської ради від 10.06.2020 за вих. № 18-09-1116, малолітній [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.10.2019 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з дня подачі позову з 13.06.2019 (а.с.36-37). Згідно висновку МРТ-дослідження від 25.01.2019 та консультаційного висновку спеціаліста від 20.08.2019 [PERSON] має остеохондроз поперекового відділу хребта, спондилолістез L4 ІІ ст., ускладнений стеноз спинномозкового каналу на рівні сегменту L4-L5, виражений больовий синдром, виражені вертебростатичні та вертебродинамічні порушення, та потребує оперативного лікування в Інституті травматології та ортопедії НАМН України в м. Київ та консультації лікаря (а.с.28-29). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН\~від\~20.11.1959\~року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дітей, право позивачки на стягнення аліментів на їх утримання підлягає захисту судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлено ст. 180 СК України. Згідно абз. 1 ч. 3\~ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, приписами ч. 2\~ст.\~182\~СК України передбачено,\~що розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до\~ч. 1 ст. 183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням імперативних вимог ч.1\~ст. 12 ЦПК України,\~\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). За таких обставин, всупереч таким твердженням відповідача, надані ним дублікати чеків № Р24АР24А234868783С23488 від 01.06.2020, № Р24АР24А354718029С27342 від 01.06.2020 як докази розцінюються судом критично, так як платником вказаних в них коштів, перерахованих на ім`я [PERSON] , є [PERSON] , відтак, жодним чином не доводять матеріальних витрат відповідача по справі, а надані ним квитанції № б/н від 24.10.2019, № б/н від 25.03.2020, не містять жодних вказівок щодо призначення здійсненого ним платежу, відтак, не приймаються судом до уваги. Так, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю, батько з сім`єю не проживає, участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто. Крім того, від попереднього шлюбу відповідач має ще одну неповнолітню дитину, на яку сплачує аліменти; є працездатним, фізично здоровим, не має будь-яких обмежень до працевлаштування, що характеризує його майновий стан, а також вказує на можливість надання матеріальної допомоги. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених фактичних обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з урахуванням визнання позову відповідачем та згоди платити аліменти саме у такому розмірі, окрім того, розмір відповідає меті зобов`язання щодо утримання, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини та створення рівних майнових умов та можливостей щодо її розвитку. Положеннями ч. 1\~ст. 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 10.06.2020. Відповідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial