Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

В червні 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R52150427660B від 01.07.2013 року у розмірі 162494,05 грн., яка складається з заборгованості за кредитом -109456,86 грн., заборгованості по відсоткам - 4882,90 грн., індексу інфляції та 3% річних що станом на 04.04.2018 р. становить 48155,15 грн., мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов'язань з повернення кредиту. Просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2437,41 грн. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла до провадження судді Кошлі А.О. Ухвалою суду від 04.07.2018 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 26.07.2018 р. о 15:00 год. з викликом сторін. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №385 від 25.07.2018 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Левченка А.М. Ухвалою суду від 26.07.218 року справа прийнята до провадження судді Левченка А.М. та призначена до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження на 16.08.2018 року о 10:00 год. 16.08.2018 р. від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.08.2018 р. клопотання представника відповідача було задоволено та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.09.2018 р. о 11:00 год. Ухвалою суду від 11.09.2018 р. оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 23.10.2018 р. до 13:00 год. 23.10.2018 р. ухвалою суду відкладено підготовче судове засідання на 08.11.2018 р. на 13:00 год. з причин відсутності представника відповідача. 08.11.2018 р. ухвалою суду у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 23.11.2018 р. до 11:00 год. та витребувано докази по справі. 23.11.2018 р. ухвалою суду у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 12.12.2018 р. до 13:00 год. та повторно витребувано докази по справі. Ухвалою суду від 12.12.2018 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 18.01.2019 р. о 13:00 год. В зв'язку з першою неявкою відповідача в судове засідання розгляд справи відкладено на 25.01.2019 р. о 13:00 год. 25.01.2019 року через неявку всіх учасників справи судовий розгляд справи відкладено на 21.02.2019 року. 21.02.2019 року у зв'язку з тим, що представник позивача не зявився у судове засідання, призначене в режимі відеоконференції, та надіслав суду заяву про відкладення розгляду справи, судовий розгляд справи було відкладено до 14.03.2019 року. Ухвалою суду від 14.03.2019 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» - ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Представник позивача ТОВ «ФК «Прайм Альянс» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначили, що заборгованість за кредитним договором була погашена. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Молодняк Л.П., в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи мається заява про здійснення вирішення даного спору без її участі та винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 01.07.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладено договір №R52150427660B, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 131530,00 грн. із сплатою 14,99% річних за користування кредитом та терміном повернення до 01.07.2020 року. 22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «ВТБ Банк» передає ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за кредитним договором та договорів, які укладені з метою забезпечення виконання зобов'язання. Факт прийняття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за вказаним кредитним договором підтверджується додатком до акту приймання - передачі документації. Згідно із пп.1.1.4 Договору відступлення, заборгованість невиконані боржником грошові зобовязання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитного договору, станом на день підписання сторонами цього Договору. Відповідно до пп.3.1.1 Договору про відступлення, права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором. Згідно із пп. 3.1.3 Договору відступлення, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договором та їх зобовязань по Договорам забезпечення, що не засвідчені нотаріально, а також по відношенню до поручителів, майнових поручителів стосовно їх зобовязань по Договорам забезпечення. Отже, відповідно до вище вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув права вимоги за кредитним договором №R52150427660B від 01.07.2013 року. На підтвердження факту правонаступництва прав та обовязків ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №R52150427660B від 01.07.2013 року, боржником за яким є [PERSON], суду надано копію договору факторингу №29/01/19-1 від 29.01.2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс», згідно п. 1.3 якого та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» одержав право замість ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вимагати від боржників належного виконання всіх зобовязань за кредитними договорами в тому числі та не виключаючи, штрафні санкції та пені передбачені кредитним договором, а також копії витягу з Акту приймання-передачі документації боржників, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» прийняв документацію відносно боржника [PERSON] за кредитним договором №R52150427660B від 01.07.2013 року, і витягу з реєстру боржників на [PERSON] за вказаним кредитном договором з сумою кредиту 131530,00 грн., які є додатками до вказаного договору факторингу. Відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 131530,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №62769 від 01.07.2013 року. Відповідно до п. 4.6 Кредитного договору, повернення Кредиту та Процентів за Кредитом здійснюється щомісячно згідно з Графіком. Сума щомісячного ануїтетного платежу розраховується таким чином, що протягом строку кредитування, вказаного в п.3.2 цього Договору, сума Кредиту, вказаного в п. 3.1 цього Договору, та нараховані Проценти повертаються в повному обсязі рівними частинами. Відповідно до п.5.3.1 Кредитного договору, Позичальник зобов'язався сплатити комісійну винагороду, повернути Банку отриманий Кредит та сплатити нараховані Проценти за користування Кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Договором. Відповідно до п. 4.10 Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобовязань Позичальником за Договором, розмір Платежів збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають місце та/або матимуть місце), у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, повязаних з неналежним виконанням Позичальником цього договору. Відповідно до п.3.8 Кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором забезпечується заставою транспортного засобу: марки - Hyundai, модель - i30, тип легковий хетчбек, 2013 р.в., колір червоний, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова рами) - [NUMBER], що зареєстрований за адресою [ADDRESS] та належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАІ ГУМВСУ в Донецькій області 27.06.2013 року. З копій витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що: - 02.07.2013 року в Реєстрі на підставі договору застави №R52150427660B-Z1 від 01.07.2013 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON], було зареєстровано приватне обтяження у виді застави рухомого майна, а саме: легковий автомобіль марки - HYUNDAI, модель - і130, тип - легковий хетчбек, 2013 року випуску, колір - червоний, номер об'єкта: [NUMBER], номер державної реєстрації: [NUMBER]. Обтяжувачем є ПАТ «ВТБ Банк», боржником - [PERSON]; - 29.07.2015 року на підставі договору відступлення права вимоги за договорами застави від 22.06.2015 року до Реєстру було внесено зміни щодо заміни обтяжувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра і гарантія»; - 06.04.2018 року змінено відомості про обтяження на підставі договору про відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами від 22.06.2015 року, обтяжувач - ТОВ «ФК «Довіра і гарантія». Таким чином, на легковий автомобіль марки HYUNDAI, номер державної реєстрації [NUMBER], на підставі п. 3.8 Кредитного договору дійсно накладено обтяження у вигляді застави. У зв'язку з цим, суд вважає необхідним проаналізувати та оцінити доводи та пояснення відповідача та його представника приводу заявлних позивачем вимог. Так, заперечуючи проти задоволення позовних вимог сторона відповідача послалася на те, що відповідачем було відчужено автомобіль [NUMBER], у зв'язку з чим вони вважають, що відчуження автомобіля могло бути здійснено тільки у випадку зняття накладеного на нього обтяження після погашення заборгованості за договором кредиту. З метою перевірки вказаних тверджень, зважаючи на те, що інформація про наявність заборгованості за договором та наявність дійсних підстав для відчуження автомобілю, яке згідно наявних у справі доказів є предметом застави, ухвалою суду від 08.11.2019 року було витребувано від ПАТ «ВТБ Банк» інформацію (відомості) щодо наявності/відсутності: у [PERSON] заборгованості за кредитним договором №R52150427660B від 01.07.2013 року, який було укладено з ПАТ «ВТБ Банк»; а також щодо надання дозволу ПАТ «ВТБ Банк» [PERSON] на зняття обтяження з предмета застави, а саме: автомобіля [NUMBER], за кредитним договором №R52150427660B від 01.07.2013 року. На виконання даних вимог ухвали суду від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «ВТБ Банк» надійшов лист про надання інформації, відповідно до якого 22.06.2015 року банк здійснив відступлення прав вимоги до Кредитного договору №R52150427660В клієнта [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що, разом з тим, свідчить про актуальність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором №R52150427660B від 01.07.2013 року. При цьому, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації АТ «ВТБ Банк» не надано жодного документу, яким би підтверджувався факт надання ПАТ «ВТБ Банк» [PERSON] дозволу на зняття обтяження з предмета застави. У свою чергу від Територіального сервісного центру № 1444 РСЦ МВС у Донецькій області було витребувано належним чином засвідчені копії документів (справи) відомості про реєстрацію, перереєстрацію та зняття з обліку транспортного засобу щодо вказаного легкового автомобіля, у відповідь на що до суду було надано відповідні документи. Так, з довідки про перелік реєстраційних операцій автомобіля [NUMBER], встановлено, що первинна реєстрація даного транспортного засобу була здійснена за [PERSON], а вторинна за [PERSON] При цьому, згідно довідки про результати перевірки з підсистеми НАІС ДДАІ МВС України, за заявою [PERSON] №69687670 від 05.08.2015 року про проведення операції «Зняття з обліку для реалізації», копія якої міститься у матеріалах справи, даний автомобіль було перевірено за відповідними базами даних, у тому числі проведено перевірку за підсистемою «Обмеження - за винятком розшук, затримання», за результатами якої встановлено, що обмеження на автомобіль не накладено, та було здійснено операцію зняття автомобіля з обліку для реалізації від 05.08.2015 року. Крім того, беручи до уваги те, що [PERSON] є особою, якій відповідач відчужив транспортний засіб, а нотаріальні дії, а саме посвідчення довіреності від [PERSON] [PERSON] було проведено приватним нотаріусом Молодняк Л.П., у зв'язку з чим нотаріус міг спостерігати документи, що свідчать про відсутність обтяження у виді застави на автомобіль, судом було залучено до участі у справі приватного нотаріуса Молодняк Людмилу Петрівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, для з'ясування цього питання. У судовому засіданні, яке відбулося 23.11.2018 року, приватний нотаріус Молодняк Л.П. пояснила суду, що нею дійсно було здійснено нотаріальні дії, а саме посвідчено довіреність від [PERSON] [PERSON] щодо майна автомобіля Hundai, I30. Яких-небудь документів, щодо зняття обтяження на автомобіль Hundai, I30, під час вчинення нотаріальної дії вона не спостерігала. Суд вважає необхідним проаналізувати положення цивільного законодавства, які регулюють підстави припинення права застави, визначені ст. 593 ЦК України. Так, відповідно до частини першої цієї статті право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Відповідно до ч. 2 ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. При цьому, згідно ч. 2 ст. 586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Здійснивши системний аналіз вищевикладених положень законодавства, суд приходить до висновку, що у даному випадку підставами припинення права застави на автомобіль [NUMBER], могли бути припинення зобов'язань за кредитним договором внаслідок їх виконання відповідачем або надання дозволу на реалізацією предмета застави відповідачу позивачем. Однак, суду не надано жодного доказу, якими б підтверджувавлися факти погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором або надання позивачем дозволу на відчуження вказаного транспортного засобу, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити факт припинення права застави на автомобіль [NUMBER], у момент його відчуження відповідачем [PERSON] Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст. 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства. Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76, 77 та 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Тому, суд зауважує, що у відповідності з принципом змагальності, обовязок доказування покладений на сторін у справі, тому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, зважаючи на сутність принципу змагальності, беручи до уваги те, що саме на сторін у справі покладається обов'язок доказування, а доказування не може грунтуватися на припущення, суд констатує, що відповідачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт погашення ним заборгованості за кредитним договором, як і не надано доказів, які б свідчили про припинення права застави на зазначений автомобіль з викладених вище підстав. Крім того, відповідач не довів суду тієї обставини, що право застави на автомобіль дійсно було припинено, а також не підтвердив, на якій правовій підставі відповідачем було відчужено автомобіль третій особі. З огляду на викладене, суд вважає висловлені стороною відповідача заперечення необґрунтованими та безпідставними, а тому не бере їх до уваги при вирішенні справи по суті. Разом з тим, суд відзначає, що у даному випадку вирішення питання дійсність права застави на вищевказаний автомобіль не є предметом судового розгляду, а позивачем не висувалася вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на нього. Відповідач кредитні кошти отримав в повному обсязі, проте неналежним чином не виконує умови договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 162494,05 грн., а саме: заборгованості за кредитом - 109456,86 грн., заборгованості по відсоткам - 4882,90 грн., а також індекс інфляції та 3% річних що станом на 04.04.2018 р. становить 48155,15 грн. Судом також встановлено, що відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом; його умови ним не спростовуються. Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість за наданим кредитом перед позивачем, що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Пунктом 1 частини 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст.509,526, 553, 554,1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов'язань з повернення кредиту, сплати процентів, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів та 3% річних за невиконання зобов'язань, суд враховує наступне. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Суд визнає правильним наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми зобов'язання. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції та 3 % річних у розмірі 48155,15 грн. Станом на 04.04.2018 р. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги «ФК «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором R52150427660B від 01.07.2013 року обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. 133,141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 2437,41 грн.

Outcome: approved