Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов в якому позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь: суму боргу у розмірі 30 000 доларів США; судовий збір у розмірі 8520,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25.11.2020 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 24.03.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до слухання по суті. Ухвалою суду від 25.05.2021 вирішено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові. 06.02.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг суму, що дорівнює 30 000 доларів США зі строком повернення до 01.11.2020. З огляду на те, що відповідач кошти в обумовлені строки не повернув, ігнорує вимоги щодо вирішення питання в позасудовому порядку, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, відзиву не надав. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до договору позики від 06.07.2020 (оригінал якого долучено до матеріалів справи) [PERSON] надав у позику [PERSON] кошти сума яких становить еквівалент 30 000, 00 доларів США із терміном повернення - до 01.11.2020. Згідно з розпискою від 06.07.2020 (оригінал якої долучено до матеріалів справи) [PERSON] отримав, на виконання умов договору позики від 06.07.2020, від [PERSON] грошові кошти в еквіваленті 30 000,00 доларів США, які зобов`язаний повернути до 01.11.2020. Відповідно до розписки від 04.11.2020 (оригінал якої долучено до матеріалів справи), [PERSON] підтверджує факт укладення договору позики від 06.07.2020 та отримання грошових коштів в еквіваленті 30 000,00 доларів США. Норми права, що застосував суд. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відповідно до висновку якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 16.01.2019 прийнятій за результатами розгляду справи №464/3790/16-ц, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано боргове зобов`язання у строки та на умовах встановлених договором позики від 06.07.2020 та з огляду на те, що відповідно до вказаного правочину гроші у позику було надано в іноземній валюті, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на те, що до позову не додано доказів щодо понесених витрат на послуги адвоката, вказана вимога не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial