Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Камянської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 травня 2016 року помер її чоловік [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на його майно, а саме на житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, який розташований по пров. Покровському, 8-а (колишній Червоноармійський) в м. Камянка Черкаської області. Так як вона являється єдиною спадкоємицею після померлого, вона прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено через ненадання правовстановлюючих документів на це майно, а також здійснені добудови веранди та сараю. Просила позов задовольнити та визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, який розташований по пров. Покровському, 8-а (колишній Червоноармійський) в м. Камянка Черкаської області В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Заслухавши пояснення учасника судового розгляду, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судовим розглядом, 23 травня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-СР № 277972 від 27.05.2016 року (а.с. 4). Померлий являвся чоловіком позивача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СР № 037586 від 16.07.2008 року (а.с. 5). Позивач являється єдиним спадкоємцем після його смерті, що сторонами визнається і ніким не оспорюється (а.с. 6). За життя [PERSON] мав у власності спірне домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 30.10.1996 року № 239 (а.с. 7), і адреса знаходження цього майна була змінена відповідно до рішення органу місцевого самоврядування (а.с. 13). Також, за життя йому у відповідності до рішення Відповідача було надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою земельних ділянок, в тому числі під спірним домоволодінням (а.с. 14). Позивач пожала заяв про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса від 18.01.2017 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання правовстановлюючих документів на це майно, а також здійснені добудови веранди та сараю (а.с. 16). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У статтях 1258, 1261 ЦК України визначено, що спадкоємці одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття. В першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. За змістом частини 1 статті 1268, статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадщина вважається прийнятою спадкоємцем у разі подання ним до нотаріальної контори відповідної заяви на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини. Суд приймає до уваги, що вимоги про визнання права власності стосуються як майна, яким дійсно володів померлий, так і майна, яке було самочинно збудованим. У звязку з цим, суд виходить з того, що на підставі статті 375 ЦК України тільки власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі і споруди, проте як було встановлено судом, у власності померлого земельна ділянка під будинком не перебувала, а ним отримано тільки дозвіл на виготовлення проектної документації про її відведення. Право власності забудовника на збудоване майно здійснюється ним за умови за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, встановлюються\~ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст.376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За ч.2\~ст.376 ЦК України\~особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч. 3\~ст. 376 ЦК України\~право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до ч. 5\~ст. 376 ЦК України\~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до\~ст.186 ЦК України\~річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі п.7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі за текстом рішення - Постанова Пленуму) вбачається, що не може бути застосовано правила\~статті 376 ЦК\~при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). За п.8 постанови Пленуму право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених ст.ст. 26-32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~(далі\~Закон). За ст.26 Закону право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування. На підставі ст.27 Закону забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, який визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Так, за п.11 постанови Пленуму відповідно до п.4 ст. 26, ст.27 Закону право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Відповідно до п.9 постанови Пленуму за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1\~ст. 15 ЦК України, ч. 1\~ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. При цьому на підстав п.12 постанови Пленуму, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Також суд зауважує, що за п.27 постанови Пленуму розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей\~186,\~381 ЦК\~є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої\~статті 376 ЦК\~не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю. Таким чином, суд приходить до висновку, що у померлого існувало право власності на будинок по пров. Покровському, 8-а (колишній Червоноармійський) в м. Камянка Черкаської області, проте ним не було оформлено право власності і воно у нього не виникло на добудови до нього у вигляді веранди та сараю, а тому до спадкового майна може входити тільки сам будинок по пров. Покровському, 8-а (колишній Червоноармійський) в м. Камянка Черкаської області без самочинно збудованих веранди та сараю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню тільки в цій частині. На підставі викладеного,

Outcome: partial