Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 липня 2015 року, перебуваючи тимчасово за кордоном, помер батько позивача - [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Інші особи з заявами до нотаріуса не зверталися, спадщину не приймали. Дружина спадкодавця померла 02.05.2007. Інших дітей у спадкодавця не було. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] (зараз - [PERSON]) у місті Вінниця. Правовстановлюючі документи після смерті батька знайти не вдалося. Позивачу відомо, що квартира була приватизована батьком у 1992-1993 роках. У позивача є лише технічний паспорт на вказану квартиру. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 129328077 від 27 вересня 2018 року інформація про власників квартири [ADDRESS] в електронному реєстрі відсутня. У вересні 2018 року представник позивача звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 161/02-31 від 24 вересня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу на квартиру та рекомендовано звернутися до суду. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], оформити спадщину у нотаріальному порядку неможливо. Таким чином, наявні підстави для визнання права власності на квартиру за позивачем у порядку спадкування. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] (Стахурського) у м. Вінниці, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 27.07.2015. 06.11.2018 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою витребувано докази по справі, запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Від відповідача на адресу суду вказані вище документи не надходили. На виконання вимог ухвали суду від 06.11.2018 судом отримано інвентаризаційну справу на обєкт нерухомого майна квартиру, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Андрія Первозванного (колишня назва вулиця Стахурського)[ADDRESS]. Ухвалою суду від 03.12.2018 судом витребувано від Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого 27.07.2015 [PERSON]. 10.01.2019 на виконання вимог вищевказаного судового рішення судом отримано витребувані докази. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Однак, 02.01.2019 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, думку представника відповідача, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність позивача та її представника (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). Представник відповідача в судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалася на розсуд суду, однак заперечувала щодо стягнення судових витрат з відповідача. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії ІІІ-АМ № 476354, виданим 19.01.1988 міським відділом ЗАГС м. Вінниці, батьками «Винокуровой Алёны Эдуардовны», [INFO], записані «Винокуров Эдуард Леонидович» та «Винокурова Лариса Александровна». Запис вчинено російською мовою. (а.с. 9). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 11.10.2018, шлюб між [PERSON] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 27.01.2009, актовий запис № 113 (прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]). (а.с. 10). Згідно з свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 070779, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької міського управління юстиції Вінницької області, мати позивача - [PERSON] померла 02.05.2007 в м. Вінниці, про що 04.05.2007 зроблено відповідний актовий запис № 1281. (а.с. 12) Згідно з свідоцтвом про смерть від 06.08.2015, [PERSON] помер 27.07.2015 в м. Хайфа (Ізраїль). (а.с. 15) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла й квартира [ADDRESS] (Стахурського) у м. Вінниці. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 63392 на обєкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] (Стахурського) у м. Вінниці. З матеріалів вищезазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що 29.01.1993 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло - на квартиру [ADDRESS] (зараз - [PERSON]) у м. Вінниці, згідно рішення від 29.01.1993 за № 28. Право власності зареєстровно за [PERSON] 11.03.1993 за № 701/838. Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Андрія Первозванного (Стахурського)[ADDRESS], оскільки інформація щодо зареєстрованого права власності [PERSON] за даними Державного реєстру речових прав, відсутня. (а.с. 25) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 18/2015 до майна померлого 27.07.2015 [PERSON]. Згідно з матеріалами даної спадкової справи вбачається, що 17.08.2015 до Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 70-87) Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріуса не зверталися. Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлим [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки позивач є донькою спадкодавця, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України, має право на спадкування за законом у першу чергу. Судом не встановлено наявність спадкоємців після смерті [PERSON], які мають право на обовязкову частку у спадщині. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими повязується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Отже,\~позивач прийняла\~спадщину у складі якої є нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] (Стахурського) у м. Вінниці. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч.\~1\~ ч.\~3\~ст.\~83\~ЦПК України\~сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~п.\~2,\~п.\~4,\~п.\~6\~ п.\~7\~ч.\~2\~ст.\~43\~ЦПК України\~учасники справи\~зобовязані: сприяти\~своєчасному,\~всебічному,\~повному та\~обєктивному встановленню\~всіх обставин\~справи; подавати\~усі наявні\~у них\~докази в\~порядку та\~строки,\~встановлені законом\~або судом,\~не приховувати\~докази; виконувати\~процесуальні дії\~у встановлені\~законом або\~судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені представником позивача в позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] (Стахурського) у м. Вінниці в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 27.07.2015. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2 600, 00 гривень, що підтверджується квитанцією від 22.10.2018. (а.с. 1) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 600, 00 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Відповідно до наведеного вище та

Outcome: approved