Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

В травні 2014 року позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Південкомбанк» на користь [PERSON] компенсацію матеріальних збитків в розмірі 73149 грн. 51 коп. та судові витрати в розмірі 126 грн. 80 коп. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 19 березня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Південкомбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 20156Д-13Ф на 36000 гривень. 26 квітня 2013 року позивачем, згідно Договору банківського вкладу № 20156Д-13Ф від 19.03.2013 року, зроблено довкладення на 24000 гривень. 12 вересня 2013 року позивачем, згідно Договору банківського вкладу № 20156Д-13Ф від 19.03.2013 року зроблено довкладення на 12000 гривень. 18 березня 2014 року відповідно до п. 3.2.6 Договору банківського вкладу № 20156Д-13Ф від 19.03.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про попередження видачі вкладу за вх. № 452 від 18.03.2014 року. 24 березня 2014 року згідно умов договору та заяви № 452 грошові кошти не видані, при цьому відповідач запропонував укласти договір ще на місяць з можливістю по його закінченні видати всю готівку в розмірі 72000 гривень. 24 березня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Південкомбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 26917Д-13Ф на 72000 гривень. 25 березня 2014 року, в порядку п. 3.2.2 вищевказаного договору, позивачем подано заяву до відповідача за вх. № 551 від 25.03.2014 року про дострокове розірвання договору з 02 квітня 2014 року. 27 березня 2014 року відповідач направив відповідь на звернення від 18 березня 2014 року з відмовою у поверненні вкладу. 02 квітня 2014 року вклад не повернутий клієнту. 02 квітня 2014 року позивачем подано заяву до відповідача за вх. № 66-з від 02.04.2014 року про приведення Банком правових підстав порушення умов дострокового розірвання договору. 03 квітня 2014 року позивачем подано заяву до відповідача за вх. № 75-з від 03.04.2014 року про приведення Банком правових підстав відмови у проведенні безготівковій транзакції на рахунок в іншому банку. 16 квітня 2014 року позивачем подано заяву до відповідача за вх. № 162-з від 16.04.2014 року про: 1) видачу готівкових грошових коштів; 2) приведення Банком правових підстав порушення умов дострокового розірвання договору; 3) інформації про виділення коштів НБУ для підтримки ліквідності Банку. 16 квітня 2014 року, в порядку п. 3.2.2 договору, позивачем подано заяву до відповідача за вх. № 163-з від 25.03.2014 року про дострокове розірвання договору з 24 квітня 2014 року. 24 квітня 2014 вклад не повернутий клієнту. Ніяких відповідей на звернення клієнта починаючи з 25 березня по 06 травня 2014 року Банк не надав, що свідчить про незаконність відмови у видачі грошових коштів та порушенні норм ч. 2 ст. 1060 Цивільного Кодексу України. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. У судовому засіданні було встановлено, що 19 березня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Південкомбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 20156Д-13Ф, згідно з умовами якого позивач, як сторона за Договором, розмістив на депозитному рахунку [NUMBER] вклад в національній валюті (гривні) в сумі 36000,00 гривень, строком до 24 березня 2014 року, з нарахуванням відсотків 23,2% річних (а.с.4). В період дії вищевказаного договору позивач, в порядку п. 3.2.3 цього договору, докладав на свій депозитний рахунок [NUMBER] такі суми: 26.04.2013 року - 24000,00 гривень та 12.09.2013 року - 12000,00 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями № 34212 від 19.03.2013 року, № 54156 від 26.04.2013 року та № 117094 від 12.09.2013 року (а.с.5). Таким чином, позивач свої зобов'язання за вищевказаним Договором банківського вкладу № 20156Д-13Ф від 19.03.2013 року виконав в повному обсязі, розмістивши на депозитному рахунку [NUMBER] вклад в національній валюті (гривні) в сумі 36000,00 гривень та пізніше доповнив його в порядку п. 3.2.3 цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з пп. 3.2.6 п. 3.2 укладеного договору - якщо сума вкладу перевищує 30000,00 гривень (або еквівалент в доларах США або Євро за курсом НБУ на дату закінчення строку розміщення вкладу) та Вкладник не має наміру залишати вклад у Банку після закінчення строку його розміщення, він має попередити про це Банк не менше, ніж за 3 операційні дні Банку до дати повернення грошових коштів. Так, позивач попередив відповідача про те, що він не має наміру залишати вклад у Банку після закінчення строку його розміщення - заявою від 18.03.2014 року, яка зареєстрована у відповідача 18.03.2014 року за вх. № 452 (а.с.6). Відповідач своєю відповіддю від 27.03.2014 року за вих. № 458 на заяву позивача від 18.03.2014 року за вх. № 452 повідомив позивача про скрутне становище Банку та запропонував йому розмістити кошти на депозитні вклади, що пропонуються Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Південкомбанк» на одних з найвигідніших умов (а.с.8 на обороті). На підставі вищевказаного, 24 березня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Південкомбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 26917Д-13Ф, згідно з умовами якого позивач, як сторона за Договором, розмістив на депозитному рахунку № 2630.8.017440.009 вклад в національній валюті (гривні) в сумі 72000,00 гривень, строком на 31 день до 24 квітня 2014 року, з нарахуванням відсотків 18,1% річних (а.с.6 на обороті-7). Позивач свої зобов'язання за вищевказаним Договором банківського вкладу № 26917Д-13Ф від 24.03.2014 року виконав в повному обсязі, розмістивши на депозитному рахунку № 2630.8.017440.009 вклад в національній валюті (гривні) в сумі 72000,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 194199 від 24.03.2014 року (а.с.7 на обороті). Розділом 3 Договору банківського вкладу № 26917Д-13Ф від 24.03.2014 року, серед іншого, регулюється дострокове повернення строкового депозиту. Так, згідно пп. 3.2.2 п. 3.2 вказаного договору - Вкладник має право вимагати дострокового повернення вкладу, з урахуванням умов, передбачених пунктом 6.3 Договору. Дострокове повернення грошових коштів здійснюється з урахуванням Тарифів Банку, з якими Вкладник може ознайомитись у приміщеннях Банку або на сайті Банку: wmv.piydencombank.com. У випадку дострокового повернення суми вкладу, Вкладник зобов'язаний письмово повідомити про це Банк не менше, ніж за 5 (п'ять) операційних днів Банку до передбачуваної дати повернення вкладу. На підставі вищевказаного, позивач 25 березня 2014 року звернувся до відповідача з заявою про дострокове повернення вкладу - 02 квітня 2014 року, яка зареєстрована у відповідача 25.03.2014 року за вх. № 551 (а.с.8). Проте, у встановлений строк, а саме 02 квітня 2014 року дострокове повернення вкладу з боку відповідача не відбулося. На підставі вищевказаного, позивач 02 квітня 2014 року та 03 квітня 2014 року звернувся до відповідача з заявами про роз'яснення підстав відмови в видачі вкладу у банку, які зареєстровані у відповідача 02.04.2014 року та 03.04.2014 року за вх. № № 66-з та 75-з відповідно (а.с.9). Відповідей на вищевказані заяви відповідач не надав. При цьому, позивач також звертався до відповідача з заявами про попередження відповідача про те, що він не має наміру залишати вклад у Банку після закінчення строку його розміщення - заявами від 16.04.2014 року, які зареєстровані у відповідача 16.04.2014 року за вх. № № 162-з та 163-з (а.с.10-11). Проте, 24 квітня 2014 року вклад позивача в сумі 72000,00 гривень по Договору банківського вкладу № 26917Д-13Ф від 24.03.2014 року відповідачем повернутий не був, чим було порушено умови Договору банківського вкладу № 26917Д-13Ф від 24.03.2014 року та чинного законодавства. Згідно з положеннями ст. 610 ЦПК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦПК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Південкомбанк» на користь [PERSON] суму банківського вкладу за Договором банківського вкладу № 26917Д-13Ф від 24.03.2014 року в розмірі 72000 грн. 00 коп. При цьому, згідно п. 6.1 Договору банківського вкладу № 26917Д-13Ф від 24.03.2014 року - у випадку несвоєчасного повернення Банком суми вкладу після закінчення строку його розміщення. Банк виплачує Вкладникові пеню у розмірі 0,01% від неповерненої суми вкладу за кожен день прострочення. Так, станом на дату ухвалення судом даного рішення, пеня згідно п. 6.1 Договору складає 1058 грн. 40 коп., але позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 100 грн. 08 коп. Оскільки суд не може вийти за межі заявлених вимог, суд вважає необхідним стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Південкомбанк» на користь [PERSON] пеню в розмірі 100 грн. 08 коп. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача упущену вигоду в розмірі 1049,43 грн., то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, яких особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Породжуючи настання цивільних прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачем не надано належних доказів, в установленому законом порядку, в обґрунтування своїх вимог в цій частині. Тому, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволені його позовних вимог в цій частині. Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі в розмірі 721 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, понесених ним за звернення до суду з заявою про забезпечення позову до пред'явлення позовної заяви, то ці вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки такі судові витрати не відносяться до розгляду даної справи, а сама заява розглядалася іншим складом суду та заявнику було відмовлено в задоволенні його заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial