Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що після смерті її матері [PERSON], яка померла 31 січня 2007 року, відкрилася спадщина, до складу якої входить: частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами №87 по вул. Толстого в м. Борисполі, як частка в спільній сумісній власності подружжя, та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого все своє майно та все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповіла [PERSON] Після її смерті [PERSON] своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім неї до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався. 31 грудня 2011 року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті заяви про прийняття спадщини нотаріусу подали [PERSON] та її рідна сестра [PERSON] Державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] постановою від 12 травня 2015 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під №87 по вул. Толстого в м. Борисполі у звязку з відсутністю відомостей (інформації), які необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме - правовстановлюючого документа на домоволодіння. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №87 по вул. Толстого в м. Борисполі був придбаний у 1972 році батьками [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 08 червня 1973 року рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №164 батьку позивача був наданий дозвіл на перебудову житлового будинку. Після закінчення будівництва старий будинок підлягав знесенню. У звязку з цим старий будинок був знесений, а новий в експлуатацію батьками введений не був та право власності на нього в бюро технічної інвентаризації зареєстровано не було. Технічний паспорт на вказаний вище житловий будинок був виготовлений 20 листопада 2012 року. Державний нотаріус Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] 04 березня 2016 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Спадкоємцями в рівних частках, по ? частці, в свідоцтві визначені [PERSON] та [PERSON] Позивач вважає, що в звязку з тим, що нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину на підставі правовстановлюючого документу на нерухоме майно, яке вже не існувало на момент смерті спадкодавця, тому дане свідоцтво про право на спадщину за законом підлягає скасуванню. [PERSON] вважає, що після смерті матері вона успадкувала належну їй ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, як частку у спільній сумісній власності подружжя, а інша ? частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами була успадкована після смерті батька позивачем та її сестрою [PERSON] в рівних частках. Таким чином, позивач вважає, що має право на отримання у власність ? частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Бориспіль, вул. Толстого, буд.87. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, якою просить визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку з господарськими спорудами №87 по вул. Толстого в м. Бориспіль Київської області в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 31 січня 2007 року, та [PERSON], який помер 31 грудня 2011 року, а також просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 04 березня 2016 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] недійсним та скасувати його. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Її представник [PERSON] надав суду письмові пояснення та заяву, в якій підтримав позов в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі. Представник Бориспільської міської ради [PERSON] надала до суду заяву, якою просила розглянути справу без її участі та прийняти рішення по наявним матеріалам справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Завідувач Бориспільської міської державної нотаріальної контори [PERSON] надала до суду заяву, в якій вказала, що у звязку з великим навантаженням просить розглядати справу за відсутності їхнього представника та при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що предявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 січня 2007 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №076024 (а.с.9). [PERSON] (дошлюбне прізвище якої [PERSON]), народилася 22 червня 1962 року. Її батьками були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] В 1985 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON], внаслідок чого змінила своє дошлюбне прізвище на «Ігнатенко». Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач уклала шлюб [PERSON], внаслідок чого змінила своє прізвище на «Зень», що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу (а.с.10,11). [PERSON] на випадок смерті був складений заповіт, посвідчений 20 жовтня 2006 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори [PERSON] За яким, [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно (рухоме та нерухоме), де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] На день смерті заповіт скасований або змінений не був (а.с.15). У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.128). Крім неї, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] інші спадкоємці не звертались. 15 жовтня 2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №1-2972 (а.с.134). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами №87 по вул. Толстого в м. Борисполі постановою державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 12 травня 2015 року було відмовлено в звязку з відсутністю відомостей (інформації), які необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме - правовстановлюючого документа на домоволодіння (а.с.141). 31 грудня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК №236391 (а.с.19). За час свого життя заповіт [PERSON] складений не був, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є його дочки: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у встановленому порядку звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.48). В свою чергу, [PERSON] рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 липня 2013 року, було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.95-96). У звязку з чим, 12 серпня 2013 року [PERSON] також подано до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а.с.89). 04 березня 2016 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Толстого, буд.87 (а.с.125). У вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що спадкоємцем іншої ? частини будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Толстого, буд.87, є [PERSON] Так, нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори [PERSON] 29 грудня 1972 року був посвідчений договір купівлі-продажу, у відповідності до якого [PERSON] придбав жилий будинок з надвірними будівлями №73 по вул. Толстого в м. Борисполі (а.с.65-66). 03 січня 1973 року Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації домоволодіння було зареєстроване на праві особистої власності за [PERSON] 08 червня 1973 року рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №164 [PERSON] був наданий дозвіл на перебудову житлового будинку (а.с.28). У відповідності до вказаного рішення після закінчення будівництва старий будинок підлягав знесенню, що підтверджується витягом з протоколу №12 засідання виконавчого комітету Бориспільської міської ради депутатів трудящих від 08 червня 1973 року та планом земельної ділянки. Адреса житлового будинку була змінена на: вул. Толстого, буд.87, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням містобудування і архітектури від 26 лютого 2016 року (а.с.34). Оцінюючи в сукупності докази, а саме: договір купівлі-продажу від 29 грудня 1972 року, в якому вказано, що жилий будинок має в цілому площу 12,5 кв.м; витяг з протоколу №12 засідання виконавчого комітету Бориспільської міської ради депутатів трудящих від 08 червня 1973 року, яким передбачено зобовязання [PERSON] знести старий будинок після закінчення будівництва нового; план земельної ділянки щодо дозволу на оформлення технічної документації на перебудову будинку, в якому розміри старого будинку 5,50 ? 7,50, тоді як розміри нового 8,0 ? 10,0 (без веранди); технічні паспорти від 2012 року та 2015 року, в яких розмір житлового будинку 7,96 ? 10,01 (без веранди), рік побудови - 1974; довідку КП «Бориспільське БТІ» від 23 лютого 2016 року №150. Зважаючи на це, суд приходить до переконання, що вказівка позивача на те, що старий будинок, який був придбаний в 1972 році, знесений, а на момент смерті [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці знаходився новий житловий будинок відповідає дійсності. Саме тому, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, буд.87 (колишній будинок №73) був побудований в 1974 році [PERSON] та [PERSON], які перебували між собою в зареєстрованому шлюбі. У відповідності до ст.112 ЦК УРСР (в редакції 1966 року) майно може належати на праві спільної власності двом чи кільком громадянам. Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. З огляду на норми ст.28 Кодексу про шлюб та сімю УРСР частки в праві спільної сумісної власності є рівними. У звязку з цим, суд вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, буд.87 (колишній будинок №73) є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, який набрав чинності 03 серпня 2004 року. Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Таким чином, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. На момент здійснення будівництва (перебудови) спірного будинку реєстрація права власності регламентувалась Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, погодженою заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року. У відповідності до п.4 вказаної Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. У відповідності до п.23 Інструкції бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою. У відповідності до п.27 Інструкції в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається. Після закінчення будівництва житловий будинок, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Толстого, буд.87, не був введений в експлуатацію та право власності на нього в бюро технічної інвентаризації зареєстровано не було, що підтверджується довідкою КП «Бориспільське БТІ» №638 від 12 травня 2015 року (а.с.33). Враховуючи те, що будівництво житлового будинку було здійснено у відповідності до діючого на той час законодавства, на підставі рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №164 від 08 червня 1973 року, на земельній ділянці виділеній [PERSON] під будівництво житлового будинку наказом по радгоспу «Промінь» від 22 листопада 1972 року №362. Крім цього, в довідці КП «Бориспільське БТІ» від 23 лютого 2016 року №150 зазначено, що самочинне перепланування та будівництво відсутнє (а.с.32). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Відповідно до ст.1218 ЦК Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно з положенням ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки склад спадщини, згідно ст.1218 ЦК України визначається на момент відкриття спадщини, до спадкоємця повинна переходити частка у спільній власності спадкодавця в тому обсязі і вигляді, в якому вона існує на цей момент. У відповідності до розяснень, наданих в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. За таких обставин, суд приходить до висновку, що іншого способу захисту своїх майнових прав, ніж визнання права власності на спадкове майно у позивача немає. В звязку з цим, суд вважає, що після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] успадкувала за заповітом належну спадкодавцю ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, як частку у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно до положення ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У звязку з вказаним, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], посвідчене 04 березня 2016 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] не може вважатись законним. Крім цього, у вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], зазначено, що «спадщина, на яку в указаних частках видане свідоцтво складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Толстого, буд.87 (колишній будинок №73), яке належало померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 грудня 1972 року державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори». Таким чином, нотаріус посвідчив свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі правовстановлюючого документа на нерухоме майно, яке вже не існувало на момент смерті спадкодавця. Оскільки, реєстрація права власності на вже померлу людину не може бути здійснена в звязку з тим, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. В разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна повинно вирішуватись в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ? частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовується в м. Бориспіль по вул. Толстого, буд.87, була успадкована [PERSON] після смерті [PERSON] Тому, частка в спадковому майні, яке залишилося після смерті [PERSON] дорівнює ? частині. Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на отримання у власність ? частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: м. Бориспіль, вул. Толстого, 87. На підставі викладеного та

Outcome: approved