Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Голова Правління ОСББ «СОМ -26» звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Предявлені вимоги мотивовано тим, що відповідач є співвласником квартири № 10 в будинку № 26 по [PERSON] в м. Кривому Розі, отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобовязання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги, загальна сума заборгованості яких за період з 01.09.2016 року по 31.08.2018 року становить 4919,20 грн. Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення 424,45 коп. індексу інфляції та 238,87 коп. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, а всього 5582,52 грн. Представник позивача, до зали судового засідання не зявилася, просила суд у разі неявки в судове засідання відповідача, розглядати справу у її відсутності. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, до зали судового засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. 29.01.2019 року від представника позивача надійшла заява про залишення без розгляду клопотання про витребування доказів поданого 17.09.2018 року. Оскільки залишня без розгляду клопотання поданого стороною є її диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви. В звязку з чим, суд не розглядає клопотання про витребування доказів подане 17.09.2018 року. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог з огляду на таке. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі № 1-3987, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 35). Відповідач [PERSON] з 1997 року проживає в належній йому на праві спільної часткової власності квартирі (а.с. 6) та отримує житлово-комунальні послуги, при цьому не виконує зобовязання по їх оплаті, чим спричинив позивачу, який є балансоутримувачем даного будинку, матеріальні збитки у вигляді недоотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги, загальна сума заборгованості яких станом за період з 01.09.2016 року по 31.08.2018 року становить 4919,20 грн. (а.с. 17). Положення ст.ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обовязок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. У своїй діяльності ОСББ керується Законом України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», відповідно до якого позивач взяв на себе зобовязання обслуговувати та проводити поточний ремонт житлового будинку та прибудинкової території, надавати інші послуги, а відповідач своєчасно сплачувати зазначені послуги у строки та на умовах, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 17 вищезазначеного закону ОСББ вправі вимагати своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом обєднання платежів, зборів і внесків від власників приміщень, а також відрахувань до резервного і ремонтних фондів. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплати рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів обєднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку (ч.8 ст.22 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку»). Власники несуть відповідальність, відповідно до ч.9 ст.22 вказаного Закону, за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором. За період проживання відповідача у вказаній квартирі позивачем, як обслуговуючою організацією, в указаний період щоденно надавались вказані житлово-комунальні послуги. Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Відповідно до п. 2 розділу 3 Статуту ОСББ «СОМ -26», вищим органом управління позивача є загальні збори. Згідно з п. 3 розділу 3 Статуту до виключної компетенції загальних зборів належить визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників (а.с. 10-зворот). Загальними зборами ОСББ «СОМ -26» від 15.06.2016 року встановлено розмір внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території на 2016 рік у розмірі 3,00 грн. за 1 кв.м. (а.с. 36). На загальних зборах співвласників від 18.11.2017 року, встановлено розмір внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території з березня 2017 року у розмірі 5,00 грн. за 1 кв.м. (а.с. 39-40). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2016 року по 31.08.2018 року видно, що відповідач не здійснював оплату за отримані житлово-комунальні послуги, що й призвело до утворення заборгованості в розмірі 4919,20 грн. (а.с. 17). Жодних доказів в спростування вказаних позивачем обставин судом не встановлено, а наданий розрахунок суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки здійснений з урахуванням затверджених загальними зборами ОСББ «СОМ -26» розмірів внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території. Враховуючи те, що відповідно до ст.162 ЖК УРСР, тягар утримання майна, у тому числі обовязок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на основного наймача (власника) приміщення, яким є [PERSON] як є споживач таких послуг, з огляду на доведеність заявленого позивачем розрахунку заборгованості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення в цій частині позовних вимог. Не є підставою для відмови у задавлені позову та обставина, що відповідач [PERSON] не є одноосібним власником [ADDRESS]. Оскільки в разі сплати ним одноособово загальної суми заборгованості за комунальними платежами, він матиме право звернутися до інших співвласників з вимогою про компенсацію сплаченої суми, пропорційно до частки кожного з співвласників. Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення 3424,45 грн. індексу інфляції та 238,87 грн. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, яка також підлягає задоволенню виходячи з такого. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися між сторонами щодо надання послуг, є грошовим зобов'язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов'язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та 3 % річних такими, що підлягають задоволенню, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Відповідно до ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір в розмірі 1762,00 грн., тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved