Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

В травні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом до [PERSON] , Білоцерківського національного аграрного університету, в якому просив суд: 1) визнати винним декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету [PERSON] у свідомому перевищенні посадових повноважень, що спричинило безпідставне порушення умов контракту і завдало пряму матеріальну шкоду позивачеві; 2) стягнути з Білоцерківського національного аграрного університету на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 153 474, 23 грн., у тому числі: 124 320, 59 грн. як недоотриманий дохід у вигляді заробітної плати та 29 153, 64 грн. як фактичні витрати на лікування хвороб, спричинених фізичними діями декана біолого-технологічного факультету білоцерківського національного аграрного університету [PERSON] ; 3) визнати винним декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету [PERSON] у дискримінації за віком позивача та у приниженні його честі, гідності. Професійної та ділової репутації за бездіяльності юридичної особи Білоцерківського національного аграрного університету; 4) стягнути з декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 177 000 грн., у тому числі 85 000 грн. за наклеп і свідоме фальшування документів з метою принизити авторитет, престиж, професійну і ділову репутацію, 50 000 грн. за моральні і фізичні страждання у зв`язку з ушкодженням і не відновленням до попереднього стану здоров`я, 42 000 грн. у вигляді компенсації за приниження честі, гідності, професійної і ділової репутації; 5) стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на судовий збір в розмірі 4 189, 75 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 28 серпня 2017 року його наказом № 216/ОС від 23.08.2017 було переведено з посади завідувача кафедри на посаду професора кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин Білоцерківського національного аграрного університету (надалі БНАУ). Між ним та БНАУ було укладено контракт № 175/17 на строк з 28.08.2017 по 09.12.2020\~ 12 червня 2019 року відділ навчально-методичної і виховної роботи БНАУ призначив на 2019-2020 навчальний рік для 7 викладачів кафедри годівлі 7,3 ставки навчальної роботи, в результаті чого позивачу було призначено навантаження 1548 годин (1.0 ставка) загальної роботи, у тому числі 600 годин навчальної роботи. 30 серпня 2019 року до позивача в кабінет завітали декан біолого-технологічного факультету БНАУ [PERSON] та завкафедрою годівлі тварин [PERSON] , і спонукали позивача добровільно достроково розірвати контракт та звільнитися з роботи за власним бажанням., на що позивач відповів своєю відмовою. 05 вересня 2019 року відбулося засідання кафедри годівлі та розглянуто питання розподілення навчального навантаження, у зв`язку з чим, загальний обсяг роботи позивача склав 1393 години (0,9) ставки 10 вересня 2019 року декан [PERSON] , дав усне розпорядження завкафедрою [PERSON] зменшити навчальне навантаження позивачу з 540 до 120 годин (0,2 ставки), а на наступний день 11 вересня 2019 року до 60 годин (0,1 ставки). Для інших співробітників кафедри зменшення навчального навантаження не відбулося. 12 вересня 2019 року відбулося неофіційне засідання кафедри, на якому завідувач кафедри [PERSON] оприлюднив усні розпорядження декана [PERSON] від 10-11 вересня 2019 року щодо призначення позивачу педагогічного навантаження та застеріг, що у разі їх невиконання, працівники кафедри не отримають заробітної плати. Під впливом адміністративного та психологічного тиску позивач, перебуваючи у стані високого нервового напруження, змушений був розробити індивідуальний план роботи викладача, підписати його і 13 вересня 2019 року здати завідуючому кафедри [PERSON] , незважаючи на те, що до 18 вересня 2019 року був чинним протокол № 1 засідання кафедри, на якому позивачу було призначено 540 годин навчального навантаження (0,9 ставки). Про протиправні дії декана факультету, позивач повідомив ректора університету доповідною запискою від 16 вересня 2019 року, але від керівництва університету відповіді на скарги, викладені в доповідній записці, не отримував. 18 вересня 2019 року засідання кафедри, на якому затверджено педагогічне навантаження на позивача у вигляді 0,1 ставки., що на думку позивача, є дискримінацією за віком. Через зменшення ставки заробітної плати позивач недоотримав 124 320, 59 грн. Через погіршення психологічного стану позивач 17 вересня 2019 року був госпіталізований до кардіологічного відділення 1-ї міської лікарні міста Біла Церква, де проходив інтенсивну терапію до 30 вересня 2019 року, після чого продовжував лікуватися амбулаторно дорого вартісними ліками, на що було витрачено 29 153, 64 грн. За поширення відносно позивача недостовірної інформації, позивачу спричинено моральну шкоду в розмірі 85 000 грн., за моральні і фізичні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу спричинено моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., за приниження честі та гідності, професійної та ділової репутації позивачу спричинено моральну шкоду в розмірі 42 000 грн. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2021 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешку М.М. Ухвалою суду від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Розгляд справи призначено на 02 вересня 2021 року на 09.00 годину. 06 липня 2021 року на адресу суду від відповідача у справі Білоцерківського національного аграрного університету надійшов відзив на позовну заяву за підписом ректора Білоцерківського національного аграрного університету, в якій відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву на позовну заяву вказано, що позивачем не вказано правові підстави для стягнення з Білоцерківського національного аграрного університету матеріальної та моральної шкоди.\~ Доводи позивача про безпідставне порушення умов контракту є необґрунтованими, що підтверджено постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року при розгляді апеляційної скарги університету на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року і не потребують доказування. Позивачем висловлено лише твердження про «брутальне приниження гідності, честі і ділової репутації», що не підтверджуються конкретними доказами. 15 липня 2021 року на адресу суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив на позовну заяву відповідача Білоцерківського національного аграрного університету, в якій позивач, підтримуючи свої позовні вимоги, просить суд їх задоволити. В судовому засіданні позивача свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Судом долучено до матеріалів справи письмові пояснення позивача. В судовому засіданні представник відповідачів проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що він у вересні 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Білоцерківської міської лікарні № 1. З ним в палаті лікувався позивач, який скаржився на хворе серце. Лікував пацієнтів даної палати лікар [PERSON] . Як він так і позивач перебували у важкому стані. Від допиту інших свідків, заявлених позивачем, останній в судовому засіданні 20 грудня 2021 року відмовився. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Білоцерківським національним аграрним університетом із [PERSON] укладено контракт № 175/17 зі строком дії з 28.08.2017 по 09.12.2020, відповідно до якого [PERSON] приймається на роботу до університету на кафедру тех.кормів, к.д.\~ і годівлі тварин за посадою професора кафедри. Відповідно до п.3 вказаного контракту працівник, зокрема,\~ зобов`язується забезпечувати навчальний процес на рівні державних стандартів освіти з виконанням щорічного навантаження 1548 годин, або частку посадової ставки, визначеної рішенням кафедри. 07 січня 2019 року [PERSON] надано подяку та привітання з 80-річним ювілеєм за підписом декана БТФ Білоцерківського національного аграрного університету Мерзлова С.В. 16 травня 2019 року [PERSON] надано ряд подяк за підписом ректора Білоцерківського національного аграрного університету. Наказом ректора Білоцерківського національного аграрного університету № 85/О від 13 травня 2019 року відзначено [PERSON] як кращого винахідника університету. Наказом ректора Білоцерківського національного аграрного університету № 11/О від 21 січня 2019 року премійовано [PERSON] . Наказом ректора Білоцерківського національного аграрного університету № 99/О від 08 травня 2018 року оголошено подяку [PERSON] . Протоколом № 1 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин Білоцерківського національного аграрного університету від 05 вересня 2019 року розподілено навчальне навантаження на 2019-2020 навчальний рік, відповідно до якого [PERSON] визначено розмір посадового окладу 0,9 ставки. Актом перевірки від 16.09.2019 комісією Білоцерківського національного аграрного університету\~ виявлено, що станом на 16.09.2019 не було представлено звітів професора кафедри технології кормів, кормових добавок та годівлі тварин [PERSON] за 2017-2018 та 2018-2019 навчальні роки, також ним не представлено додатків до звіту, а саме переліку госпдоговірних, держдоговірних тематик, міжнародних грантів. Де б він був керівником або брав участь. Не представлено підтверджуючих матеріалів надання допомоги НВЦ БНАУ, підтверджуючих матеріалів впровадження власних наукових досліджень під час читання курсу лекцій з дисципліни «Технологія виробництва комбікормів». Відсутні звіти наукової роботи за 2017-2019 року. Протоколом № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин Білоцерківського національного аграрного університету від 18 вересня 2019 року розподілено навчальне навантаження на 2019-2020 навчальний рік, відповідно до якого [PERSON] визначено розмір посадового окладу 0,1 ставки. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/12299/19 від 23 вересня 20120 року\~ у цивільній справі за позовом [PERSON] до Білоцерківського національного аграрного університету про скасування протоколу № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин, яким відбулося зменшення навантаження та відповідне зменшення заробітної плати, стягнення невиплаченої заробітної плати частково задоволено позовні вимоги та скасовано протокол № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин від 18.09.2019 року, в задоволенні решти вимог відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року частково задоволено апеляційні скарги сторін, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Білоцерківського національного аграрного університету про скасування протоколу № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин відмовлено. Постанова суду набрала законної сили\~ в день її складення. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у даній справі. Випискою № 165 з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] , зазначено, що останній має ряд захворювань, у зв`язку з чим сімейним лікарем йому призначається відповідне лікування. Завідувач кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин письмово повідомляв професора даної кафедри [PERSON] про необхідність звільнення кімнати № 233 корпусу № 9 та перенесення речей до кімнати № 430 корпусу № 9 у зв`язку з тим, що кімната № [NUMBER] корпусу № 9, відповідно до наказу ректора належить кафедрі гігієни тварин та основ санітарії. Довідкою № 183 від 17.10.2020 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що [PERSON] з вересня 2018 року по серпень 2019 року отримав заробітну плату в розмірі 170 354, 47 грн. Довідкою № 136 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що [PERSON] з вересня 2018 року по грудень 2018 року отримав заробітну плату в розмірі 39 782, 39 грн. Довідкою № 179 від 05.10.2020 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що [PERSON] з вересня 2019 року по вересень 2020 року отримав заробітну плату в розмірі 58 580, 68 грн. Довідкою № 137 Білоцерківського національного аграрного університету зазначено про те, що [PERSON] з вересня 2020 року по грудень 2020 року отримав заробітну плату в розмірі 10 821, 35 грн. Копією журналу обліку робочого часу науково-педагогічних працівників кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин за серпень 2019 рік березень 2020 року підтверджено факт перебування [PERSON] на робочому місці. Копіями листків непрацездатності [PERSON] встановлено факти перебування останнього на стаціонарному лікуванні з 17.09.2019 по 30.09.2019 та з 24.10.2019 по 06.11.2019. Судом заслухано диск із аудіо записом розмови позивача з відповідачем [PERSON] , відповідно до якого між останніми велася словесна суперечка щодо кількості штатних одиниць на кафедрі технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин Білоцерківського національного аграрного університету. До матеріалів цивільної справи долучено копії фіскальних чеків на придбання медикаментів. Представником відповідача до матеріалів справи долучено список восьми працівників кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин, які працювали у 2019 році, акти перевірок професора кафедри [PERSON] за 02.10.2018, 16.09.2019 та 01.10.2019 доцента кафедри генетики, селекції і розведення тварин [PERSON] і старшого викладача кафедри гігієни тварин та основ санітарії [PERSON] за 14.09.2020 і 24.09.2020. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішені справи, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою-другою статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.\~ Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з вимогами частин першої-другої статті 23 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з вимогами статі 237-1 Кодексу Законів про працю України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до абзацу першого пункту другого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами відшкодування шкоди» - розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з вимогами абзаців другого-третього пункту п`ятого Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Вирішуючи питання щодо визнання винним відповідача [PERSON] у вчиненні відносно позивача дискримінаційних дій за віком суд виходить з наступного: Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. За приписами пункту 7 частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації. Згідно зі статтею 2-1 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раальте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06). Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004). Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 5207-VI прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі. Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою. Подібні правовідносини, зокрема щодо відсутності дискримінації за віком, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача 1 декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету [PERSON] винним у вчиненні дискримінації позивача за віком не підтверджено в судовому засіданні у зв`язку з тим, що рішення про зменшення позивачу навантаження приймалося рішення кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин від 18 вересня 2019 року. Підставою для зменшення навантаження позивачу став акт перевірки від 16.09.2019, складений комісією в складі двох заступників декана, диспетчера та голови студентської ради\~ біолого-технологічного факультету. При цьому [PERSON] вже звертався до суду з позовом про скасування протоколу № 2 засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин, розгляд якого здійснювався в межах справи № 357/12299/19. За результатами розгляду вказаної справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом 20 січня 2021 року відмовлено в задоволенні позову. В касаційному порядку вказана справі не переглядалася у зв`язку\~ з відмовою у відкриття касаційного провадження ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2021 року. В рішенні Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року вказано, що доводи позивача щодо порушення вказаним рішенням кафедри його трудових прав, зокрема погіршення умов праці у зв`язку із зміною істотних умов праці є необґрунтованими, оскільки підписуючи контракт 28 серпня 2017 року позивач, як найнятий працівник «погодився забезпечувати навчальний процес на рівні державних стандартів освіти з виконанням щорічного навантаження 1548 год., або частку посадової ставки, визначеної рішенням кафедри» (п.3 контракту). Крім того, відповідно до положень\~ ст. 60 Закону України «Про освіту» робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, виховної, методичної, організаційної роботи та іншої педагогічної діяльності, передбаченої трудовим договором. Конкретний перелік та обсяг видів робіт педагогічного і науково-педагогічного працівника встановлюються трудовим договором відповідно до законодавства. Так, укладеним між [PERSON] та Білоцерківським НАУ контрактом 175/17 від 28 серпня 2017 року крім безпосередньо навчальної частини визначені також і інші обов`язки, які він повинен виконувати протягом дії контракту: видати навчальний посібник з годівлі свиней;\~ видати методичні розробки з дисципліни кафедри; надавати допомогу\~ дослідним господарствам з питань технології кормів і годівлі тварин; підготувати 1 кандидата наук; та інші. Тому з врахуванням вище вказаного законодавства та «Положення про організацію освітнього процесу в Білоцерківському національному аграрному університеті», яке затверджено 08 серпня 2015 року позивачу справі було визначено навантаження як викладачу. При цьому обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 357/12299/19 щодо правомірності рішення відповідача, яке набрало законної сили, відповідно до норми частини четвертої статті 78 КАС України є такими, що не потребують доказування при вирішенні цієї справи. Тому, посилання позивача на дискримінацію відносно до нього за ознаками віку не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні так як зменшення навантаження позивачу відбулося з об`єктивних причин, а саме не виконання в повному обсязі умов контракту, укладеного позивачем із Білоцерківським національним аграрним університетом. Вказане зменшення навантаження не позбавило позивача права на працю, адже він продовжив працювати в даному навчальному закладі. Разом з тим, на думку суду, позивачем невірно визначено відповідача 1, декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету [PERSON] так як останній перебуває в трудових відносинах із Білоцерківським національним аграрним університетом і не може особисто відповідати за позовом так як, на думку суду. Належним відповідачем у даній справі буде саме юридична особа, з якою [PERSON] перебуває у трудових відносинах, а саме Білоцерківський національний аграрний університет. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 705/3876/18. За таких підстав в задоволенні позовних вимог до декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету [PERSON] необхідно відмовити Також, позивачем обрано спосіб захисту порушених, на його думку, прав, не передбачений статтею 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Жодним актом цивільного законодавства не передбачено такий спосіб захист порушених цивільних і трудових прав позивача, як визнання винною фізичної особи у свідомому перевищенні посадових повноважень; визнання винною фізичної особи у дискримінації за віком; визнання винної фізичної особи у приниженні честі, гідності, професійної і ділової репутації. Щодо приниження честі, гідності, професійної і ділової репутації позивача суд виходить з наступного: Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Так, головуючий на засідання кафедри технології кормів, кормових добавок і годівлі тварин Білоцерківського національного аграрного університету 18 вересня 2019 року декан біолого-технологічного факультету [PERSON] , запропонував зменшення навантаження професору [PERSON] через невиконання умов контракту останнім. Вказаний вислів головуючого на засіданні кафедри був обґрунтований актом перевірки діяльності професора [PERSON] від 16.09.2019, здійсненої колегіально співробітниками та студентами факультету. Тобто, виступаючи на засіданні кафедри, її головуючий професор керувався саме актом перевірки діяльності позивача на посаді професора кафедри, за результатами засідання якої ухвалено рішення про зменшення навантаження. Рішення кафедри було визнано таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі № 357/12299/19, яка набрала законної сили. За таких обставин, твердження позивача щодо приниження його честі, гідності та ділової репутації, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення з Білоцерківського національного аграрного університету на користь\~ позивача матеріальної шкоди в розмірі 153 474, 23 грн., у тому числі 124 320, 59 грн. як недоотриманий дохід у вигляді заробітної плати так як за обставини були предметом дослідження у цивільній справі № 357/12299/19 за позовом [PERSON] до Білоцерківського національного аграрного університету і рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області\~ в задоволенні позовних вимог в частині стягнення невиплаченої частини заробітної плати відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в цій частині не скасоване та набрало законної сили. Позовні вимоги в частині стягнення з Білоцерківського національного аграрного університету матеріальної шкоди в розмірі 29 153, 64 грн. як фактичних витрат позивача на лікування хвороб, спричинених протиправними діями декана біолого-технологічного факультету Білоцерківського національного аграрного університету не підлягають задоволенню, так як між діями відповідача та настанням хвороб позивача відсутній прямий причинний зв`язок. Не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача грошової компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 177 000 грн. так як позивачем не доведено вини відповідачів у заподіянні йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями/бездіяльністю відповідачів. За таких обставин суд вважає, що немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку щодо не підтвердження в ході судового розгляду належними та допустимими доказами,\~ вимог [PERSON] , викладених ним у своїй позовній заяві. Судовий збір, відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з ухваленням рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати у справі, понесені\~ позивачем при сплаті судового збору за подання позовної заяви,\~ покладаються на останнього.

Outcome: dismissed