Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

В червні 2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] року на окупованій Російською Федерацією Автономній Респуліці Крим Україна у районі автодороги Красноперекопськ-Сімферополь сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого загинула його матір [PERSON]. [INFO] Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Кримське республіканське бюро судове-медичної експертизи» надано висновок, згідно до якого дата смерті [PERSON] - [INFO], причина смерті - травма тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів. На підставі вищезазначеного висновку Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про смерть [PERSON], актовий запис № 3970. В даний час слід встановити факт смерті [PERSON], яка є громадянкою України для реєстрації її смерті в державних органах РАЦСу. Встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть та оформлення в нотаріальному порядку спадщини після померлої . Тому він змушений звернутися до суду з даною заявою для встановлення факту смерті особи в певний час. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутністю, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, заяву підтримує у повному обсязі. Представник зацікавленої особи до суду не з'явився, начальник Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, в особі Жовтневого відділу державної реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області Ельтерман О.А. надала суду заяву в якій просила розгляд справи провести за відсутності представника та прийняти рішення згідно наданих нею зауважень. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту смерті особи в певний час підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року на окупованій Російською Федерацією Автономній Респуліці Крим Україна у районі автодороги Красноперекопськ-Сімферополь сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого загинула [PERSON]. Відповідно до висновку експерта № 2775 від [INFO] виданого Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Кримське республіканське бюро судове-медичної експертизи»: дата смерті [PERSON] - [INFO], причина смерті - травма тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів, копія висновку долучена до матеріалів справи. На підставі вищезазначеного висновку Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про смерть [PERSON], актовий запис № 3970, копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-УП будь-яке рішення видане органом чи посадовою особою на тимчасово не підконтрольній Україні території є недійсним і не створює правових наслідків. Місто Сімферополь, Крим, де померла [PERSON], є тимчасово не підконтрольною територією. Тому слід встановити факт смерті [PERSON], яка є громадянкою України для реєстрації її смерті в державних органах РАЦСу. У відповідності до наказів Міністерства юстиції України № 246/7 від 25 листопада 2014 року та № 935/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року, вважаються недійсними. У відповідності з п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню ( ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України). Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Суд приходить до висновку, що встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення. Свідоцтво про смерть [PERSON] є недійсним, оскільки видане органом, який не має права їх видавати, оскільки знаходиться на тимчасово окупованій території України. Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідки припинення, зміни та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Як вбачається зі змісту заяви [PERSON], отримати свідоцтво про смерть неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Матеріалами справи підтверджується, що 28 травня 2016 року [PERSON] в державній реєстрації смерті матері [PERSON] було відмовлено, в зв'язку з тим, що пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, оригінал відмови № 41/147-123 міститься в матеріалах справи. Тому що Автономна Республіка Крим є частиною України, медичне свідоцтво про народження «Учетная форма № 103/у Утвержденная приказом Министерства здравоохранения социального развития Российской Федерации» не є підставою для державної реєстрації смерті на території України Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга статті 9 Закону). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті 9 Закону, є недійсними і не створює правових наслідків (частина третя статті 9 Закону). Таким чином, за відсутності документа закладу охорони здоров'я, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Згідно статті 256 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, заявником [PERSON] доведено належними доказами, факт смерті його матері [PERSON] [INFO] року. Вирішуючи питання, щодо зауважень начальника Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, в особі Жовтневого відділу державної реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області Ельтерман О.А. про необхідність у вирішальній частині рішення зазначити, мовою оригіналу: «зобов'язати Жовтневий районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області поновити актовий запис смерть [PERSON]», суд керується положеннями статей 10 і 11 ЦПК України, відповідно до яких, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. При цьому суд, приймає до уваги, роз'яснення Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, згідно до яких, суди повинні мати на увазі, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 235 ЦПК). Щодо прохання в обов'язковому порядку додатково вказати всі відомості, які повинні міститися в актовому записі цивільного стану про народження, суд керується ст. ст. 57-64, 212 ЦПК України, проаналізувавши норми якого приходить до висновку, про можливість і допустимість вказати усі дані надані заявником та підтверджені матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved