Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської радипро визнання права користування жилим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що чоловік позивача [PERSON] працював в РСУ №-5, де йому в 1994 році було видано кімнату №66 в гуртожитку, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 170. З 1994 року сімя позивача складом з чотирьох осіб: позивач [PERSON], чоловік позивача [PERSON], та дві доньки [PERSON] (донька позивача від першого шлюбу) та [PERSON] проживали в кімнаті №66 в гуртожитку по вул. Київській, 170 в м. Вінниці. Житлова площа цієї кімнати становить 16 кв.м і сімя позивача складом із 4-ох осіб проживала в ній протягом багатьох років. Вищезазначеної житлової площі було недостатньо і сім'я [PERSON] потребувала поліпшення житлових умов. 20.12.2002 року позивач звернулась із заявою про розширення житлової площі та отримання ще однієї кімнати. Того ж дня, позивач із членами родини отримали ще одну кімнату №68. Позивач разом із чоловіком (фактично зареєстровані в кімнаті № 66 по вул. Київський, 170 в місті Вінниці) перейшли проживати до кімнати №68, а в кімнаті 66 гуртожитку по вул. Київській, 170 у місті Вінниці залишились проживати доньки позивача [PERSON] та [PERSON] В кімнаті №68 вищезазначеного гуртожитку, позивач проживає з 2002 року і на даний час кімната є єдиним постійним місцем проживання. Проживаючи у спірній кімнаті, позивач весь час сплачувала за житлово-комунальні послуги: електропостачання, теплопостачання. Заборгованості по утриманню будинку не має. На даний час вона бажає зареєструватись у кімнаті №68, однак не має можливості, оскільки Департаментом житлового фонду Вінницької міської ради їй було відмовлено на підставі ст. 58 ЖК УРСР. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання права користування кімнатою №68 в гуртожитку по вул. Київській, 170 в місті Вінниці за [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. При вирішенні справи покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали даної цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 01.01.2004 року (а.с. 16). З довідки №63 від 30.12.2015 року, виданої Приватним акціонерним товариством «РБУ 1», вбачається, що [PERSON] працюючи у «РБУ -5» Облрембудтресту, згідно квартирної черги у 1994 році отримав ордер на кімнату №66 площею 16 кв.м., а в 2002 році, як розширення площі, кімнату №68 площею 12,7 кв.м. за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 170. Ордери видані на підставі рішень профспілкового комітету у 1994 та 2002 році (а.с.13). Із довідки №48 від 21.12.2015 року, виданої ОСББ «Благодать-16» вбачається, що [PERSON] з 1998 року працював у РБУ -5 «Облрембудтреста», де згідно із квартирною чергою отримав кімнату № 66 в гуртожитку по вул. Київській, 170. В 2002 році сімї [PERSON] була надана ще одна кімната за №68, за вище зазначеною адресою. Сімя проживає там по теперішній час. Документи щодо надання житла останньому не збереглися, у звязку із зміною власника (а.с. 14). Згідно довідки від 02.06.2015 року, виданої Обєднанням співвласників сімейного гуртожитку «Барвінок», [PERSON] з 20.12.2002 року проживає в кімнаті №68 в будинку №170 по вул. Київська в місті Вінниці, ремонт зроблено за власні кошти, заборгованості по кварплаті не має (а.с.15). Із акту обєднання співвласників квартирного будинку «Київський 170» від 15.12.2016 року, вбачається, що [PERSON] та її дочка [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO] к. 66, а проживають в кімнаті №68 з 2002 року по теперішній час (а.с.19). Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію від 14.12.2016 року [PERSON] постійно проживає та зареєстрована в [INFO] в квартирі №66, яка складається з 2 кімнат загальною площею 28,7 на 5-му поверсі 5-ти поверхневого будинку. Особовий рахунок відкрито на імя гр. [PERSON], у вищезазначеному житлі проживає четверо осіб (а.с. 20). Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Відповідно до п.п.6, 14 ст.18 вказаного Закону органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208. Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно із ч. 1 ст.9 ЖК УРСР громадами мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. У відповідності до ч. 3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 16 ЖК УРСР до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Згідно зі ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частиною 1 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки користування позивачем кімнатою №68 в гуртожитку за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 170, повністю підтвержено матеріалами справи, таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved