Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Головний лікар КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], посилаючись на те, що остання знаходиться на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 12.12.2017 року. З раннього дитинства страждає на розумову відсталість внаслідок туберозного склерозу Бурневілля з епісиндромом. Перебуває на обліку у невропатолога і психіатра. Мала статус дитини-інваліда. Неодноразово лікувалася в неврологічних відділеннях. У 2015 році визнана інвалідом 3 групи за неврологічним захворюванням. Уперше лікувалася в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 19.07.2016 року по 30.08.2016 року з діагнозом: легка розумова відсталість (виражена дебільність) внаслідок органічного ураження головного мозку (туберозний склероз) з психотичними включеннями, епісиндром. 23.08.2016 року визнана інвалідом 2 групи з дитинства безстроково за рішенням психіатричної медико-соціальної експертної комісії. Згідно з рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22.09.2016 року, з виправленнями від 31.10.2016 року, визнана недієздатною, опікуном призначена її тітка [PERSON] Теперішня госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану. За відомостями від опікуна вночі не спить, розмовляє сама з собою, кричить, нецензурно лається, рве підковдри, наволочки, агресивна, б'ється, псує майно, неохайна фізіологічними відправленнями, розмазує фекалії по стінах, вимазується сама, їсть сире м'ясо, миє руки в посуді з їжею, кусає себе, їсть сірникові голівки, палить іграшки на газовій плиті, розпалює у будинку багаття, некерована. Зберігаються епілептичні напади (останній генералізований напад близько 1 місяця тому). Госпіталізована за направленням лікаря-психіатра організаційно-методичного консультативного відділення і заявою опікуна як страждаюча на тяжкий психічний розлад, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Дала згоду на госпіталізацію. 12.12.2017 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі легкої розумової відсталості (виражена дебільність) внаслідок туберозного склерозу з грубими порушеннями поведінки, епісиндромом, психотичними включеннями. За психічним станом неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримала з підстав, викладених в ній, і просила суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. [PERSON] у судовому засіданні щодо примусової госпіталізації не заперечувала. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 12.12.2017 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі легкої розумової відсталості (виражена дебільність) внаслідок туберозного склерозу з грубими порушеннями поведінки, епісиндромом, психотичними включеннями. За психічним станом неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обгрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару(а.с. 3). Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] вже багато років проходить курс лікування у психіатричній лікарні і внаслідок захворювання являє потенційну соціальну небезпеку для себе і оточуючих, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved