Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

В січні 2017 року позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 83 143,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Обґрунтовуючи позов, посилався на те, що [PERSON] в період з 01.07.2011 року по 03.08.2016 року перебував у трудових відносинах з Військовою частиною [NUMBER] . У період з 01.11.2016 року по 02.12.2016 року у Військовій частині [NUMBER] було проведено внутрішній аудит діяльності частини, за результатами якого складено Аудиторський звіт про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності частини від 03.12.2016 року №234/1/13/18. За результатами аудиту було встановлено неправомірне списання речового майна на суму 83 143,00 грн. За результатами службового розслідування було встановлено, що неправомірне списання речового майна сталося внаслідок порушення вимог керівних документів начальником служби логістики працівником ЗСУ [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків. З урахуванням викладеного та на підставі п. 3, 5 ст. 134 КЗпП позивач просив стягнути з відповідача пряму дійсну шкоду, спричинену Військовій частині [NUMBER] в повному розмірі шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та Аудиторському звіті про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності частини від 03.12.2016 року №234/1/13/18. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність наявності підстав для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності, в тому числі до повної матеріальної відповідальності. Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що на підставі наказу №127 від 01.07.2011 р. по Військовій частині [NUMBER] [PERSON] був працевлаштований на посаду начальника служби відділу логістики, на якій пропрацював до 03.08.2016 р. Вказані обставини підтверджуються копією особової картки працівника (типова форма №П-2) на ім`я [PERSON] . З 01.11.2016 року по 02.12.2016 року у Військовій частині [NUMBER] було проведено внутрішній аудит діяльності частини, за результатами якого складено Аудиторський звіт про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності частини від 03.12.2016 року №234/1/13/18. Зі змісту копії наказу №290 від 15.12.2016 р. вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.11.2016 р. №235 «Про призначення службового розслідування» було проведено службове розслідування по факту порушення посадовими особами речової служби частині видачі речового майна хворим військовослужбовцям після лікування з порушенням вимог чинного законодавства. Внаслідок проведення службового розслідування було зокрема встановлено, що внаслідок порушення вимог п. 32 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 р. №232, вимог Інструкції щодо забезпечення речовим майном військовослужбовців, які були поранені (захворіли), при здійсненні забезпечення речовим майном військовослужбовців, які проходили лікування у військовій частині [NUMBER] , було допущено незаконне списання речового майна, що призвело до нанесення шкоди державі на загальну суму 83 143,00 грн. Через канцелярію суду представником позивача було надано копію листа прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону від 14.06.2017 р. №24-49832_17, зі змісту якого вбачається, що за результатами вивчення Аудиторського звіту про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності частини від 03.12.2016 року №234/1/13/18 СВ ВСП ГУНП в Харківській області внесено відомості до ЄРДР за №12017220000000466 від 04.04.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Інших доказів позивачем до суду не надано. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом було забезпечено можливість позивачу надати всі необхідні докази в обґрунтування своєї правової позиції по справі. На пропозицію суду позивачем не надано копію посадової інструкції начальника служби відділу логістики, інших документів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві. У зв`язку з викладеним суд розглядає справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до частин 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Таким чином, підставами для покладення на працівника матеріальної відповідальності є: протиправна поведінка, наявність прямої дійсної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою, вини. Статтею 134 КЗпП України визначено вичерпний перелік випадків покладення працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди. В позовній заяві позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на п. 3, 5 ст. 134 КЗпП України, які передбачають, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Всупереч ст. 130 КЗпП України позивачем не доведено наявність умов матеріальної відповідальності відповідача, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправної поведінки відповідача, його вини, а також причинного зв`язку. Так, суд не може вважати доведеним наявність прямої дійсної шкоди спричиненої позивачу, оскільки позивачем не надано доказів оприбуткування речового майна Військовою частиною [NUMBER] , доказів його вибуття/списання тощо. Аудиторський звіт про результати внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності частини від 03.12.2016 року №234/1/13/18 не може бути самостійним та достатнім доказом факту нестачі майна. Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про аудиторську діяльність» аудит перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб`єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність\~ в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб`єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів. Таким чином, аудиторський звіт по своїй суті є висловленням незалежної думки аудитора. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Так само не можуть бути взяті до уваги судом висновки за результатами службового розслідування затверджені наказом по Військовій частині [NUMBER] №290 від 15.12.2016 р. Щодо листа прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону від 14.06.2017 р. №24-49832_17, відносно внесених відомостей до ЄРДР за №12017220000000466 від 04.04.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, слід зазначити, що вказаний лист не свідчить про наявність в діях [PERSON] ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, оскільки вказані обставини можуть підтверджуватися вироком суду, яким встановлено в діях відповідача ознаки кримінального правопорушення. В той же час, лист не містить інформації відносно яких саме обставин внесено відомості до ЄРДР, а також що такі обставини пов`язуються з діяльністю відповідача. Статтею 138 КЗпП України визначено обов`язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, а саме, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України. У пунктах 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що, виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України, суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Із наданих суду доказів не вбачається наявність підстав для притягнення [PERSON] до повної матеріальної відповідальності. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Військової частини [NUMBER] .

Outcome: dismissed