Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

В червні 2018 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила вселити її в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що у 1998 році вона познайомилась з [PERSON], який був батьком відповідача. З часом вони створили сім'ю і стали жити разом без реєстрації шлюбу. У тому ж 1998 році вона, за згодою свого чоловіка і за його пропозицією, оселилася у вказаній квартирі. З часом вона була зареєстрована за зазначеною адресою. 22 липня 2005 року вони уклали шлюб, який було зареєстровано у Красногвардійському відділі РАДС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відповідач і третя особа є синами її чоловіка, вони теж проживали у квартирі та були у ній зареєстровані. У зв'язку з тим, що відповідач був неодноразово засуджений, у тому числі за корисливі злочини, тому її чоловік не бажав приватизувати квартиру, щоб їхня сім'я не залишилась без житла. Вони користувалися квартирою на умовах найму. 23 липня 2012 року її чоловік помер. Після його смерті вона продовжувала проживати у квартирі, проводила ремонти квартири, сплачувала квартплату, комунальні послуги тощо. Між нею і синами чоловіка склався порядок користування квартирою - у кожного була своя кімната. Третя особа з 2013 року у квартирі не проживає і фактичне місце проживання його не відоме. З часом відповідач став виживати її з квартири. Він викидав її речі, викрадав її майно і її документи, тобто створював умови неможливі для сумісного проживання. По фактах незаконної поведінки відповідача, вона неодноразово зверталась до відділку поліції, з ним проводились бесіди, але потім все повторювалося знову. У черговий раз, 17 квітня 2018 року, вона прийшла до дому і не змогла увійти у свою кімнату. Замки на дверях були зламані і відкрити замок ключем було неможливо, окрім того на двері були набиті металеві планки, що позбавило її можливості відкрити двері до кімнати. Окрім того, відповідач забрав у неї ключі від квартири і тому, з цього часу, вона позбавлена можливості проживати у квартирі. За даним фактом вона також зверталась до відділку поліції, у зв'язку з чим відносно [PERSON] відкрите кримінальне провадження за ст.185 ч. 1 КК України. Вона проживає у зазначеній квартирі з 1998 року, тобто на протязі 20 років, оселилась у квартирі у якості члена сім'ї, зареєстрована в ній, сплачує квартплату, комунальні послуги тощо, а тому набула права користування цим житловим приміщенням, а тому дії відповідача, які порушують її права, є незаконними. У зв'язку з вищевказаним, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше її представник [PERSON] надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги позивача підтримує і просив задовольнити їх в повному обсязі. Справу просив розглянути за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Також зазначив, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відзиву або пояснень щодо позову не подав. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] з 22.08.2005 року по теперішній час зареєстрована в квартирі [ADDRESS] що підтверджується листом Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.05.2018 року (а.с.5), а також відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 21.06.2018 року за вих. № 2254/2 (а.с.26). У вищевказану квартиру вона була вселена і прописана в ній же після створення сім'ї з [PERSON], [INFO] (а.с.6). При цьому, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], помер 23 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть [NUMBER], виданим 31.07.2012 року відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 5146 від 31.07.2012 року (а.с.7). Позивач звернулася до суду з даним позовом і вказала, що відповідач, який є сином її покійного чоловіка - [PERSON], змінив замки від вхідних дверей у спірній квартирі та не пускає її, хоча вона зареєстрована в цій квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, твердження позивача щодо протиправних дій відповідача з приводу створення їй перешкод у проживанні нею за місцем прописки підтверджуються висновками Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від квітня-травня 2018 року (а.с.8,10,12). Належних доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства, позивач, як зареєстрована у законному порядку особа, яка не була визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, має право вимагати усунення перешкод у користуванні та проживанні в цій квартирі. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved