Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006 в сумі 486618,78 грн., відшкодувати судові витрати. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що 12.07.2006 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28-02-И, за умовами якого остання отримала в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 30 тис. доларів США з оплатою процентної ставки 11,5 % річних строком до 12.07.2021, для обліку кредитних ресурсів позичальнику було відкрито позичковий рахунок, на який здійснюється погашення заборгованості. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № П-28-02-И від 12.07.2006. 11.02.2015 між Банком та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення прав вимоги № 17/4-В, за умовами якого новий кредитор - позивач у справі набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у відповідних додатках. При цьому, положення щодо права вимоги, визначене у цьому договорі, набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних. 17.09.2015 постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що є правонаступником ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», було віднесено до категорії неплатоспроможних. На виконання умов договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 позивачем - Державною іпотечною установою 15.10.2015 було направлено лист позичальнику [PERSON] із повідомленням про перехід права вимоги за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006, який отриманий останньою 17.11.2015. Позивач вказує, що відповідно до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували до моменту переходу цих прав, а тому позивач має право на нарахування процентів за користування кредитними коштами. Згідно довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишок основних зобов`язань [PERSON] за кредитним договором станом на 17.09.2015 становить 282356,93 грн. Позичальник [PERSON] порушує умови кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом, станом на 19.10.2018 сума заборгованості становить 486618,78 грн., з яких 282356,93 грн. - заборгованість по сумі основного боргу, 101832,81 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 38291,78 грн. - інфляційні втрати, 64137,26 грн. - сума пені. Відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому вона просить застосувати строки позовної давності до вимог Державної іпотечної установи та залишити позовні вимоги без задоволення, посилаючись на те, що вони є незаконними та необґрунтованими. Так, [PERSON] дійсно 12.07.2006 було укладено кредитний договір та отримано кредитні кошти в іноземній валюті, вона добросовісно виконувала взяті на себе зобов`язання, сплачуючи в повному обсязі щомісячні платежі. Однак, економічна криза та значне подорожчання долару США унеможливило виконання [PERSON] в повному обсязі своїх зобов`язань, починаючи з кінця 2014 року, останній платіж вона здійснила 10.11.2014. В січні 2015 року [PERSON] звернулась до банку із проханням про надання кредитних канікул, однак жодної відповіді не отримано. При цьому, в червні 2015 року нею отримано досудову вимогу від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про дострокове погашення суми боргу та визначено строк погашення - 30 днів з дня отримання вимоги. [PERSON] вказує, що на момент 17.09.2015 позивачу будо відомо про порушення його прав як нового кредитора в зобов`язанні, однак протягом трьох років він не звернувся за захистом своїх прав до суду. Крім того, перебіг позовної давності необхідно рахувати з моменту не сплати чергового платежу, тобто з грудня 2014 року, а із даним позовом позивач звернувся лише в листопаді 2018 року, а сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Крім того, [PERSON] зазначає, що її зобов`язання виражене в іноземній валюті, а норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного в гривнях. Позивачем Державною іпотечною установою подано відповідь на відзив на позов, в якому зазначено, що направлена АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на адресу [PERSON] досудова вимога не містить зміни строку виконання основного зобов`язання, банк вимагає погасити лише прострочену заборгованість. Крім того, позичальник отримав від банку право на користування кредитними ресурсами до 12.07.2021, позовну заяву подано в листопаді 2018 року, тобто в межах строку кредитування, а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Щодо підстав переведення кредиту з доларів США на гривню, позивач посилається на ст. 99 Конституції України (гривня є законним платіжним засобом на території України) та ст. 533 ЦК України (грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях), а тому незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні, валютою платежу має бути виключно національна валюта України, у разі відсутності у сторін відповідно ліцензії Національного банку України. У судове засідання представник позивача Державної іпотечної установи - адвокат Тодосієнко В.М. не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Мінаєва Д.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення у справі на підставі наявних письмових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.07.2006 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28-02-И, за умовами якого остання отримала в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 30 тис. доларів США з оплатою процентної ставки 11,5 % річних строком до 12.07.2021. У Додатку № 1 до даного кредитного договору визначено суму щомісячного платежу - 167 доларів США, щомісячну комісію 242,40 грн., також вказано на помісячне, до 10 числа, погашення процентів за користування кредитом. Своє зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно, передавши позичальнику [PERSON] 12.07.2006 готівкові кредитні кошти в розмірі 30 тис. доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 151500,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006, між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № П-28-02-И від 12.07.2006. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 17.09.2010 Виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області складено відповідний актовий запис № 141. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2021 провадження у справі в частині позовних вимог Державної іпотечної установи до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006 закрито. 11.02.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до п. 1.2 якого новий кредитор - позивач у справі набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у відповідних додатках. У Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 17/4 від 11.02.2015 міститься вказівка на кредитний договір № 28-02-И від 12.07.2006, позичальник [PERSON] . При цьому, пунктом 2.1 Договору відступлення прав вимоги № 17/4 від 11.02.2015 визначено, що п. 1.2 даного договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних. 17.09.2015 постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що є правонаступником ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», було віднесено до категорії неплатоспроможних. На виконання п. 3.4.4 Договору відступлення прав вимоги № 17/4 від 11.02.2015 Державною іпотечною установою як новим кредитором 15.10.2015 було направлено на адресу [PERSON] повідомлення про перехід права вимоги за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006, який отриманий останньою 17.11.2015. В даному повідомленні було запропоновано утриматися від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за основним зобов`язанням на рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; узгодити із новим кредитором подальші заходи щодо заборгованості за основним зобов`язанням та отримати від первісного кредитора довідку про поточний стан заборгованості та правовстановлюючі документи на нерухоме майно. На запит Державної іпотечної установи від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. отримано довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015, згідно якої залишок основного зобов`язання [PERSON] у валюті кредиту становить 12938,74 доларів США, у гривневому еквіваленті - 282356,93 грн. Згідно довідки Державної іпотечної установи про стан заборгованості за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006 станом на 19.10.2018 [PERSON] має заборгованість по сумі основного боргу - 282356,93 грн., по простроченим відсоткам за користування кредитом за період з 17.09.2015 по 19.10.2018 - 101832,81 грн., за період з 10.10.2015 по 19.10.2018 нарахована пеня в сумі 64137,26 грн., а також інфляційні втрати за період з 17.09.2015 по 30.09.2018 в розмірі 38291,78 грн. Водночас, після нотаріального посвідчення 11.02.2015 Договору відступлення прав вимоги № 17/4 і до набрання усіма його пунктами законної сили - 17.09.2015, первісним кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу, в якій Банк повідомляє позичальника про те, що останній з 17.12.2014 неналежним чином виконує свої зобов`язання по сплаті відсотків та комісії за користування кредитом, порушуючи строки повернення заборгованості, передбачені умовами кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 19.05.2015 складає 13755,86 доларів США, з якої сума простроченої заборгованості складає 1002 доларів США. В даній досудові вимозі Банком також наголошено, що невиконання або неналежне виконання позичальником свого зобов`язання є подіями, при настанні яких позичальник здійснює дострокове повернення кредиту, сплачує проценти за користування кредитом, комісії та штрафні санкції. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми в термін, зазначений в вимозі, банк по закінченню цього терміну звертає стягнення на майно позичальника, заставлене майно (п. 3.6 Кредитного договору). Досудова вимога містить пропозицію протягом 30 днів погасити існуючу заборгованість у будь-якому відділенні АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а в разі непогашення простроченої заборгованості банк буде вимушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів до відповідного суду, розпочати процедуру примусового стягнення заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події ( ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах , встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. При цьому, суд погоджується із позицією відповідача [PERSON] про те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Так, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Однак, стаття 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Сторонами у справі не оспорюється той факт, що починаючи з 17.12.2014 [PERSON] порушуються умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, сплати відсотків за договором та комісії за користування кредитними коштами, про що було достеменно відомо новому кредитору - позивачу у справі при укладенні 11.02.2015 договору відступлення прав вимоги, усі пункти якого набули чинності з 17.09.2015, однак із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся лише в листопаді 2018 року, тобто після спливу строку загальної позовної давності. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, с плив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). За таких обставин суду вважає, що Державною іпотечною установою пропущений строк, у межах якого вона могла звернутися до суду з вимогами до [PERSON] по стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed