Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона перебувала із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З причини різних поглядів на життя сторони припинили жити разом, останній раз відповідач навідував дитину в 2019 році в день її народження. З того часу [PERSON] ніяким чином не піклується про доньку, не цікавиться її фізичним і духовним розвитком, станом здоров`я, не надає жодної матеріальної допомоги. З 13.01.2020 року відповідач повинен сплачувати аліменти на неповнолітню дочку згідно судового наказу, але їх не сплачує, матеріальної допомоги не надає. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів становить 16656,57 грн. А тому, на підставі ст.164 СК України, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Ізяславського районного суду від 10.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також зобов`язано орган опіки і піклування в особі Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, її батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою Ізяславського районного суду від 20.11.2020 року підготовче провадження у справі було закрите, а справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, вказаних в позові, та просили суд їх задовольнити. Відповідач, повідомлений про дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позов не подав. В поданій до суду письмовій заяві просив судове засідання провести за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Представник третьої особи - служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час слухання справи повідомлений належним чином. Вподаному під час підготовчого провадження клопотанні просив про розгляд справи без його участі, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідка, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.03.2018 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідок від 25.08.2020 року №658, №662, виданих виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить дочка - [PERSON] , [INFO] , з якою вона дійсно спільно проживає та сама виховує. З акту обстеження умов проживання від 19.10.2020 року, складеного начальником служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Ткаченко Р.І. за місцем фактичного проживання дитини разом із позивачем в [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання [PERSON] хороші, в кімнатах квартири зроблений капітальний ремонт, квартира утримується в хорошому санітарному стані. [PERSON] виділена окрема кімната з відповідними меблями. Дівчинка має багато іграшок, книжок. Спить на дитячому ліжечку, забезпечена одягом та взуттям. [PERSON] створює всі умови для утримання, проживання та фізичного розвитку дитини. Зі слів матері дитини, батько взагалі не бере участі у вихованні дочки [PERSON] , не спілкується з нею, не сплачує аліменти. В телефонному режимі та у своїй заяві до комісії з питань захисту прав дитини надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] , яка проживає з матір`ю [PERSON] . Згідно копії заяви [PERSON] від 06.10.2020 року, яка адресована голові комісії з захисту прав дитини при Ізяславській РДА, він надає згоду на позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, станом на 28.08.2020 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , становить 16656,57 грн., що підтверджується довідкою - розрахунком заборгованості по аліментах Ізяславського районного відділу ДВС Ізяславського Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) та довідкою вказаного відділу від 26.08.2020 року №19.7-20/22317. У висновку органу опіки та піклування Ізяславської районної державної адміністрації від 26.10.2020 року №42/32-35-1972/2020 вказано про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що протягом майже двох років кожні вихідні зустрічається з [PERSON] , з якою проживає її дочка [PERSON] . При цьому, ніколи не бачила відповідача з донькою. Зазначила, що позивач самостійно займається вихованням дочки. Їй допомагає співмешканець, якого неповнолітня [PERSON] називає «татом». Відповідач зовсім не цікавиться дитиною. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У ст.12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідно в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази переконують суд у свідомому ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, зокрема, він з березня 2019 року не проявляє жодної ініціативи з приводу спілкування з дитиною, не цікавиться її фізичним і духовним розвитком, не забезпечує її матеріально. Тобто, [PERSON] протягом тривалого часу не проявляв до дитини батьківської любові та турботи, не цікавився її бажаннями та потребами і, як наслідок, не має жодного психологічного зв`язку з донькою. Обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, нести за неї батьківську відповідальність, на що вказує відсутність з його боку будь-яких дій, спрямованих на спілкування з дитиною. При цьому судом береться до уваги наявні в матеріалах справи письмові заяви [PERSON] від 06.10.2020 року та 22.10.2020 року, відповідно до яких він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON] , що вказує на відсутність у відповідача будь-якого бажання зберегти стосунки між ним та дитиною та його самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Судом також враховано інтереси дитини, відсутність обставин, які б пов`язували її з батьком, крім кровного споріднення. Тобто, батьківство [PERSON] щодо доньки має формальний характер, який жодним чином не відповідає меті інституту батьківства, не сприяє забезпеченню прав та інтересів дитини. Таким чином, враховуючи необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України. Судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, суд вважає за необхідне в силу ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved