Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

До Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] померла дружина позивача - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований у [ADDRESS], та земельна ділянка 0,207 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Спадкоємцями є позивач [PERSON] та син - [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але оскільки реєстрація нерухомого майна не проводилася, відсутні правовстановлюючі документи на будинок, це не дозволяє отримати йому свідоцтво про право на спадщину. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Степногірська селищна рада Василівського району Запорізької області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Державна реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти заявлених вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, розташований у [ADDRESS], та земельна ділянка 0,207 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємцями є позивач [PERSON] та його син - [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», постановою Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1959 р. №936 «Про заходи боротьби з самовільною забудовою в сільській місцевості Української РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції). В судовому засіданні встановлено, що наказом директора радгоспу «Перемога» від 25 березня 1981 року №91 [PERSON] надана земельна ділянка під забудову будинку в [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Василівської районної Ради народних депутатів №98 від 23 квітня 1981 року вирішено питання про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. На підставі зазначеного рішення, згідно з вимогами постанови Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1959 р. №936 «Про заходи боротьби з самовільною забудовою в сільській місцевості Української РСР» виконавчим комітетом Василівської районної Ради народних депутатів [PERSON] виданий паспорт на забудову садиби в населеному пункті Української ССР за типовим проектом №185-16-13/77 за адресою: [ADDRESS]. Проте, незважаючи на те, що закінчений будівництвом житловий будинок повинен бути прийнятий до експлуатації виконавчим комітетом районної ради з видачею реєстраційної картки, що є підставою для реєстрації права власності, померла [PERSON] своє право власності не зареєструвала. Постановою Президії Верховної Ради Української РСР №3728-IX від 24.03.1987 року селище міського типу Сухоіванівське Василівського району Запорізької області перейменовано на селище міського типу Степногірськ. Згідно Державного акту про право власності на землю серії ЗП №000002, виданий Степногірською селищною радою 15 грудня 1994 року, [PERSON] у приватну власність передана земельна ділянка площею 0,1500 гектарів в [ADDRESS], для обслуговування жилого будинку та господарчих будівель. Згідно технічного паспорту від 19.12.2013 року, житловий будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. «А», літньої кухні «Б», бані «В», огорожі №1, колодязя №2. Позивач [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але на підставі п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належний спадкоємцеві об'єкт нерухомості, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що до позивача [PERSON] в порядку спадкування перейшло право власності на нерухоме майно, а саме - житловий будинок за адресою: [ADDRESS], яке позивач не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде підставою для оформлення права власності позивача на спадкове майно. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності померлій [PERSON], а позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті, належним чином прийняв спадщину після її смерті, інший спадкоємець за законом відмовився від прийняття спадщини, первинна реєстрація об'єкту нерухомого майна за померлою не проводилася, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved