Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

До Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] (далі по тексту позивач) з позовом до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі по тексту відповідач), третя особа - [PERSON], в якому вимагав визнати накази відповідача № 671 від 27.08.2013 року, № 678 від 30.08.2013 року та № 655-ок від 06.12.2013 року незаконними як повністю, так і в частині та скасувати їх, поновити його на роботі в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення по день поновлення його на роботі та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що розірвання трудового договору з ним за ініціативою відповідача на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулося при відсутності для того правових підстав та з порушенням законодавчо встановленої процедури вивільнення працівника при скороченні чисельності штатів. Представники відповідача та третьої особи заперечували незаконність звільнення позивача у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, порушення прав позивача при припиненні з ним трудових відносин за ініціативою відповідача, надав суду відповідні письмові пояснення. Заслухавши позивача та представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом № 290-ок від 01.09.2005 року позивач призначений на посаду начальника охорони сторожової ВАТ «Часівоярського вогнетривкого комбінату» (а.с. 23 т.1). Наказом № 460-ок від 01.11.2012 року позивач переведений на посаду начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки (а.с.23 т.1). Згідно з протоколом засідання виборного органу первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» № 66 від 21.08.2013 року (а.с.180 т.1) відбулося засідання, на якому розглядалося подання адміністрації комбінату про узгодження скорочення чисельності працюючих у відділах управління комбінату. За результатами засідання було прийняте рішення про узгодження скорочення чисельності працюючих у відділі економічної безпеки, а саме: начальника охорони сторожової та інструктора (по організації охорони). Наказом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] № 671 від 27.08.2013 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зменшенням обсягів виробництва, частковою зупинкою вогнетривкого виробництва, а також з метою зниження адміністративних витрат і ефективного використання трудових ресурсів було проведене скорочення в штатному розписі відділу економічної безпеки посади інструктора (по організації охорони) та начальника охорони сторожової, комісії по скорочення чисельності штату наголошено запропонувати працівникам існуючі вакансії в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (а.с.174 т.1). Наказом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] № 678 від 30.08.2013 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зменшенням обсягів виробництва, частковою зупинкою вогнетривкого виробництва, а також з метою зниження адміністративних витрат і ефективного використання трудових ресурсів було проведене скорочення в відділі економічної безпеки посади начальника охорони сторожової [PERSON] (а.с.175 т.1). Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 30.08.2013 року комісією щодо скорочення чисельності ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» відповідно до ст. 492 КЗпП України та наказу ПАТ «Часівоярскій вогнетривкий комбінат» від 30.08.2013 року № 678 позивача [PERSON] було попереджено про наступне можливе вивільненні по закінченню 2 місяців з моменту вручення цього попередження. З цим попередження позивач був ознайомлений 30.08.2013 року (а.с.18 т.1). Згідно з протоколом комісії по скороченню чисельності штату ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 30.08.2013 року позивачу були запропоновані всі існуючі вакансії комбінату станом на 30.08.2013 року, а саме: в відділі економічної безпеки - сторож (на час соціальної відпустки за доглядом за дитиною до 3-х років Прокопчук), сторож (на час соціальної відпустки за доглядом за дитиною до 3-х років Гаврилової), сторож (постійно); повар столової № 7 (на час виконання Петренко обов`язків керуючої), повар кафетерію (на час виконання Мацюк обов`язків кондитера), слюсар по ремонту рухомого состава (на час ремонту думпкарів), електромонтер по ремонту та обслуговуванню електрообладнання. Від запропонованих вакансій [PERSON] станом на 30.08.2013 року відмовився (а.с.176-177 т.1). 22.10.2013 року в.о. генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» звернувся до голови первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з проханням надати згоду на звільнення начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки [PERSON] в зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки від переводу на всі інші вакансії, які йому пропонувалися, він відмовився (а.с.182 т.1). Згідно з протоколом засідання виборного органу первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» № 68 від 23.10.2013 року відбулося засідання, на якому було обговорене подання адміністрації ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про надання згоди на скорочення штату працівників охорони сторожової відділу економічної безпеки відповідно до п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України. За результатами засідання було прийняте рішення надати згоду адміністрації ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на скорочення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України начальника охорони сторожовий відділу економічної безпеки комбінату [PERSON] в разі відмови від наявних вакансій станом на останній день роботи (а.с.183 т.1). Відповідно до ч.8 ст.43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Згідно з домовленістю з роботодавцем та його письмової заяви позивачу було надано відпустку в період з 27.10.2013 року по 22.11.2013 року (а.с.14 т.1). Відповідно до п.1 ч.2 ст. 80 КЗпП України щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. За листом тимчасової непрацездатності АГК № 456870 позивач [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні з 24.10.2013 року по 1.11.2013 року (а.с.13 т.1), а тому відпустка позивача була продовжена на 6 днів - тобто до 28.11.2012 року. 07.11.2013 року генеральний директор ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» звернувся до голови первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з проханням повторно надати згоду на звільнення начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки [PERSON] в зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки [PERSON] бажає скористатися своїм правом на відпустку, надав листок тимчасової непрацездатності до 01.11.2013 року, в зв`язку з чим його звільнення переноситься на 28.11.2013 року (а.с.184 т.1). При цьому первинна організація профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» не повідомила адміністрацію ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про прийняте рішення щодо дачі згоди на звільнення начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки [PERSON] Згідно з ч.2 і ч.5 ст.43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником; виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. Наказом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] № 639-ок від 28.11.2013 року «Про особовий склад» начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки [PERSON] 28.11.2013 року було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України та відмовою переведення на іншу роботу, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с.12 т.1). 28.11.2013 року позивач звернувся до генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] з заявою про скасування наказу № 639-ок від 28.11.2013 року про звільнення на підставі ст. 40 ч.1 КЗпП України та надання 8 календарних днів невикористаної відпустки, починаючи з 28.11.2013 року (а.с.11 т.1). У зв'язку з поданням заяви начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки Разборского І.А. про надання щорічної відпустки в кількості 8 календарних днів дія наказу № 639-ок від 28.11.2013 року «Про особистий склад» про звільнення [PERSON] 28.11.2013 року у зв'язку з скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України наказом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] № 641- ок від 28.11.2013 року була скасована (а.с.186 т.1). [PERSON] була надана щорічна відпустка пропорційно відпрацьованому часу за період з 1.09.2013 року по 28.11.2013 року в кількості 8 календарних днів з 29.11.2013 року з наступним звільненням за скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Про надання відпустки в кількості 8 календарних днів з 29.11.2013 року по 06.12.2013 року листом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] від 17.12.2013 року (а.с.10 т.1) позивач був повідомлений. 28.11.2013 року генеральний директор ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] звернувся до голови первинної організації профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з проханням втретє надати згоду на звільнення начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки [PERSON] в зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, оскільки [PERSON] надана відпустка протягом 8 календарних днів, що обумовлює його звільнення 06.12.2013 року (а.с.187 т.1). На дане звернення первинна організація профспілки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» відповіді у встановленому законом порядку не надала, що на підставі ч.2, ч.5 ст.43 КЗпП України означає згоду професійної спілки на розірвання відповідачем трудового договору з позивачем у зв`язку з скороченням чисельності працівників. Наказом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» [PERSON] № 655-ок від 06.12.2013 року «Про особовий склад» начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки [PERSON] 06.12.2013 року було звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та відмовою переведення на іншу роботу, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с.15 т.1). При звільненні позивачу була нарахована вихідна допомога в розмірі 3 608 гр. 32 коп., з цієї суми був утриманий прибутковий податок в розмірі 541 гр. 25 коп., фактично виплачено вихідної допомоги в розмірі 3 067 гр. 07 коп. (а.с.17 т .1). П.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. За довідкою відповідача (а.с.13 т.2) станом на 31.12.2013 року на ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» відбулося скорочення 330 штатних одиниць в порівнянні з чисельністю працівників даного підприємства станом на 31.12.2012 року. За штатним розписом ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (а.с.18-21 т.2), який є нормативним документом даного підприємства, що відображає його структуру, штатний склад та чисельність працівників, та який вводився в дію з 01.01.2013 року, посада начальника охорони сторожової в структурі підприємства існувала. Згідно з змінами до штатного розпису ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (а.с.16 т.2) посада начальник охорони сторожової скорочувалась на виконання наказу № 671 від 27.08.2013 року (а.с.174 т.1). При цьому необхідність скорочення названої штатної одиниці наведено в констатуючий частині наказу № 671 від 27.08.2013 року, за якою скорочення обумовлено зменшенням обсягів виробництва, частковою зупинкою вогнетривкого виробництва, зниженням адміністративних витрат і ефективним використанням трудових ресурсів. Тому суд вважає, що скорочення чисельності як правова підстава для розірвання трудового договору з позивачем згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України на посаді начальника охорони сторожової у спорі, що розглядається, мало місце, структурні зміни на підприємстві, пов`язані з скороченням чисельності працівників підприємства, мали реальний характер. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про правомірність спірних наказів відповідача № 671 від 27.08.2013 року, № 678 від 30.08.2013 року, які видані відповідачем в межах його повноважень та в порядку, передбаченому законодавством України. У свою чергу, аналіз процедури звільнення позивача з посади начальника охорони сторожової, яка була проведена відповідачем, дозволяє стверджувати, що відповідачем не виконанні належним чином вимоги закону, які регламентують вивільнення працівника у зв`язку з скороченням чисельності. Так, розірвання трудового договору з позивачем відбулося 06.12.2013 року, тобто в останній день відпустки позивача, які відповідач надав йому на підставі наказу від 28.11.2013 року № 641-ок. Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 ст. 40), а також у період перебування працівника у відпустці. Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органа. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Судом не сприймаються доводи відповідача щодо необхідності застосування для урегулювання спору вимог ст.3 Закону України «Про відпустки», згідно з ч.1 якого за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням; датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки, оскільки дана норма Закону поширюється на випадки розірвання трудового договору за ініціативою працівника і не стосується процедури звільнення за ініціативою адміністрації підприємства. Ч. 3 ст.492 КЗпП України встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. В порушення зазначеної вимоги ч.3 ст.492 КЗпП України відповідачем не були запропоновані позивачу при попередженні про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, яке відбулося 30.08.3013 року, вакансії осіб, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.22,162 т.2). Даний факт визнається особами, які беруть участь у справі, та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Суд не погоджується з доводами відповідача, що вказані вакансії не пропонувалися позивачу з причини відсутності роботи за цими вакансіями, оскільки об`єктивним критерієм, що підтверджує наявність або відсутність роботи на підприємстві, є штатний розпис підприємства, необхідність існування якого на підприємстві має нормативне закріплення у ст.64 Господарського кодексу України. За штатним розписом ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» зазначені посади станом на 30.08.2013 року існували і правових підстав не пропонувати їх позивачу згідно з вимогами ч.3 ст.492 КЗпП України у відповідача не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про поновлення його на роботі в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на посаді начальника охорони сторожової, оскільки звільнення позивача з даної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відповідачем відбулося з порушенням законодавства України про працю як в частині звільнення в день відпустки, так і в частині не пропонування позивачу всіх вакантних посад, які існували на підприємстві на момент попередження про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Суд також приймає до уваги те, що позивач за тривалістю роботи на підприємстві, за сімейним станом, як особа, на які поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі ст.42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Тому не пропонування позивачу всіх наявних посад на підприємстві, виходячи з освітньої-кваліфікаційних вимог зайняття цих посад та стану здоров`я позивача, не дозволяло йому скористатися згаданим переважним правом на залишення на роботі на підприємстві. Відповідно до ч.1 і ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За довідкою відповідача № 342 від 21.05.2014 року (а.с.24 т.2) середньоденна заробітна плата позивача на ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» складала 164,02 грн. Кількість робочих днів, починаючи з 09.12.2013 року (першого робочого дня після звільнення позивача в останній день відпустки - 06.12.2013 року) по 18.07.2014 року, складає 151 день. Якщо помножити 151 день на 164,02 грн., середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який належить виплатити відповідачу, становить 24 767 грн. 02 коп. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується одержана вихідна допомога, допомога по безробіттю. За повідомленням відповідача (а.с.17 т.1) при звільненні позивачу відповідно до ст.44 КЗпП України була виплачена вихідна допомога в розмірі 3067 грн. Крім того, за твердженням позивача він весь час вимушеного прогулу перебував на обліку в Артемівському міському центрі зайнятості, за направленням якого навчався в Донецькому національному університеті (а.с.81,82,87 т.1) та повинен був отримувати допомогу по безробіттю. Однак документального підтвердження виплати допомоги по безробіттю позивач суду не надав. У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2013 року по 18 липня 2014 року у сумі 21 699 грн. 95 коп. (24767,02 грн. - 3067,07 грн. ), яку належить стягувати з відповідача за виключенням виплаченої позивачу допомоги по безробіттю. Статтею 2371 КЗпП України встановлена, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладені в ст.2371 КЗпП України юридичні факти, що є підставою виникнення правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, а саме: моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, повинні бути належним чином доведені за допомогою засобів доказування, передбачених ч.2 ст.57 ЦПК України (показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта). Для відшкодування моральної шкоди на підставі ст.2371 КЗпП України не достатньо лише заяви працівника про наявність такої шкоди навіть при наявності факту порушення законних прав працівника. Позивач, висуваючи вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., не скористався жодним із засобів доказування, передбачених ч.2 ст.57 ЦПК України, для доведеності наявності у нього моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, тобто для доказування у відповідності з вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України тих юридичних фактів, які б дозволили відшкодувати йому моральну шкоду у певному розмірі при встановленні судом факту порушення його трудових прав. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідачем на протязі строку попередження позивача про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці вживалися певні заходи для його працевлаштування на підприємстві, пропонувалися різні посади, від роботи за якими позивач відмовлявся (а.с.59-64 т.1). Тому суд вважає, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на його корись 10 000 грн. для відшкодування моральної шкоди слід відмовити. У зв`язку з викладеним, зважаючи на встановлені судом обставини та відповідні ним спірні правовідносини, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial