Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Головне територіальне управління юстиції у Волинській області звернулося до суду в інтересах [PERSON], який проживає [ADDRESS] з позовом до [PERSON] про визнання незаконним утримування відповідачкою на території України малолітнього [PERSON], [INFO], повернення дитини до місця постійного проживання у США за адресою: [ADDRESS] та зобов'язання відповідачки передати малолітнього [PERSON], [INFO], батьку [PERSON], [INFO], для забезпечення повернення дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) народився син [PERSON]. Батьки дитини уклали шлюб 24 жовтня 2006 року у м. Корпус-Крісті штату Техас, США. З моменту народження малолітня дитина проживала разом з батьками в м. Вікторія, штат Техас, США. Дитина була зареєстрована за вищевказаною адресою, перебувала під необхідним для її віку медичним оглядом. 20 лютого 2016 року відповідачка з сином та своєю матір'ю поїхали в Україну з метою познайомити сина з родичами по материнській лінії та мали повернутися в США в червні 2016 року. Після прильоту в Україну в аеропорту Бориспіль їх зустрів батько відповідачки. Під час автомобільної поїздки з м. Києва до м. Нововолинська родина потрапила в ДТП, внаслідок чого батько, мати та відповідачка отримали травми різного ступеня тяжкості. У серпні 2016 року позивач приїздив в Україну і намагався вмовити відповідачку повернутися разом з сином у його супроводі до США. Однак відповідачка пояснила, що вона має намір турбуватися про своїх батьків і не може їх покинути, оскільки їх стан здоров'я не є задовільним. Відтак, на даний момент дитина разом з матір'ю проживають в Україні за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що відповідачка самостійно змінила місце проживання їх малолітньої дитини і визначила її нове місце проживання в Україні з порушенням прав позивача, адже ні усної, ні письмової згоди на зміну постійного місця проживання сина позивач не давав. Позивач вбачає, що відповідачка незаконно утримує малолітнього [PERSON] на території України, що підпадає під дію Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція 1980 року), до якої Україна приєдналася Законом України від 11 січня 2006 року №3303-ІV. Конвенція 1980 року набула чинності для України з 1 вересня 2006 року, а у відносинах між Україною та США - з 1 вересня 2007 року. У відповідності зі статтею 3 Конвенції переміщення або утримування дитини вважаються незаконними, якщо: а) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; б) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. За таких умов стаття 8 Конвенції 1980 року надає право особі, яка стверджує, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції 1980 року для її цілей «права піклування» включають права, пов'язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини. Права піклування можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта або в силу рішення судового або адміністративного органу, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Згідно статті 14 Конвенції 1980 року встановлюючи, чи дійсно мали місце незаконні переміщення або утримування, суд може безпосередньо враховувати законодавство і судові й адміністративні рішення, не вдаючись до спеціальних процедур доведення цього законодавства або визнання рішень іноземних органів. Згідно з підпунктом 1 пункту (а) розділу 151.001 Сімейного кодексу штату Техас батько/мати дитини має такі права та обов'язки: право на особисте спілкування, керування моральним і релігійним вихованням та визначення місця проживання дитини. За законами штату Техас пан [PERSON] на законних підставах вважається батьком дитини, оскільки хлопчик народився у шлюбі сторін (§160.204. (а) 1 Сімейного кодексу штату Техас - чоловік вважається батьком дитини, якщо він одружений з матір'ю дитини, і дитина народилася у шлюбі). Отже, у розумінні вищенаведених статей 3 і 5 Конвенції 1980 року утримування дитини відповідачкою в Україні без згоди на те позивача є протиправним. Відповідачка порушує права позивача на піклування про дитину, що включають право на визначення місця проживання малолітнього [PERSON]. Таким чином, позивач вважає, що наявні всі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції 1980 року, за яких Держава, на території якої утримується дитина, зобов'язана повернути дитину в державу її постійного проживання, зокрема: -дії, що порушують права Позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами (Конвенція набула чинності у відносинах між Україною та США з 1 вересня 2007 року, тобто до моменту утримування дитини на території України без згоди позивача); -дитина, про яку йдеться, не досягла 16-річного віку (дитина народилася [INFO]); -чинність Конвенції 1980 року у відносинах між двома державами (Конвенція набула чинності у відносинах між Україною та США з 1 вересня 2007 року); -США є державою, в якій знаходиться постійне місце проживання дитини і за законодавством якої мають вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дитиною, піклування про дитину, а також спір щодо визначення її місця проживання; - дії щодо утримування дитини за кордоном порушують права піклування одного з батьків, адже батьківські повноваження належать обом батькам, а позивач не давав згоди на зміну місця проживання дитини, тобто його права та інтереси порушені внаслідок утримування дитини в Україні. Рішення про визначення місця проживання дитини або способи участі у вихованні дитини судовими або іншими уповноваженими органами США не винесено, домовленостей щодо зазначених питань, зафіксованих у договорі або іншому документі, оформленому у письмовій формі у встановленому порядку між позивачем і відповідачкою, немає. 12 липня 2016 року до Міністерства юстиції України як Центрального органу України з виконання цієї Конвенції звернувся позивач через Центральний орган США з заявою про повернення дитини. Згідно з пунктом 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів від 2 вересня 2010 року № 795), Міністерством юстиції України як Центральним органом України по виконанню цієї Конвенції через Головне територіальне управління юстиції у Волинській області вживалися заходи для добровільного повернення дитини до США відповідно до статті 7 Конвенції 1980 року. До Головного територіального управління юстиції у Волинській області відповідачка не з'явилася, але письмово повідомила, що відмовляється повертати дитину до США. Згідно статті 7 Конвенції 1980 року у тому випадку, коли мирне вирішення питання неможливо, Центральні органи мають ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися повернення дитини. Відповідно до частини тринадцятої статті 110 Цивільного процесуального кодексу України позови Міністерства юстиції України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, в інтересах і за довіреністю позивача, який не має в Україні місця проживання, можуть пред'являтися за місцезнаходженням Міністерства або його територіальних органів. Головне територіальне управління юстиції у Волинській області уповноважене діяти від імені позивача на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року №3303-IV; статті 7 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей; пунктів 2, 12 вищезазначеного Порядку. З огляду на зазначене, на підставі ст.ст. 9, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 7, 11, 14, 16, 19, 23, 30 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», ст.ст. 15 і 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статей 3 і 5 Закону України «Про судовий збір», пунктів 2, 9, 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. №952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2010 року №795),

Outcome: dismissed