Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 08.10.2018 р. надійшла позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості з вимогою стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість у загальному розмірі 13 498,93 грн. за кредитним договором від 02.07.2015 р. № б/н. На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 02.07.2015 р. № б/н [PERSON] отримала кредит у розмірі 7 527,60 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18 % на рік, підтвердивши свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають кредитний договір між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивач свої зобов'язання за зазначеною угодою виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит у встановленому угодою розмірі. Проте Відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в доданому до позовної заяви Розрахунку заборгованості за договором, та продовжує ухилятися від виконання зобов'язань. У зв'язку з цим Відповідач за станом на 30.08.2018 р. має перед Позивачем заборгованість на загальну суму 13 498,93 грн., що складається з такого: - 5 463,56 грн. - заборгованість за кредитом («тіло» кредиту); - 2 460,25 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 5 400,58 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 174,54 грн. - штраф. Після усунення недоліків на виконання ухвали суду від 19.10.2018 р. ухвалою суду від 13.11.2018 р. відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із викладенням своїх заперечень проти позову та призначено судове засідання на 18.12.2018 р., відкладене на 29.01.2019 р. за клопотання представника Позивача (а.с. 63). У судовому засіданні 29.01.2019 р. представник Позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що Відповідач є клієнтом Банку з 2013 року, через несвоєчасне погашення заборгованість у 2015 році з Відповідачем було укладено угоду про реструктуризацію заборгованості з її частковим списанням, борг залишився у розмірі 7 527,60 грн. зі строком сплати 3 роки, щомісячний платіж 273,10 грн. До 02.08.2016 р. Відповідач своєчасно вносила платежі, а з 31.08.2016 р. надходження коштів від неї припинилося. Також представник Позивача надала суду для дослідження оригінал згаданої Генеральної угоди, копія якої додана до позовної заяви (а.с. 49). Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) шляхом направлення судових повісток (а.с. 54, 69) за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місця її проживання за наданою суду органом реєстрації інформацією в порядку статті 187 ЦПК України (а.с. 43), які поверталися без вручення з поштовими повідомленнями «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 57, 73), а також шляхом розміщення оголошення про виклик Відповідача до суду на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а.с. 70, 72). За наведених обставин, Відповідач вважається належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованою адресою її місця проживання та в мережі Інтернет у порядку, визначеному статтею 128 ЦПК України. Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених положень статті 128 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов'язку особи зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання (стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»), за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (пункт 7 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207). З огляду на це обов'язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов'язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції, невиконання особою такого обов'язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (стаття 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с. 3), в заяві представника Позивача, доданій до позовної заяви (а.с. 39), а також наданою представником Позивача усно в судовому засіданні, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника Позивача, надані в судовому засіданні, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судом встановлено, що між сторонами 02.07.2015 р. укладено Генеральну угоду з метою створення Відповідачеві умов для виконання зобов'язань за кредитним договором від 04.01.2013 р. За умовами цієї угоди Позивач надав Відповідачеві строковий на 36 місяців кредит шляхом встановлення кредитного ліміту в розмірі 7 527,60 грн. із сплатою щомісячно платежу в розмірі 273,10 грн., своїм підписом у названій угоді Відповідач засвідчила свою згоду на те, що ця угода разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає кредитний договір між нею і банком (а.с. 49). За пунктом 2.1.1.5.5 «Умов і Правил надання банківських послуг» Відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно з пунктами 2.1.1.5.6, 2.1.1.7.6 «Умов та Правил надання банківських послуг» у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку Клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку; при порушенні Клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф у встановленому тарифами розмірі. Як встановлено судом з наявних матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Позивач) на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши їй кредитні кошти в розмірі 7 527,60 грн. Відповідач проте не виконувала взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У зв'язку з цим за станом на 30.08.2018 р. у Відповідача склалася перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 13 498,93 грн., що складається із: - 5 463,56 грн. - заборгованість за кредитом («тіло» кредиту); - 2 460,25 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 5 400,58 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 174,54 грн. - штраф. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією анкети-заяви від 04.01.2013 р. та її оригіналом, наданим суду для дослідження, з підписом Відповідача про первісне отримання кредитних коштів (а.с. 5); копією та наданим для дослідження в судовому засіданні оригіналом Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 02.07.2015 р. (а.с. 6, 49); Розрахунком заборгованості за договором від 02.07.2015 р. № б/н, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» та клієнтом - [PERSON], за станом на 30.08.2018 р. (а.с. 4), в яких відображено, зокрема, користування Відповідачем карткою, внесення нею коштів на погашення кредиту; копією витягу з «Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку» (а.с. 7-29). Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначенням частини першої статті 626, частини першої статті 634 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частинами першою, другою статті 10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (частина друга статті 615 ЦК України). Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушила умови генеральної угоди від 02.07.2015 р. № б/н (кредитного договору) та не виконала взяті на себе зобов'язання, відтак позовна заява є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 1 762,00 грн. судових витрат за сплачений судовий збір. Відповідно до статей 15, 16, 509, 525-527, 530, 534, 615, 626, 629, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved