Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 500 грн. щомісяця з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 19 березня 2014 року вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі. Вона та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо і допомоги на утримання дитини не надає. Вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, а тому потребує утримання від відповідача. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 16 січня 2015 року; стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на її утримання в сумі 400 грн. щомісячно, починаючи з 16 січня 2015 року і по 28 листопада 2016 року. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів на утримання дружини скасувати. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. Апелянт посилається на те, що він ніде не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості, у власності не має земельної ділянки чи підсобного господарства, часто хворіє, а тому позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ічнянського районного управління юстиції у Чернігівській області. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір»ю. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що, відповідач зобов»язаний утримувати сина до досягнення повноліття, але добровільно матеріальної допомоги не надає; позивачка має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2015 року в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з 16 січня 2015 року, не оскаржується. З рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. За змістом ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, на праві власності об»єктів нерухомості, підсобного господарства або транспортних засобів не має. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апелянт позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а тому рішення суду в оскаржуваній частині слід скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: dismissed