Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

В червні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просила суд постановити рішення яким визначити їй, [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] терміном у два місяці з часу набрання законної сили рішенням суду (а.с.21-23). Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі (а.с.54). Представник відповідача Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без участі представника сільської ради (а.с.30). Третя особа [PERSON] надала суду відзив на позов, в якому вказала що не заперечує проти задоволення позову та вважає обґрунтованими підстави для прийняття спадщини її донькою [PERSON] (а.с.52). Вивчивши матеріали справи, ознайомивши з матеріалами спадкової справи №26/2019 (а.с.42-51), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Статтями 1216, 1217 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1270 ЦК України визначено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що [INFO] у віці 85 років помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується актовим записом №59 від 01 серпня 2018 року зробленим Виконавчим комітетом Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 01 серпня 2018 року (а.с.9). Ще за часи свого життя, 10 грудня 2007 року [PERSON] склав заповіт (а.с.12), за яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав [PERSON] (позивачці по справі). Заповіт посвідчено секретарем Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Буряк Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №149, і за наявними даними в Сурсько-Литовської сільській раді Дніпровського району Дніпропетровської області даний заповіт не змінювався та не скасовувався, про що 14 лютого 2019 року секретарем сільради зроблено відмітку на зворотньому боці заповіту. Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2019 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського районного державного нотаріального округу Юрченко Л.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.42). Однак приватний нотаріус відкривши спадкову справу №26/2019, відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] був пропущений строк на прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 лютого 2019 року (а.с.51). Встановлено, що у позивачки були поважні причини, з яких вона пропустила строк, визначений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, а саме: після смерті батька, у [PERSON] дуже похитнулося здоров`я, до того ж позивачка вважала, що для прийняття спадщини достатньо наявності заповіту. Матір позивачки, [PERSON] , яка в свою чергу має право на обов`язкову долю в спадщині, на спадщину не претендує і взагалі не бажає оформлювати на своє ім`я, оскільки ще за часи спадкодавця (свого чоловіка), разом вирішили спадщину залишити дочці [PERSON] Інші спадкоємці, які можуть претендувати на спадщину відсутні. Окрім того, на момент смерті батька, [PERSON] постійно проживала разом з батьками, тобто вважається такою, що прийняла спадщину незалежно від часу фактичного її прийняття. Таким чином, позивачка була об`єктивно позбавлена можливості своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини у встановлений ЦК України шестимісячний строк, через поважні причини. Вищевказане підтверджується тим, що позивач все ж таки звернулася до нотаріальної контори після спливу встановленого шестимісячного строку. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивачка фактично прийняла спадщину так як на момент смерті батька не заявляла про відмову від прийняття спадщини. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року вирішуючи питання про визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання про визначення позивачці додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, виходить з того, що поважними причинами можуть бути причини, пов`язані з об`єктивними обставинами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами можуть бути визнаними: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити, визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , терміном у 2 (два) місяці з дня набрання законної сили рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved