Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

В червні 2016 року позивачі звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним позовом. Вказували, що вони є власниками земельної ділянки загальною площею 2,85 га, що розташована на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Зазначали, що 30.07.2014 року між ними та відповідачем було укладено договір оренди належної їм земельної ділянки. Посилаючись на невідповідність умов вказаного договору оренди вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 14, 271, 288 Податкового кодексу України, позивач просив: - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON], [PERSON] та Приватним орендним сільськогосподарським підприємством «Сидори» від 30.07.2014, який зареєстрований державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 22.12.2014 за номером 18201041 та зобовязати Приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори» повернути власникам земельну ділянку площею 2,85 га (кадастровий номер 3220486000:04:011:0010), яка розташована на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області; - скасувати рішення державного реєстратора Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про державну реєстрацію від 22.12.2014 № 18201041 вказаного договору оренди землі; - стягнути з Приватно орендного сільськогосподарського підприємства оренду плату за 2015 рік на користь позивача в сумі 1 648,54 грн.; - судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивачів, надавши додаткові письмові пояснення, позов підтримав за виключенням вимоги про стягнення коштів по орендній платі. Представник відповідача в судовому засіданні, надавши письмове заперечення на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не зявилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялась за відомою суду адресою. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне. 30.07.2014 року між сторонами у справі укладено договір оренди землі загальною площею 2,85 га., що знаходиться на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та належить орендодавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-739 від 02.04.2014 року, свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-742 від 02.04.2014 року, а також відповідних витягів з ДРРП від 02.04.2014 року. Згідно п. 5 договору, договір укладено на 10 років. Відповідно до п. 10 договору, розмір орендної плати переглядається 1 раз на 2 роки за взаємною згодою. Положеннями ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 вказаного Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. На момент укладення договору оренди, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За змістом ст. 21 Закону «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Умовами спірного договору оренди у пункті 6 визначено, що орендна плата нараховується та видається орендарем згідно чинного законодавства в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1 381,44 грн., а згідно п. 3 договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 46 048 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції (п. 7 договору). Відповідно до вимог ст. 288.1 Податкового Кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Згідно ст. 288.5 цього Кодексу, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. В судовому засіданні встановлено, що умови договору в частині сплати орендних платежів відповідачем виконувались. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що при укладенні спірного договору оренди, який пройшов відповідну державну реєстрацію, сторонами були погоджені його істотні умови, в тому числі щодо порядку та розмірів орендних платежів, а також строку дії договору. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині визнання договору оренди недійсним, зобовязання повернути земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Доводи представника позивачів в судовому засіданні зводяться до незгоди із встановленим розміром орендної плати, обумовленого договором оренди, тому суд вважає їх безпідставними та такими, що не спростовують наведених висновків про дотримання сторонами істотних умов під час його укладення, а також положень ст. 627 ЦК України щодо вільності сторін при визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення орендної плати за 2015 рік в сумі 1 648,54 грн. закрити, оскільки вказана вимога була не підтримана представником позивачів в судовому засіданні.

Outcome: dismissed