Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянці [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з 1991 року з діагнозом: помірна розумова відсталість, неглибока імбецильність з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Із анамнезу відомо, що спадковість обтяжена: мати зловживає спиртними напоями, веде асоціальний образ життя. Народилась від 8-ї вагітності, 1-х пологів. Під час самої вагітності мати зловживала спиртними напоями. З самого дитинства відставала від однолітків в фізичному і психологічному розвитку: почала ходити в 2 роки, говорити окремі слова після 3-х років. Рішенням МПК в 8 років була віддана до спецшколи в м. Горську, але програму не засвоювала, і через 1 місяць мати забрала її додому. Навчання на дому не отримувала. На диспансерному обліку у лікаря психіатра з 1991 року. До 18 років отримувала соціальну допомогу. Багаторазово лікувалась стаціонарно у звязку із вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Останнє стаціонарне лікування у відділенні №2 ЛОПЛ з 29.09.2014р. по 28.10.2014р. з діагнозом: помірна розумова відсталість, неглибока імбецильність з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Схильна до бродяжництва, асоціальної поведінки, алкоголізації. Інвалід ІІ групи дитинства з 2007 року. . Хвора оглянута лікувально-консультаційною комісією у складі: зав. диспансерним відділом [PERSON], дільничних психіатрів [PERSON], [PERSON], які, враховуючі хронічний характер перебігу хвороби, агресивні дії по відношенню до оточуючих, імпульсивність, схильність до ухилення від лікування, зловживання алкоголем, асоціальну поведінку, прийшли до висновку, що [PERSON] потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. У заяві просив суд продовжити амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], проживаючої за адресою: [INFO] строком на 6 (шість) місяців. Представник психіатричного закладу, лікар-психіатр [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, з рішенням суду заздалегідь згодна. Законний представник хворого [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, з рішенням суду заздалегідь згодна. Вислухавши думку прокурора, який вважав за необхідне заяву задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу», у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди та без згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження надання особі такої допомоги. В подальшому продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: м. Лисичанськ, вулиця Комарова, буд. № 38. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 червня 2015 року, Лисичанській обласній психіатричній лікарні було дозволено продовжити надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. З висновку лікарів-психіатрів від 04.01.2016 року стосовно особи з тяжким психічним розладом вбачається, що [PERSON], [INFO], з 1991 року перебуває на обліку з діагнозом: помірна розумова відсталість, неглибока імбецильність з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходилась на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах, остання госпіталізація в ЛОПЛ з 29.09.2014 року по 28.10.2014 року. Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом [PERSON] потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, так як виявляє важкий розлад у формі шизофренія, в силу якого вона може заподіяти значної шкоди своєму здоровю, у звязку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Таким чином, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а зібрані по справі докази вказують на необхідність продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку громадянці [PERSON], задовольнити.

Outcome: approved