Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради, [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. До початку слухання справи по суті позивач змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на 1/3 частку однокімнатної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, яка належала померлій [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що позивач є співвласником житлової квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1994 року, зареєстрованого КП «Вінницьке обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» 15.03.1994 року в книзі записів 199, реєстровий номер 109/13722. Іншими співвласниками зазначено [PERSON] та відповідача [PERSON]. Позивач проживає та зареєстрований у даній квартирі з березня 1990 року. [INFO] померла співвласник квартири [PERSON], яка була позивачу рідною сестрою його бабусі. На випадок своєї смерті заповіту не залишила, спадкоємців за законом, які б мали право на спадщину згідно ЦК УРСР 1963 р. у неї не було. З часу смерті [PERSON] позивач самостійно господарював у житловій квартирі, здійснював поточний ремонт, оплату комунальних послуг, що підтверджується копіями відповідних договорів, актів. З часу відкриття спадщини, вона ніким не прийнята, держава свої майнові права на частку квартири не пред'являла. Позивач вважає, що згідно п.5 Перехідних положень ЦК України він є спадкоємцем четвертої черги, адже проживав зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до відкриття спадщини. На цій підставі просить позов задовольнити, залишивши за ним понесені судові витрати. Представник відповідача Вінницької міської ради при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що позивач з березня 1990 року проживає і зареєстрований у спірній квартирі. Після смерті [PERSON], яка є йому рідною сестрою бабусі залишився у квартирі проживати, фактично вступив в управління спадковим майном. На даний час у квартирі разом з ним проживають дружина та двоє дітей. Сам відповідач [PERSON] з 1994 року по даний час проживає у власному житловому будинку [ADDRESS] Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Однокімнатна квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1994 року належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Квартира складається з однієї кімнати житловою площею 16,0 кв.м, кухні 6,5 кв.м, коридору 3,1 кв.м, загальною площею 25,6 кв.м. Право власності зазначених осіб зареєстроване КП «Вінницьке обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» 15.03.1994 року в книзі записів 199, реєстровий номер 109/13722. Співвласник [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР 1963 р. за обставин відсутності заповіту і неприйняття спадщини спадкоємцями майно померлої за правом спадкоємства переходить до держави. Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року №18/5, яка була чинною на момент відкриття спадщини передбачено, що при переході спадкового майна до держави, свідоцтво про право на спадщину видається відповідному фінансовому органу за письмовою заявою керівника цього органу після збігу 6 місяців від дня відкриття спадщини. З лютого 1996 року держава своє право власності на спадкове майно не оформила. 01.01.2004 року набрав чинності ЦК України від 16.01.2003 року, пунктом 5 Перехідних положень якого передбачено, що правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності кодексом. Згідно відповіді Першої Вінницької державної нотаріальної контори за вих. №1077 від 03.04.2014 року після померлої [INFO] [PERSON] видані свідоцтва [PERSON] та [PERSON] на грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсаціями в Вінницькому міському відділенні Ощадбанку №8672 на підставі заповідального розпорядження [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS], належну [PERSON], нікому із спадкоємців не видавалось. Статтею 1277 ЦК України передбачений судовий порядок визнання спадщини відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у разі відсутності спадкоємців, неприйняття ними спадщини. Тому позивачем вірно визначено як відповідача саме орган місцевого самоврядування, так як вирішення питання про право власності на частку, що є спадковим майном, стосується саме його прав. Згідно ст.1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги належать особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно довідки ЖЕО №1267 від 21.03.2014 року позивач зареєстрований у квартирі з 02.03.1990 року. З цього часу до відкриття спадщини минуло більше п'яти років. Інших осіб, які були б зареєстрованими у квартирі на час відкриття спадщини, окрім позивача, немає. Відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає у власному житловому будинку у [ADDRESS], що підтверджується довідкою сільської ради №116 від 21.03.2014 року. Протягом усього часу після смерті [PERSON] саме позивач самостійно і за власні кошти ніс тягар утримання житлової квартири, на його ім'я відкритий особовий рахунок, що підтверджується довідкою ЖЕО №1267 від 21.03.2014 року. Отже, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини згідно ст. 549 ЦК УРСР. Проте, до кола спадкоємців його можна віднести лише з 01 січня 2004 року, враховуючи положення п.5 Перехідних положень ЦК України. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки будь-якої письмової домовленості про визначення розміру часток між співвласниками не було, то суд виходить із засади рівності часток, визначаючи, що померлій [PERSON] належала 1/3 частка квартири номер [ADDRESS]. Згідно ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Судові витрати в справі залишаються за позивачем відповідно із заявою його представника. На підставі наведеного та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., , ст. ст. 16, 365, 368, 369, 1264, 1277, пунктом 5 Перехідних положень ЦК України, ст. ст. 4, 10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,

Outcome: approved