Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

В червні [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», згідно з яким, враховуючи заяву про зміну предмету позову від 26.07.2017 року, просить суд: визнати поруку між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та [PERSON] б/н від 21.03.2008 року, припиненою з 13.01.2010 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», було укладено договір поруки, за умовами якого позивач поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №09-08-И/38 від 09.04.2018 року. Разом з тим, позивач вказує, що через невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, а саме порушенням терміну внесення чергового платежу 13.07.2009 року, його порука за договором припиналась 13.01.2010 року, тобто через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання. Ухвалою суду від 08.06.2017 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом. 05.12.2017 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача щодо позову, в яких він зазначив, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22.11.2017 року, ухваленим у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено, що повторно банк звернувся до суду з позовом до поручителів 15.04.2013 року, тобто поза межами шестимісячного строку дії поруки. 29.03.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Ухвалою від 30.08.2018 року розгляд даної цивільної справи вирішено продовжити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістили. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 21.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», було укладено договір поруки, за умовами якого позивач поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №09-08-И/38 від 09.04.2018 року. Звертаючись до суду з позовом про визнання припиненою поруки, як зобов'язання, встановленого вищенаведеним договором поруки, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, через невиконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, а саме порушенням терміну внесення чергового платежу 13.07.2009 року, його порука за договором припиналась 13.01.2010 року Так, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, ч.4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року, у справі №6-933цс15 від 09.09.2015 року та у справі №6-3087цс від 23.03.2017 року. Крім того, слід зазначити, що як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року за №5, сама по собі умова договору по дію поруки до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Так, як вже зазначалось вище, позивач, як поручитель, зобов'язалася перед банком відповідати за зобов'язаннями [PERSON], які випливають з Кредитного договору та полягають у поверненні наданого кредиту. Між тим, як встановлено рішенням Апеляційного суду м.Києва від 22.11.2017 року, 16.06.2010 року банк звертався до суду з позовом до [PERSON] [PERSON], [PERSON] про дострокове повернення кредитної заборгованості та процентів, який 29.09.2010 року ухвалою суду було залишено без розгляду. Крім того, як установлено, з моменту звернення банку до суду в 2010 році будь-яких змін до кредитного договору, договорів поруки, рефінансування заборгованості не відбулося, жодних платежів після 23.06.2009 року позичальником не здійснювалося. Водночас, повторно банк звернувся до суду 15.04.2013 року з позовом до поручителів, тобто поза межами шестимісячного строку дії поруки. Відповідно до положень ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що порука позивача, яка виникла на підставі Договору поруки від 21.03.2008 року, є такою, що припинена, з 16.12.2010 року. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду Враховуючи наведене та

Outcome: partial