Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона, [PERSON], є матірю малолітньої дитини [PERSON], 08.06.2015 р. н. З батьком доньки, [PERSON], вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі але за їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, [PERSON] визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у Свідоцтві про народження. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 р. стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 р. і до досягнення дочкою повноліття - 08 червня 2033 р. Дитина проживає разом з нею та її колишнім чоловіком [PERSON], коли він знаходиться на території України, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Комфорт «Плюс» № 30 від 24 квітня 2018 р. Вона самостійно несе всі витрати по утриманню доньки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти додаткову участь в утриманні їх спільної доньки [PERSON], так як 1000 грн. сплачуваних ним по рішенню суду аліментів не вистачає для задоволення всіх потреб дитини, однак мої звернення залишені відповідачем без задоволення. У Федеративній Республіці Німеччина в даний час проживає її колишній чоловік, [PERSON] разом з дітьми та батьками. Вона з ним, [PERSON] та його родиною залишилися у гарних стосунках. [PERSON] постійно приїжджає відвідати її з донькою на Україну та запрошує постійно їх з донькою відпочити та оздоровитися у Німеччині. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл\~ на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] до ФРН, Єгипту, Турції з метою відпочинку та оздоровлення, але отримала категоричну відмову. Окрім того, протягом останніх 17 років відповідач офіційно їздить на сезонну роботу до Австрійської Республіки до фірми Gartnerei Jager (Bundesstra?e 2 6065 Thaur, 43 5223 57880, gaertnerei-jaeger.at) де перебуває безперервно кожні 6 місяців з року. Час перебування відповідача за кордоном щороку припадає на весняно - літній період, саме той час коли дитині необхідно виїжджати на оздоровлення та відпочинок. В даний час він знаходиться за межами України та повернеться лише восени після закінчення строку дії робочої візи. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради до суду не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду пояснення з яких свідчить, що «…діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, а тому вважаємо, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Житомирської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню…» (а. с. 46-47). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ У відповідності до\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.Судом встановлено. Згідно паспорта громадянина України [PERSON], народилася 12 вересня 1985 р. (а. с. 7). Зі змісту свідоцтва про народження [PERSON], 08.06.2015 р. н. батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. З пояснень представника позивачки, [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] але за їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, [PERSON] визнав себе батьком [PERSON], про що свідчить запис у свідоцтві про народження. (а. с. 8). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 р. стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 р. і до досягнення дочкою повноліття - 08 червня 2033 р. (а. с. 10). Згідно довідкою виданою ТОВ «Комфорт «Плюс» № 30 від 24 квітня 2018 р. дитина, [PERSON] проживає разом з матірю та її колишнім чоловіком [PERSON] за адресою: м. Житомир вул. Івана Сльоти (Бородія) буд. 49 «б» кв. 76. (а. с. 9). З пояснень третьої особи органу опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради свідчить, що «…діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, а тому вважаємо, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Житомирської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню…» (а. с. 46-47). Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягай 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до положень п. 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно положень статті 16 Закону України « Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Згідно статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно приписів статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Суд вважає, що доводи, наведені позивачкою є незаперечними, та такими, що надають підстави робити висновок про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зважаючи на викладене, відповідно до статей 153,154 Сімейного кодексу України, враховуючи приписи статей 11, 16 Закону України « Про охорону дитинства», статі 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та

Outcome: approved