Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 17.08.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якій Позивачі просять суд визнати за кожним з них право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] р. [PERSON], а саме по 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 4,065 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, що посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивачі у позовній заяві зазначили, що [INFO] р. померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла згадана земельна ділянка. Спадкоємцями за законом є Позивачі - дочка померлої [PERSON] та внучка померлої [PERSON]; інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Для отримання свідоцтва про право на спадщину Позивачі звернулися до нотаріуса, остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на землю (оригіналу). Ухвалою суду від 22.08.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.10.2018 р., яке відкладене на 08.10.2018 р. через неявку усіх сторін у праві. У підготовче судове засідання 08.10.2018 р. сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, про що є підтвердження в матеріалах справи. Позивачі до суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 57, 61-62). Від Відповідача також надійшла заява про розгляд справи без участі представника Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, проти позову не заперечують (а.с. 56). За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Суд, ознайомившись з матеріалами справи та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову та задоволення позовних вимог, суд виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (пункт 1 частини другої статті 16, частина перша статті 328 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). За нормами статті 328, частини другої статті 373 ЦК України, частини другої статті 78, пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина перша статті 1225 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Судом встановлено, що земельна ділянка загальною площею 4,065 га, розташована на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київська обл., належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого названою сільською радою на підставі рішення від 28.12.2001 р. № 53, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під № 4 (а.с. 17). [PERSON] померла [INFO] р., що підтверджено копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER], виданого 15.12.2016 р. виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, актовий запис № 10 (а.с. 6, 36). З матеріалів надісланої на запит суду спадкової справи судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений 27.12.1999 р. секретарем виконавчого комітету Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області та зареєстрований у реєстрі за № 17, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право на день її смерті заповіла дочці - [PERSON] (а.с. 42-43), але остання померла [INFO] р., тобто раніше спадкодавиці, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 93 (а.с. 7, 49). З огляду на це спадкоємцями за законом, які подали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, є дочка спадкодавиці -[PERSON], [INFO], та внучка спадкодавиці - [PERSON], [INFO] (Позивачі). Ступінь їх споріднення з спадкодавцем підтверджується такими письмовими доказами. Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області 21.02.1952 р., актовий запис № 3 (а.с. 11), матір'ю названої особи зазначено [PERSON] (спадкодавець). Надалі [PERSON] (Позивач) змінила прізвище на «[PERSON] у зв'язку із одруженням, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданого названою ж сільською радою 07.02.1971 р., актовий запис № 5 (а.с. 15). За копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області 06.04.1959 р., актовий запис № 8 (а.с. 13), матір'ю [PERSON] також зазначено [PERSON] (спадкодавець). Надалі [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв'язку із одруженням, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], виданого також Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області 20.04.1980 р., актовий запис № 6 (а.с. 16). В останньої [INFO] р. народилася дочка [PERSON] (Позивач) згідно з копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 22.12.1980 р. Пархомівською сільською радою Володарського району Київської області, актовий запис № 15, в якому в графі «мати» зазначено [PERSON] (а.с. 12), а також копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 10.02.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 152, за яким прізвище з [PERSON] змінено на «[PERSON]» у зв'язку із одруженням (а.с. 14), що свідчить про те, що [PERSON] (Позивач) є рідною внучкою спадкодавиці [PERSON] За статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. З матеріалів справи, зокрема відповіді приватного нотаріуса Бабак\~В.С. Позивачам від 31.07.2018 р. № 358 (01-16) (а.с. 19) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області; оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину для Позивачів виявилось неможливим через відсутність підтвердження оригіналом правовстановлюючого права власності на відповідну земельну ділянку. У зв'язку з цим приватним нотаріусом Бабак\~В.С. відмовлено Позивачам у вчиненні відповідної нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину із роз'ясненням про можливість вирішення питання в судовому порядку (а.с. 19). Копія оголошення в газеті про недійсність втраченого державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], площею 4,065 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, додано до позовної заяви (а.с. 21). Крім того, Позивач [PERSON] надала суду копію свідоцтва про смерть її рідного брата [PERSON], [INFO], який помер [INFO] р., серія [NUMBER], виданого 19.04.2017 р. Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області , актовий запис № 26 (а.с. 60), проте, як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON], ним не подавалася заява про прийняття спадщини. За таких встановлених обставин суд вважає, що Позивачі правомірно звернулися до суду за захистом своїх прав та мають право на зазначене спадкове майно, а саме наземельну ділянку загальною площею 4,065 га, яка належала померлій [INFO] р. [PERSON] на праві приватної власності. Таким чином, визнання Відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги Позивачів є обґрунтованими і відповідають закону, а тому суд має законні підстави для прийняття визнання Відповідачем позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Питання щодо стягнення з Відповідача (органу місцевого самоврядування) на користь Позивачів судових витрат судом не вирішується, оскільки таке питання Позивачами перед судом не порушувалося, розрахунків цих витрат суду не надано. Проте, зважаючи на визнання Відповідачем позову, суд застосовує положення частини першої статті 142 ЦПК України, частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», за якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved