Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайловський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайловський» Волкова О.Ю., у якому просив зобов»язати відповідача надати йому виписку по рахунку [NUMBER], відкритого за договором про надання та використання платіжної картки від 16 січня 2016 року за №200434069, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайловський»; розірвати вказаний договір про надання та використання платіжної картки. Протокольною ухвалою суду від 12.12.2017 року позовну вимогу за п.1 про зобов»язання вчинити в інтересах позивача певні дії банком судом за клопотанням позивача було залишено без розгляду. Свої позовні вимоги [PERSON] в частині позовної заяви за п.2 обгрунтував тим, що 16.01.2016 року між сторонами було укладено оспорюваний договір про надання і використання платіжної картки, на яку банком було надано грошові кошти у кредит, що використані позивачем на купівлю продуктів. При неодноразових зверненнях позивача до банку з метою з»ясування обставин списання коштів з рахунку та отримання саме виписки по рахунку, останнього надано не було в порушення вимог п.2 укладеного між сторонами договору. Надана ж банком довідка не є випискою по рахунку, оскільки з неї неможливо з»ясувати час та місце і суму витрачання кожної суми коштів протягом відповідного періоду. У зв»язку з істотною зміною обставин, що зумовлена ліквідацією банку, тривалим судовими процесами банку з іншими підприємствами, кредитування рахунку позивача було припинено у травні 2016 року, а погашення заборгованості за договором є неможливим через не надання банком інформації про заборгованість за договором. Вказує на наявність істотних порушень умов за п.2 договору оферти з боку банку - припинення інформування його про розмір обов»язкових платежів з травня 2016 року, не надання виписки з рахунку, що не відповідає вимогам ч.ч.2,3 ст..651 ЦК України. Вказане у відповідності до ч.2,4 ст.652 ЦК України зумовлює розірвання договору про надання та використання платіжної картки від 16 січня 2016 року за №200434069, а тому за захистом свого порушеного права позивач звернувся із цим позовом до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з викладених у позові підстав, зазначивши, що банк порушив вимоги п.2 оспорюваного договору та відбулась істотна зміна обставин за ч.4 ст.652 ЦК України у зв»язку з ліквідацією банку, а тому при обізнаності у цьому позивача на час укладення договору, він би його не укладав. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, але надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що ПАТ «Банк Михайлівський» наразі перебуває в стадії ліквідації і тому в своїй діяльності банк та уповноважена особа керуються вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вказує, що дійсно між сторонами було укладено договір про надання та використання платіжної картки 16.01.2016 року, за умовами п.1.5 якого визначено, що позивач погодився на те, що складовою та невід»ємною частиною договору є Умови по картках та Тарифи по картках, з якими він ознайомлений та погоджується. Для отримання виписки позивач повинен звернутись до банку та йому була надана повна та обґрунтована відповідь. Посилання позивача як на підставу для задоволення позову, що він би не уклав оспорюваний договір якби знав про обставини, які складись із банком, не можна вважати обставиною для розірвання укладеного договору. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайловський» було укладено договір про надання та використання платіжної картки від 16 січня 2016 року за №200434069, з умовами якого визначено про можливість отримання виписки у банку по рахунку. Згідно п.1.5 умов вказаного договору позивач погодився із тим, що складовою та невід»ємною частиною договору про картку будуть являтись Умови по картках та Тарифи по картках, з якими він ознайомлений, повністю згоден, їх зміст розуміє, та за положень яких зобов»язується неухильно дотримуватись. У відповідності до вимог ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За умовами ч.ч.1,3 ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, договір було укладено із урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на нього є доказом того, що сторони погодились з їх умовами. Судом також встановлено, що рішення НБУ від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адмінстратора банку» та рішення від 13.06.2016 року №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23 травня 2016 року до 22 липня 2016 року включно. Рішенням Правління НБУ №124-рш від 12.07.2016 оголошено про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». На підставі Рішення НБУ №14-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування винесено Рішенння №1213 від 12.07.2016р., згідно з яким з 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П. строком на два роки з 13.07.2016 року по 12.07.2018 року. Розглядаючи вказану справу в межах позовних вимог, слід зазначити, що мотивуючи обгрунтування задоволення позовних вимог за п.2 про необхідність розірвання договору від 16.01.2016 року, позивач посилається на вимоги ст.ст.651-652 ЦК України, як то істотна зміна обставин, що зумовлена ліквідацією банку, тривалим судовими процесами банку з іншими підприємствами, припиненням кредитування рахунку позивача та можливістю погашення заборгованості за договором через не надання банком інформації про заборгованість за договором. Між тим, суд не знаходить за можливе задоволення позову в частині розірвання договору з наведених позивачем підстав з огляду на наступне. Так, з умовами ч.2 ст.651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За умовами ч.1 ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Вимогами ч.2 вказаної статті визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. За ч.4 вказаної статті зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Згідно положень ст. 10 ЦП К України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. ст. 59-61 ЦПК України обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст..212 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Між тим, наведені позивачем обставини та фактично встановлені судом, жодним чином не вказують на порушення Банком або уповноваженою особою умов договору, у зв»язку з чим внаслідок завданої цим шкоди позивач значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору. Зазначені позивачем підстави як то факт ліквідації банку та не надання банком саме виписки по рахунку позивача не визначені як умовами оспорюваного договору, так і вимогами законодавства як підстави для розірвання договору. Відтак, суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не доведені позивачем та не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed