Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Головне територіальне управління юстиції у Волинській області звернулося до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним утримування відповідачем на території України малолітньої [PERSON] , [INFO] , повернення дитини до місця постійного проживання у Королівстві Іспанія та зобов`язання відповідача передати малолітню [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] , [INFO] , для забезпечення повернення дитини до держави постійного проживання. Заяву мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] у місті Мурсія, Королівство Іспанія. Дитина з народження прописана та постійно проживала в Королівстві Іспанія . Батьки дитини у шлюбі не перебували, проте проживали однією сім`єю у період з 2009 року по 2011 рік на території Королівства Іспанія. Відповідач часто їздив до своєї країни, так як він не був громадянином держави походження дитини, і міг залишатись на території Шенгенської зони максимально 90 з кожних 180 днів. Дитина постійно знаходилась під опікою позивача. Коли [PERSON] тимчасово повертався в Королівство Іспанія, малолітня [PERSON] за взаємною згодою батьків проживала поперемінно з кожним з них без спеціального врегулювання часу та з урахуванням потреб дитини. Позивачем ніколи не вчинялись дії, спрямовані на перешкоджання спілкуванню батька з донькою. Разом з тим, батьками було прийнято спільне рішення відносно того, що дитина проживатиме з матір`ю та навчатиметься на території Королівства Іспанія, і жоден з батьків не вивозитиме її до держави, громадянином якої він є. З 2012 року дитина регулярно відвідувала школу Маріано Арока в м. Мурсія та була записана батьками на 2018- 2019 навчальний рік до четвертого класу місцевої початкової школи. Дана обставина підтверджує те, що рішення про переїзд дитини на постійне місце проживання в Україну не було заплановано та узгоджено між обома батьками. Літні канікули 2018 року дитина провела з батьком на території України та повернулась до Іспанії в кінці серпня. З 10 до 12 вересня включно відвідувала школу, перш ніж відповідач самовільно, без дозволу позивача, 13 вересня 2018 вивіз її з території Королівства Іспанія на територію України. Оскільки [PERSON] не визнавав [PERSON] своєю дочкою до 15.03.2012 , то у дитини було російське громадянство від народження, як і у її матері, що підтверджується паспортом громадянки Російської Федерації для подорожей. Однак, відповідач без відома та згоди позивача вжив заходів щодо отримання дитиною паспорта громадянина України. Неправомірність дій відповідача підтверджується і тим фактом, що паспорт громадянки Російської Федерації для подорожей [PERSON] знаходиться у її матері [PERSON] . Позивачу не було відомо про те, що відповідачем вчинялися дії, спрямовані на зміну громадянства їхньої спільної дитини та про те, що станом на момент виникнення спірних правовідносин така зміна вже відбулась. Все вище наведене встановлено рішенням суду першої інстанції № 15 Мурсія 00020/2019 та вказує на те, що позивачем не було надано дозвіл навивезення дитини до іншої держави, з метою зміни її місця проживання. Починаючи з 14.09.2018 позивач позбавлена права спільно проживати та піклуватись про власну доньку. На даний час позивачеві невідоме точне місцезнаходження дитини, з ким вона перебуває, її стан здоров`я тощо. Водночас позивачеві стало відомо, що батько з дитиною можуть проживати за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що відповідач самостійно змінив місце проживання їх малолітньої дитини і визначив її нове місце проживання в Україні з порушенням прав позивача, адже ні усної, ні письмової згоди на зміну місця проживання малолітньої [PERSON] позивач не надавала. У зв`язку з цим, 26.11.2018 до Міністерства юстиції України як Центрального органу з виконання на території України Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція 1980 року) через Центральний орган Королівства Іспанія надійшла заява позивача про сприяння поверненню дитини до Королівства Іспанія. 14.01.2019 Міністерство юстиції України через Головне територіальне управління юстиції у Волинській області звернулося до відповідача з метою роз`яснення положень Конвенції 1980 року та отримання згоди на добровільне повернення дитини до Королівства Іспанія. 25.01.2019 з відповідачем у приміщенні Головного територіального управління юстиції у Волинській області проведено бесіду, в ході якої відповідач надав письмові пояснення, відповідно до яких він відмовився добровільно повернути дитину до Королівства Іспанія з посиланням на відповідні докази. Позивач вважає, що відповідач здійснює незаконне утримування дитини на території України, що підпадає під дію Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція 1980 року), до якої Україна приєдналася Законом України від 11 січня 2006 року № З303-IV. Відповідно до ст. 3 Конвенції переміщення або утримування дитини вважаються незаконними, якщо: a)при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та b)у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. За таких умов стаття 8 Конвенції 1980 року надає право особі, яка стверджує, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини. Відповідно до статті 5 Конвенції 1980 року для її цілей «права піклування» включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини. Права піклування можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта або в силу рішення судового або адміністративного органу, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Згідно статті 14 Конвенції 1980 року встановлюючи, чи дійсно мали місце незаконні переміщення або утримування, суд може безпосередньо враховувати законодавство і судові й адміністративні рішення, не вдаючись до спеціальних процедур доведення цього законодавства або визнання рішень іноземних органів. Отже, у розумінні вищенаведених статей 3 і 5 Конвенції 1980 року утримування дитини відповідачем в Україні без згоди на те позивача є протиправним. Відповідач порушує права позивача на піклування про дитину, що включають право на визначення місця проживання малолітньої [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що наявні всі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції 1980 року, за яких Держава, на території якої утримується дитина, зобов`язана повернути дитину в державу її постійного проживання, зокрема: -дії, що порушують права позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами (Конвенція набула чинності у відносинах між Україною та Королівством Іспанія з 1 вересня 2006 року, тобто до моменту утримування дитини на території України без згоди позивача); -дитина, про яку йдеться, не досягла 16-річного віку (дитина народилася [INFO] ); -Королівство Іспанія є державою, в якій знаходиться постійне місце проживання дитини і за законодавством якої мають вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дитиною, піклування про дитину, а також спір щодо визначення її місця проживання; - дії щодо утримування дитини за кордоном порушують права піклування одного з батьків, адже батьківські повноваження належать обом батькам, а позивач не давав згоди на зміну місця проживання дитини, тобто його права та інтереси порушені внаслідок утримування дитини в Україні. З огляду на зазначене, на підставі ст.ст. 9, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 7, 11, 14, 16, 19, 23, 30 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», ст.ст. 15 і 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статей 3 і 5 Закону України «Про судовий збір», пунктів 2, 9, 12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. №952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2010 року №795),

Outcome: dismissed