Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON], 14.11.1974 р.н, що мешкає за адресою: Запорізький район, смт Кушугум, вул. Шевченко, буд.5, знаходиться на стаціонарному лікуванні з 15.11.2017. Психічно хвора з 1987 року, багаторазово лікувалась у психіатричних стаціонарах з приводу пфропфшизофренії. Захворювання протікає безперервно, злоякісно. В клінічній картині галюцінаторна та кататоно-параноїдна симптоматика. Сформований грубий дефект особистості. Є інвалідом 1-ї групи з дитинства, безстроково. Згідно Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 23.10.2006 визнана недієздатною. Згідно Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06.03.2007 опікуном призначена мати хворої [PERSON]. Остання госпіталізація з 08.02.2013 по 04.04.2013 з діагнозом: пфропфшизофренія, галюцінаторно-маячний синдром. Розповідала, що чує чоловічі та жіночі «голоси», які погрожують вбити її, намагалася душити матір. Теперішня госпіталізація повязана з загостреннях хвороби - не приймає ліки, збуджена, агресивна, кричить на матір, погрожую розправою, бє. Була доставлена спеціалізованою психіатричною бригадою швидкої медичної допомоги № 105 (лікар Доля), госпіталізована у порядку примусової госпіталізації, як страждаюча на тяжкий психічний розлад, небезпечна для себе та оточуючих, а також не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. У відділенні не контактувала з медичним персоналом та хворими, на запитання не відповідала. 16.11.2017 оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі пфропфшизофренії, кататоно-параноїдний синдром. За психічним станом становить небезпеку для себе та , оточуючих, а також не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обгрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлялась належним чином. [PERSON] через тяжкий психічний стан не надала пояснення з приводу даної заяви. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 16.11.2017 року, [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі пфропфшизофренії, кататоно-параноїдний синдром. За психічним станом становить небезпеку для себе та оточуючих, а також не здатна самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] з 1987 р. страждає на вищезазначений психічний розлад, на даний час психічний стан останньої погіршився, внаслідок чого вона являє небезпеку для себе та оточуючих, а також не здатна самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні який забезпечує життєдіяльність, в звязку з чим потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні для обстеження та лікування, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved