Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 4900 доларів США,що вгривневому еквіваленті становить 128 380 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13 березня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 4900 доларів США. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору [PERSON] зобов'язалася погасити суму боргу до 13 травня 2017року. Однак станом на теперішній час сума боргу не погашена, договірні зобов'язання не виконані. За таких обставин, просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 4900 доларів США грн., що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на день подачі позову становить 128 380 грн.. Позивач та його представник надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити,проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 13 березня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики на суму 4900 доларів США, що підтверджується копією розписки [PERSON] від 13 березня 2017 року. Строк виконання умов договору позики визначено сторонами 13 травня 2017 року(а.с.4). Заборгованість складає: 4900 доларів СШАх26,2 грн. = 128 380 гривень, 1долар -26 грн.20коп.) Даних про скасування вищезазначеного договору, розписки або про визнання їх недійсними суду під час розгляду справи не надано. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість по вищевказаному договору не погашає. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Під час розгляду даної справи, суд приходить до висновку, що розписка відповідача від 13 березня 2017 року є документом, що підтверджує боргове зобов'язання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання грошових коштів. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією ВСУ, викладеною під час розгляду справи №6-1967цс15 від 11.11.2015 року. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, вимогами ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання його умов сторонами. За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ч. 1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору між сторонами, але й факту передачі грошової суми позичальнику.. Доказів на спростування зазначеного суду під час розгляду справи не надано. Також, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження повернення грошових коштів повністю або частково за договором позики, Враховуючи наведене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved